prop · H103203 · 2014-04-02 00:00:00 — Regeringens proposition 2013/14:203 Ansvaret för vissa säkerhetsfrågor vid Regeringen överlämnar denna proposition till . Regeringen föreslår en ny lag som ger Säkerhetspolisen ansvaret för vissa säkerhetsfrågor vid egendom som används som tjänstebostad för statsministern. Förslaget innebär att ansvaret för att förebygga att obehöriga får tillträde till statsministerns tjänstebostäder och statens egendom överförs från de myndigheter som har det ansvaret till Säkerhetspolisen. Dessutom flyttas rätten att besluta i frågor om skyddsobjekt och ansvaret för bevakning av beslutade skyddsobjekt när det gäller tjänstebostäderna från regeringen till Säkerhetspolisen. Den nya lagen och övriga lagändringar föreslås träda i kraft . 2013/14:203 Innehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ansvar för vissa säkerhetsfrågor vid Förslag till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen (1996:627) .......................................................................... Förslag till lag om ändring i skyddslagen (2010:305) ........ Ärendet och dess beredning .............................................................. Statsministerns tjänstebostäder och verksamheten som bedrivs där .7 Ett samlat ansvar för vissa säkerhetsfrågor ..................................... Ansvaret för vissa säkerhetsfrågor bör samlas hos en Vilka uppgifter är det som bör samlas hos en myndighet? Vilken myndighet bör ges ansvaret för de uppgifter som Samråd inför att säkerhetsskyddsavtal ska träffas ............ Samråd inför beslut om placering i säkerhetsklass ........... En ny lag .......................................................................... Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Förslaget till lag om ansvar för vissa säkerhetsfrågor vid Förslaget till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen (1996:627) ........................................................................ Förslaget till lag om ändring i skyddslagen (2010:305) ... Bilaga 2 Förteckning över remissinstanserna...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ansvar för vissa säkerhetsfrågor vid statsministerns tjänstebostäder, 2.lag om ändring i säkerhetsskyddslagen (1996:627), 3.lag om ändring i skyddslagen (2010:305). 2013/14:203 2 Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om ansvar för vissa säkerhetsfrågor vid statsministerns tjänstebostäder Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag innehåller särskilda bestämmelser som rör verksamheten vid och skyddet för egendom som används som tjänstebostad för statsministern. Bestämmelserna utgör kompletteringar till och undantag från säkerhetsskyddslagen (1996:627) och skyddslagen (2010:305). Tillträdesbegränsning och frågor om skyddsobjekt 2 § Säkerhetspolisen har det ansvar för tillträdesbegränsning som anges i 7 § 2 säkerhetsskyddslagen (1996:627) vid egendom som används som tjänstebostad för statsministern. Inför att tillträdesbegränsande åtgärder vidtas ska Säkerhetspolisen samråda med den eller de myndigheter som förvaltar egendomen och som berörs av åtgärden. När det gäller tillträdesbegränsande åtgärder som är av större betydelse ska Säkerhetspolisen även samråda med . 3 § Säkerhetspolisen beslutar i frågor om skyddsobjekt enligt skyddslagen (2010:305) när det gäller egendom som används som tjänstebostad för statsministern. Säkerhetspolisen ansvarar för att beslutade skyddsobjekt som gäller sådan egendom bevakas och för att upplysning om sådana beslut lämnas genom tydlig skyltning. Samråd inför att säkerhetsskyddsavtal ska träffas och inför beslut om placering i säkerhetsklass 4 § Inför att säkerhetsskyddsavtal ska träffas enligt 8 § säkerhetsskyddslagen (1996:627) med anledning av upphandling till egendom som används som tjänstebostad för statsministern ska den upphandlande myndigheten samråda med Säkerhetspolisen. 5 § Inför beslut om placering i säkerhetsklass enligt 17 § säkerhetsskyddslagen (1996:627) av anställningar eller annat deltagande i verksamheten vid egendom som används som tjänstebostad för statsministern ska den som bedriver verksamheten samråda med Säkerhetspolisen. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen (1996:627) Härigenom föreskrivs att det i säkerhetsskyddslagen (1996:627) ska införas en ny paragraf, 32 a §, samt närmast före 32 a § en ny rubrik av Särskilda bestämmelser som rör statsministerns tjänstebostäder I lagen (2014:000) om ansvar för vissa säkerhetsfrågor vid statsministerns tjänstebostäder finns särskilda bestämmelser om ansvar för tillträdesbegränsning och om samrådsskyldighet inför att säkerhetsskyddsavtal ska träffas och inför beslut om placering i säkerhetsklass. Denna lag träder i kraft . 2013/14:203 2.3 Förslag till lag om ändring i skyddslagen Härigenom föreskrivs att det i skyddslagen (2010:305) ska införas en ny paragraf, 24 a §, av följande lydelse. I lagen (2014:000) om ansvar för vissa säkerhetsfrågor vid statsministerns tjänstebostäder finns bestämmelser som gäller i stället för det som anges i 18 § första stycket om beslut om skyddsobjekt och i 22 § om ansvar för bevakning av skyddsobjekt och upplysning om beslut om skyddsobjekt. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning beslutade chefen för att uppdra åt en utredare att se över regelverket avseende säkerheten vid Sagerska huset och statens egendom (Ju 2012:E). bl.a. att överväga och tydliggöra ansvar, roller och uppgifter i fråga om säkerheten vid de båda fastigheterna, att utreda behovet av en särregle- ring och att föreslå nödvändiga författningsändringar. Uppdraget redovisades i promemorian Översyn av regelverket avse- ende skydd och säkerhetsskydd vid statens egendom och Promemorian innehåller bl.a. ett förslag till en ny lag med särskilda bestämmelser om skydd och säkerhetsskydd för statens Promemorians lagförslag finns i Promemorian har remissbehandlats. remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning över remissytt- randena finns tillgänglig i (dnr Ju2013/8350/L4). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. dets synpunkter behandlas i avsnitt 6.1 och i författningskommentaren. I förhållande till lagrådsremissen har vidare vissa språkliga och red- aktionella ändringar gjorts. verksamheten som bedrivs där Statsministerns tjänstebostäder utgörs av och statens egendom . är beläget på i , mitt emot Hel- 1988 och används som statsministerns bostad och Det är som utövar statens ägaransvar för och är hyresgäst. Statens egendom , som ligger i socken i Söderman- land, var i privat ägo då den testamenterades till staten för att användas som hedersbostad för vid varje tid fungerande Ägorna förvaltas av två myndigheter: Statens fastig- byggnaden med omgivande byggnader samt den tillhörande parken. Jord- och skogsbruket på de omgivande markerna sköts av . Såväl som stora delar av egendom är skyd- dade som statliga byggnadsminnen enligt förordningen (2013:558) om Gemensamt för de båda egendomarna är även att de inte enbart inrymmer statsministerns tjänstebostäder, utan att det 2013/14:203 också bedrivs bl.a. regeringsarbete där och att de används för officiell representation. I och på egendomen bedrivs verksamhet av flera olika myndigheter. De myndigheter som kan anses bedriva verksamhet på egendomen är i egenskap av förvaltare, i egenskap av nyttjare, i egenskap av förvaltare och Säkerhetspolisen i egenskap av ansvarig för bevakningen enligt ett särskilt regeringsbeslut (dnr Ju2011/4934/PO). Även den öppna polisen genom i bedriver i viss utsträckning verksamhet där, t.ex. i samband med olika evenemang. I bedriver och verksamhet. Tre huvudsakliga personkategorier deltar i verksamheterna. Den första utgörs av de som är anställda för att i det närmaste uteslutande arbeta på fastigheterna. Både och har personer i denna kategori anställda vid de båda fastigheterna. Även har anställd personal på egendomen . Den andra kategorin är de tillfälliga uppdragstagare som utför arbete på fastigheterna. Dessa är fler än den förstnämnda kategorin. Det är bl.a. fråga om servicepersonal vid större evenemang och entreprenörer som utför arbeten i samband med reparationer och underhåll. Den tredje personkategorin är de som genom anställning i , och mera tillfälligt och sporadiskt deltar i verksamheten på fastigheterna. Gemensamt för dessa är att de huvudsakligen har andra uppgifter hos nämnda arbetsgivare men att de inom ramen för sina anställningar har anledning att i viss utsträckning delta i verksamhet på fastigheterna. I säkerhetsskyddslagen (1996:627) finns bestämmelser om säkerhetsskydd. Med säkerhetsskydd menas dels skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet, dels skydd i andra fall av uppgifter som omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och som rör rikets säkerhet och dels skydd mot terroristbrott, även om brotten inte hotar rikets säkerhet. Säkerhetsskydd ska, i behövlig omfattning, finnas vid verksamhet hos bl.a. staten, kommunerna och landstingen. Säkerhetsskyddet ska enligt lagens 7 § förebygga att uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs (informationssäkerhet), att obehöriga får tillträde till platser där de kan få tillgång till sådana uppgifter eller där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet bedrivs (tillträdesbegränsning) samt att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet (säkerhetsprövning). Säkerhetsskyddet ska även i övrigt förebygga terrorism. också bestämmelser om skyldighet att teckna säkerhetsskyddsavtal i vissa fall samt om utbildning, kontroll och tillsyn. Den verksamhet som bedrivs på den egendom som används som tjänstebostad för statsministern, och statens egendom , är i stor utsträckning sådan att den typiskt sett är av betydelse för rikets säkerhet. Verksamheten är också sådan att den behöver skyddas mot terrorism. Därmed är de myndigheter som bedriver verksamhet på fastigheterna skyldiga att se till att de säkerhetsskyddsåtgärder som behövs också vidtas. Detta ansvar för myndigheterna framgår inte uttryckligen av lag utan följer indirekt av lagens 5 §. Det är framförallt bestämmelserna om tillträdesbegränsning och säkerhetsprövning som är av intresse. I säkerhetsskyddslagen finns inga bestämmelser som i sig ger befogenheter att hindra allmänhetens tillträde till byggnader och områden. I förarbetena till säkerhetsskyddslagen (prop. 1995/96:129 s. 27) anges att bestämmelserna om tillträdesbegränsningar fyller funktionen att ålägga dem som omfattas av regleringen att pröva i vilken utsträckning tillträdesbegränsning är påkallad och att i förekommande fall utforma begränsningen på ett tillfredsställande sätt. Enligt 10 § säkerhetsskyddslagen ska tillträdesbegränsningar dessutom utformas så att den enskildes rätt att röra sig fritt inte inskränks mer än nödvändigt. För det fallet att det finns ett behov av tillträdesbegränsningar av mer kvalificerad art hänvisar paragrafen till skyddslagen (2010:305). I säkerhetsskyddet ingår även åtgärder som ska förebygga att personer som inte är pålitliga ur säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet, s.k. säkerhetsprövning. Säkerhetsprövning ska alltid göras innan en person genom anställning eller på annat sätt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet eller anlitas för uppgifter som är viktiga för skyddet mot terrorism. Prövningen ska klarlägga om personen kan antas vara lojal mot de intressen som skyddas i säkerhetsskyddslagen och i övrigt är pålitlig ur säkerhetssynpunkt. I säkerhetsprövningen ingår i vissa fall s.k. registerkontroll och särskild personutredning. Vissa anställningar, uppdrag och andra typer av deltagande i verksamhet som räknas upp i 13 § säkerhetsskyddslagen ska placeras i säkerhetsklass. Det finns tre olika säkerhetsklasser, benämnda 1, 2 och 3. Frågan om i vilken säkerhetsklass en viss befattning ska placeras avgörs av i vilken omfattning anställningen eller uppdraget medför tillgång till uppgifter som omfattas av sekretess samt uppgifternas betydelse för rikets säkerhet. Beslut om placering i säkerhetsklass 1 fattas av regeringen efter begäran från den myndighet där befattningen eller uppdraget finns. När det gäller beslutanderätten i fråga om placering i säkerhetsklass 2 och 3 samt registerkontroll har regeringen i stor utsträckning utnyttjat det bemyndigande som finns i 20 § säkerhetsskyddslagen och delegerat till de myndigheter som framgår av bilagan till säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) att besluta om placering i säkerhetsklass samt registerkontroll i den egna verksamheten. Av 8 § säkerhetsskyddslagen följer en skyldighet att i vissa fall teckna säkerhetsskyddsavtal. En sådan skyldighet inträder när staten avser att begära in anbud eller träffa avtal om upphandling där det förekommer uppgifter som med hänsyn till rikets säkerhet omfattas av sekretess. 2013/14:203 Staten ska då träffa ett skriftligt avtal med anbudsgivaren eller leverantören om det säkerhetsskydd som behövs i det särskilda fallet. Skyddslagen (2010:305) innehåller bestämmelser om vissa åtgärder till förstärkt skydd för bl.a. byggnader och områden mot sabotage, terroristbrott, spioneri, röjande av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret samt grovt rån. För att tillgodose behovet av skydd mot dessa typer av angrepp kan det beslutas att något ska vara skyddsobjekt. Beslut om att en byggnad eller ett område är skyddsobjekt enligt skyddslagen innebär att obehöriga inte har tillträde till objektet. Det talas ibland om att ett skyddsobjekt erhåller en kvalificerad tillträdesbegränsning. Genom särskilt beslut kan tillträdesförbudet förenas med förbud mot att göra avbildningar, beskrivningar eller mätningar av eller inom skyddsobjektet. Den som bevakar ett skyddsobjekt erhåller också särskilda befogenheter. Bland annat är den som vill ha tillträde till eller uppehåller sig vid ett skyddsobjekt skyldig att på begäran av skyddsvakt eller polisman uppge namn och hemvist, underkasta sig kroppsvisitation och finna sig i undersökning av fordon som medförts till platsen. Den som bevakar ett skyddsobjekt får också avvisa, avlägsna eller tillfälligt omhänderta personer inom eller invid skyddsobjektet under vissa omständigheter. Beslut om skyddsobjekt har således långtgående effekter på allmänhetens rätt att vistas på och invid ett visst område och den som bevakar ett skyddsobjekt ges i sin tur relativt långtgående möjligheter till ingripanden som inskränker de fri- och rättigheter som tillförsäkras allmänheten enligt 2 kap. regeringsformen. I 18 § skyddslagen anges därför att ett beslut om skyddsobjekt inte får göras mer ingripande eller omfattande än vad som behövs för att tillgodose skyddsbehovet. Så långt det är möjligt ska tillses att ett beslut inte kommer att medföra skada eller annan olägenhet för andra allmänna eller enskilda intressen. I skyddslagen finns också bestämmelser om förfarandet vid beslut om skyddsobjekt, inklusive samrådsskyldighet med bl.a. ägare till fastigheter som berörs av beslutet. Med stöd av 4 § 1 skyddslagen kan statsministerns bostäder, vilket begrepp bl.a. omfattar och statens egendom , beslutas vara skyddsobjekt. Med stöd av 4 § 3 kan även byggnader och andra anläggningar som ägs av staten och som används eller är avsedda för att leda eller styra statlig verksamhet beslutas vara skyddsobjekt. I 18 § första stycket skyddslagen anges att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får besluta i frågor om skyddsobjekt. I skyddsförordningen (2010:523) har Försvarsmakten bemyndigats att besluta i frågor om skyddsobjekt enligt 18 § skyddslagen beträffande bl.a. sådana byggnader, anläggningar och områden som utpekas i lagen och som disponeras huvudsakligen av Försvarsmakten. I övrigt har i det län där byggnaden eller området är beläget getts beslutanderätten i dessa frågor, med undantag för bl.a. regeringens byggnader, anläggningar och områden. Beslut i frågor om skyddsobjekt rörande egendomen och fattas således av regeringen. Ansvaret för bevakning av och upplysning om skyddsobjekt är inte Prop. 2013/14:203 som i säkerhetsskyddslagen knutet till verksamhetsutövare utan åligger enligt 22 § skyddslagen den som äger eller nyttjar skyddsobjekten. I beslutet om skyddsobjekt ska det anges vem som har detta ansvar. För beslut om skyddsobjekt som fattades före gäller enligt en övergångsbestämmelse till den nya lagen den tidigare regleringen på området, lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m.; dock längst till utgången av 2014. Övergångsbestämmelsen är tillämplig på de beslut om skyddsobjekt avseende statens egendom och som gäller och som är fattade 1991 respektive 2009. När ett nytt beslut om skyddsobjekt fattas avseende de aktuella byggnaderna är det dock den nya skyddslagen som blir tillämplig. Bestämmelserna i den äldre lagen överensstämmer i väsentliga delar med den nu gällande skyddslagen. Regleringen av ansvaret för bevakning av skyddsobjekt i 22 § skyddslagen saknar motsvarighet i den tidigare lagen. I den tidigare gällande förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. angavs dock att den beslutande myndigheten var ansvarig för att upplysa om beslutet om skyddsobjekt. 6Ett samlat ansvar för vissa säkerhetsfrågor Ansvaret för vissa säkerhetsfrågor bör samlas Regeringens bedömning: Ansvaret för vissa säkerhetsfrågor vid statsministerns tjänstebostäder bör samlas hos en myndighet. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. memorian används dock uttrycket statens egendom och i stället för uttrycket statsministerns tjänstebostäder. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot bedömningen. Säkerhetspolisen är i huvudsak positiv till den föreslagna regleringen men noterar att regleringen inte innebär att myndigheten får totalansvaret vid de aktuella fastigheterna för säkerhetsskyddsarbetet enligt säkerhets- skyddslagen (1996:627). ser i stort positivt på en tydligare ansvarsfördelning vad gäller skydd och säkerhetsskydd vid Skälen för regeringens bedömning: Det är viktigt vid allt säkerhets- arbete att det finns en tydlig och ändamålsenlig fördelning av roller, ansvar och uppgifter. Säkerhetsskyddslagen och skyddslagen (2010:305) är de två lagar som i huvudsak reglerar säkerhetsarbetet. Som framgått ovan bedriver flera olika myndigheter verksamhet i och vid statens egendom . att detta i sig inte bör utgöra något problem. I samband med översynen av regelverket avseende säkerheten vid och statens egen- 2013/14:203 dom har det emellertid framkommit att de myndigheter som bedriver verksamhet på fastigheterna anser att det i detta fall finns ett behov av klargörande av fördelningen av roller, ansvar och uppgifter när det gäller frågor om skydd och säkerhetsskydd. Gällande ordning kan medföra att det t.ex. uppstår oklarhet kring vilken myndighet som har ansvar för en viss säkerhetsåtgärd. och statens egendom används som statsministerns tjänstebostäder. Fastigheterna används emellertid inte endast som bostäder utan även i statsministerns arbete som regeringschef och för annat regeringsarbete. Bland annat samlas hela regeringen vid statens egendom . Sammantaget innebär detta att verksamheten som bedrivs vid fastigheterna är särskilt skyddsvärd och ställer speciella krav på säkerheten. Dessa förhållanden gör att det i detta fall finns särskilda skäl att förtydliga säkerhetsansvaret. I promemorian har föreslagits att de problem som finns ska lösas genom att ansvaret för vissa utpekade frågor ska samlas hos en myndighet. Såväl som Säkerhetspolisen är positiva till promemorians förslag. Säkerhetspolisen har dock framhållit att förslaget inte innebär att myndigheten får totalansvaret för säkerhetsskyddsarbetet vid egendomen och . Förslaget innebär visserligen att de myndigheter som bedriver verksamhet vid de aktuella fastigheterna även fortsättningsvis kommer att ha ansvaret för säkerhetsskyddet i den egna verksamheten, men eftersom vissa för säkerheten särskilt centrala frågor samlas hos en myndighet uppnås en skillnad mot vad som gäller . Denna skillnad uppnås dessutom i de delar där berörda myndigheter bedömt att dagens reglering medför bekymmer. Regeringens förslag i lagrådsremissen innebar att ett samlat ansvar skulle avse de utpekade fastigheterna statens egendom och . Enligt Lagrådet kan det hävdas att en på det sättet utformad lagstiftning inte motsvarar de krav på generalitet som gäller för lagstiftning. Lagrådet anser emellertid att detta kan åtgärdas genom att individualiseringen i lagtexten och lagens rubrik ersätts med t.ex. vid egendom som används som tjänstebostad för statsministern. Regeringen ser inte några hinder mot att följa Lagrådets förslag, även om egendomarna inte bara används för bostadsändamål utan också för annan verksamhet som är särskilt skyddsvärd. Att den utredning som legat till grund för förslaget specifikt avsett endast statens egendom och medför inte heller någon annan bedömning eftersom motsvarande behov kan förutses om annan egendom skulle komma att användas som tjänstebostad för statsministern. I nästkommande avsnitt övervägs närmare vilka uppgifter det är som bör samlas hos en myndighet. 6.2Vilka uppgifter är det som bör samlas hos en myndighet? Regeringens bedömning: De uppgifter som bör samlas hos en myndighet är ansvaret för tillträdesbegränsning vid egendom som används som tjänstebostad för statsministern samt beslutsfattande i frågor om skyddsobjekt och ansvaret för bevakning av beslutade skyddsobjekt som gäller sådan egendom. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har ingenting att invända mot förslaget i denna del. Försvarsmakten delar promemorians bedömning att det inte verkar finnas några hinder av rättslig eller principiell natur mot att utse annan än ägare eller nyttjare som ansvarig för bevakning av skyddsobjekt enligt skyddslagen. Försvarsmakten ifrågasätter dock nödvändigheten av att vidga kretsen av myndigheter som har rätt att fatta beslut om skyddsobjekt. Skälen för regeringens bedömning Ansvaret för tillträdesbegränsning och bevakning Den kanske viktigaste uppgiften när det gäller förstärkt skydd och säkerhetsskydd avseende den verksamhet som bedrivs vid statsministerns tjänstebostäder är ansvaret för tillträdesbegränsning och bevakning. Eftersom flera myndigheter bedriver verksamhet vid de nu berörda fastigheterna åligger det enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627) också flera olika myndigheter att upprätthålla det säkerhetsskydd, inbegripet tillträdesbegränsningar, som verksamheten kräver. I förarbetena till säkerhetsskyddslagen diskuteras inte frågan om ansvar för att förebygga att obehöriga får tillträde till en fastighet eller byggnad i de fall då mer än en myndighet bedriver verksamhet där (se prop. 1995/96:129). Som framgått ovan bygger lagen i stället på förutsättningen att varje myndighet har ett självständigt ansvar för säkerhetsskyddet i myndighetens verksamhet, däri inbegripet tillträdesbegränsande åtgärder. Ansvaret för bevakningen av skyddsobjekt regleras dock i skyddslagen (2010:305), enligt vilken endast ägare () eller nyttjare (bl.a. ) kan ansvara för bevakningen. Frågan om ansvaret för bevakningen av skyddsobjekt diskuterades vid införandet av skyddslagen och regleringen är en kodifiering av praxis i förhållande till den tidigare gällande skyddslagen (lagen [1990:217] om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m.). Inga tillämpningsproblem förutsågs med hänsyn till kravet på att beslutet om skyddsobjekt också ska utpeka nyttjare eller ägare som ansvarig för bevakningen (prop.