prop · H103237 · 2014-05-27 00:00:00 — Enligt utredningen har det under dess kartläggning inte kommit fram någonting som talar för att de straffvärdeventiler som gäller har lett till några större tillämpningssvårigheter, vare sig beträffande hemlig rumsavlyssning eller beträffande de övriga tvångsmedel där en straffvärdeventil finns. Normalt torde det inte heller vara någon avgörande skillnad mellan att tidigt under utredningen bedöma om ett brott ska rubriceras på ett sådant sätt att en minimistraffregel är tillämplig och att göra en bedömning av detta brotts straffvärde (se prop. 2002/03:74 s. 33 och prop. 2005/06:178 s. 52). Rent allmänt gäller dessutom att den omständigheten att utredningen kan vara mindre robust ska räknas den misstänkte till godo, dvs. att en marginal till förmån för den misstänkte måste vägas in vid bedömningen av brottets förväntade straffvärde (se t.ex. prop. 2011/12:55 s. 73). Som har påpekat är det viktigt att också sådana omständigheter som talar till den misstänktes fördel tas fram och beaktas vid straffvärdebedömningen, både när tillståndsfrågan prövas och löpande . Sammantaget anser regeringen att hemlig rumsavlyssning – om övriga förutsättningar är uppfyllda – även fortsättningsvis ska få användas för att utreda vissa brott vars straffvärde i det konkreta fallet kan antas överstiga fängelse . En sådan regel innebär också att straffvärdemässigt lika allvarliga brott i högre utsträckning behandlas lika när det gäller tillämpningen av hemlig rumsavlyssning. Det finns inte tillräckliga skäl för att utöka straffvärdeventilens tillämpningsområde Nästa fråga är om straffvärdeventilen bör, i likhet med vad som gäller , vara begränsad till vissa särskilt angivna brott eller om den ska gälla generellt. Inledningsvis kan noteras att de straffvärdeventiler som gäller för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning inte är begränsade till vissa brott. När det gäller hemlig rumsavlyssning har regeringen emellertid tidigare ansett att en generell straffvärdeventil skulle leda till att tvångsmedlet får ett alltför omfattande tillämpningsområde. När lagen om hemlig rumsavlyssning infördes begränsades därför straffvärdeventilen till att avse förundersökningar om mycket allvarliga brott där det fanns ett känt och beskrivet behov av att använda hemlig rumsavlyssning. ansågs föreligga beträffande den grova organiserade brottsligheten, särskilt sådan som innefattar systemhotande verksamhet. brottskatalog som gäller knöts därför i varierande grad till sådan (Se prop. 2005/06:178 s. 53 f.) Enligt utredningen är det fortfarande inom området för den organiserade brottsligheten och för viss säkerhetshotande verksamhet som behovet av hemlig rumsavlyssning är som störst. inte någon annan bedömning. I samband med utredningens behovsundersökning och kartläggning av tillämpningen har det dock kommit fram att det inom den organiserade brottsligheten ofta förekommer nätverk som är flexibla och som skiftar sin verksamhet mellan olika typer av brott beroende på tillfälle och möjlighet till utbyte. Vidare har det framkommit att det även utanför den organiserade brottsligheten kan finnas ett starkt behov av hemlig rumsavlyssning. Enligt utredningen kan behov av tvångsmedlet uppstå vid utredningar av brott av visst allvar, oavsett vilken typ av brott det är fråga om. Utredningen har därför föreslagit att brottskatalogen ska tas bort. Majoriteten av remissinstanserna har antingen tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. Flera remissinstanser har dock avstyrkt förslaget, bl.a. med hänvisning till den ovan behandlade svårigheten att bedöma ett brotts straffvärde i ett tidigt utredningsskede. det sammanhanget har ombudsmän anfört att brottskatalogen fyller en central funktion och om den tas bort blir det svårare att förutse när tvångsmedlet får användas och att enbart ett antagande om ett framtida straffvärde blir mer godtyckligt. bör ett ytterligare utrymme för hemlig rumsavlyssning i stället tillgodoses genom att brottskatalogen kompletteras om det kan visas att det finns ett behov av det. Enligt bör en mer noggrann analys av vilka nya brott som bör ingå i en brottskatalog göras. En självklar utgångspunkt är att det krävs starka skäl för att utöka tillämpningsområdet för ett så ingripande tvångsmedel som hemlig För att en sådan åtgärd ska komma i fråga måste det därför vara klarlagt att det finns ett starkt behov av att använda hemlig rumsavlyssning för just den typ av brottslighet som man överväger att göra tvångsmedlet tillämpligt på. Regeringen kan visserligen instämma i att utredningens kartläggning ger stöd för antagandet att det kan finnas ett visst behov av hemlig rumsavlyssning även för brott som inte ingår i brottskatalogen. Detta gäller främst brott som förekommer inom den grova organiserade brottsligheten. och Datainspektionen har påpekat framstår det emellertid som oklart vilka konkreta brottstyper som den föreslagna förändringen tar sikte på och där hemlig rumsavlyssning skulle kunna leda till beaktansvärd nytta. Varken utredningen eller de brottsbekämpande myndigheterna har angett några exempel på konkreta situationer där brottskatalogens utformning har inneburit att straffvärdeventilen inte har kunnat tillämpas, trots att detta skulle ha varit rimligt och proportionerligt. Med hänsyn till den särskilda restriktivitet som ska iakttas anser regeringen således att det inte har framkommit tillräckliga skäl som talar för att ta bort eller utöka brottskatalogen. den föreslagna förändringen i praktiken endast skulle träffa ett högst begränsat antal fall förändrar inte den bedömningen. Förslaget i den delen bör därför inte genomföras. Enligt nu gällande regler får hemlig rumsavlyssning under vissa förutsättningar användas även vid brottsmisstankar som avser de osjälvständiga brottsformerna (försök, förberedelse och stämpling). När lagen om hemlig rumsavlyssning infördes framhöll regeringen att det är angeläget – såväl av utredningstekniska skäl som för att förhindra att allvarliga brott fullbordas – att de brottsbekämpande myndigheterna kan ingripa på ett tidigt stadium (prop. 2005/06:178 s. 55). Detta stöds av utredningens kartläggning och det finns inte anledning att nu göra någon annan bedömning. Hemlig rumsavlyssning bör därför även i fortsättningen få användas för att utreda försöks-, förberedelse- och stämplingsbrott. Utredningen har föreslagit att, i de fall det fullbordade brottet omfattas av huvudregeln om fyra års straffminimum, det inte längre bör ställas upp något krav på att det osjälvständiga brottets straffvärde kan antas överstiga någon viss nivå. Detta motsvarar de regler som gäller för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning enligt 27 kap. . Majoriteten av remissinstanserna har antingen tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Regeringen instämmer i utredningens bedömning. Intresset av att utreda den aktuella typen av osjälvständiga brott väger givetvis tungt. Som en följd av att sådana brott kan utredas effektivt ökar även möjligheterna att förhindra att mycket allvarliga brott fullbordas. Enligt regeringens mening är det därför motiverat att det finns en möjlighet till hemlig rumsavlyssning i dessa fall, även om straffvärdet för det osjälvständiga brottet inte kan antas överstiga fängelse. Intresset av att utreda osjälvständiga brott och förhindra att allvarliga brott fullbordas gör sig lika starkt gällande när det fullbordade brottet skulle kunna leda till hemlig rumsavlysning endast med tillämpning av straffvärdeventilen. Detta kan tala för att hemlig rumsavlyssning även i de fallen borde tillåtas utan krav på att det osjälvständiga brottets straffvärde överstiger någon viss nivå. I det skede då brottsligheten inte har nått längre än till stämplings-, förberedelse-, eller försöksstadiet torde det dock ofta vara ytterst svårt att bedöma vad straffvärdet för brottet skulle komma att motsvara om det fullbordades. Enligt regeringens mening framstår det som tveksamt ur rättssäkerhetssynpunkt att ha en ordning där en sådan bedömning kan läggas till grund för ett beslut om hemlig rumsavlyssning. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att det även fortsättningsvis bör krävas att straffvärdet för det osjälvständiga brottet i dessa fall överstiger fängelse . Som de brottsbekämpande myndigheterna har framhållit innebär det att hemlig rumsavlyssning i de fallen endast sällan blir tillåtet beträffande förberedelse och stämpling. Det beror på att högre straff än fängelse får bestämmas för de brottsformerna endast om det fullbordade brottet har ett straffmaximum fängelse (23 kap. 2 § tredje stycket ). Spioneri och statsstyrt företagsspioneri Därmed återstår att ta ställning till om det finns något ytterligare brott – utöver de som kommer att täckas in av de regler som behandlats ovan – där det bör finnas möjlighet till hemlig rumsavlyssning. Det som då ska beaktas är främst om brottet typiskt sett är mycket svårutrett. De brottsbekämpande myndigheterna har framfört till utredningen att hemlig rumsavlyssning borde få användas avseende ett flertal brott utan krav på visst minimistraff eller straffvärde, bl.a. grovt narkotikabrott, grov narkotikasmuggling, grovt dopningsbrott, grovt vapenbrott och grov stöld. Utredningens behovsundersökning ger visserligen stöd för att flera av dessa brott är sådana som är vanligt förekommande inom den organiserade brottsligheten där behovet av hemlig rumsavlyssning ofta är särskilt stort. Det finns också skäl att anta att tvångsmedlet skulle kunna medföra nytta i vissa utredningar om sådana brott. Trots detta instämmer regeringen i utredningens bedömning att skälen för att tillåta hemlig rumsavlyssning utan krav på visst minimistraff eller straffvärde i dessa fall inte kan anses vara tillräckliga för att uppväga de integritetsintrång som tvångsmedlet kan medföra. En särskild ställning intas emellertid av sådana brott som ofta kan knytas till säkerhetshotande verksamhet. Åklagarkammaren för säkerhetsmål har t.ex. framfört till utredningen att hemlig rumsavlyssning bör få användas för samtliga brott som omfattas av utredningslag. Även Säkerhetspolisen har – med hänvisning till att spioneri är bland de mest svårutredda brott som finns och att viktiga samhällsintressen står på spel – ansett att hemlig rumsavlyssning bör få användas beträffande i vart fall spioneri av normalgraden. Liknande argument har framförts till utredningen beträffande grovt företagsspioneri och s.k. statsstyrt företagsspioneri. De brott som omfattas av lag (utom olovlig kårverksamhet) är typiskt sett svårutredda brott beträffande vilka det finns anledning att ge de brottsbekämpande myndigheterna utökade möjligheter att använda hemliga tvångsmedel. Regeringen föreslår därför i avsnitt 6.2.3 att det fortsatt ska vara möjligt att använda hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning för att utreda dessa brott. På grund av den särskilda restriktivitet som måste iakttas beträffande tvångsmedlet hemlig rumsavlyssning bör dock detta endast få användas vid utredning av de brott av visst allvar där behoven är som allra störst. Spioneri måste anses vara ett sådant brott. Straffbestämmelsen är avsedd att skydda rikets säkerhet mot angrepp som främmande makt står bakom, vilket är ett skyddsintresse av uppenbart stor betydelse. Intresset av att de brottsbekämpande myndigheterna har tillräckliga verktyg för att kunna bekämpa spioneri väger därför mycket tungt. De som deltar i sådan brottslighet är oftast välutbildade underrättelseofficerare som tränats och dessutom finansieras och understöds av främmande makt. Dessa gärningsmän kan därför sägas inta en särställning i fråga om förmåga, metoder och resurser. Eftersom gärningsmännen är säkerhetsmedvetna och vidtar försiktighetsåtgärder i stor utsträckning är det svårt att få fram information om de misstänkta brotten. och analys har det exempelvis framgått att underrättelsepersonal och agenter sällan diskuterar sitt arbete på telefon. möten i arbetssättet. Vid dessa möten överlämnas material, delges instruktioner eller diskuteras uppkomna frågor. anledning att förvänta sig att hemlig rumsavlyssning skulle kunna bli ett värdefullt verktyg i det sammanhanget. Starka skäl talar därför för att tillåta tvångsmedlet vid utredningar om spioneri, även om straffvärdet i det enskilda fallet understiger fängelse . Behovet av hemlig rumsavlyssning när det gäller s.k. statsstyrt företagsspioneri är i allt väsentligt detsamma som för sedvanligt spioneri. Statsstyrt företagsspioneri innebär att en främmande makt bedriver spionage mot svenska företag med avsikt att få tillgång till Till skillnad från spionage som syftar till att underminera ett lands säkerhet är företagsspioneriets motiv främst att skaffa ekonomisk och inhämta teknisk kunskap. kan få allvarliga konsekvenser för svenska företag och i förlängningen kan viktiga svenska samhällsintressen som är avgörande för vårt välstånd Brottsligheten kan även försämra förutsättningarna att utveckla och upprätthålla skyddet för landets säkerhet. Civil forskning har fått allt större betydelse för att driva teknikutvecklingen och även för att ta fram teknik som kan användas i militära syften. Exempel på detta är bioteknisk forskning som kan användas för att utveckla och tillverka biologiska och kemiska massförstörelsevapen. sådan forskning kan missbrukas är det av stor vikt att den skyddas. här står alltså stora samhällsvärden på spel. Enligt utredningen begås det statsstyrda företagsspioneriet i regel av samma kategorier av misstänkta som begår sedvanligt spioneri och brottet är därför förenat med samma I det skede när hemliga tvångsmedel är aktuella kan det också vara svårt att i praktiken dra en klar gräns mellan brotten (se prop. 2007/08:163 s. 55). De flesta remissinstanser har antingen tillstyrkt eller inte haft någon invändning mot att tillämpningsområdet för hemlig rumsavlyssning utökas till att avse utredningar om spioneri och statsstyrt Några av remissinstanserna har dock avstyrkt förslaget med hänvisning till att brottens straffskalor gör det tveksamt om det kan Exempelvis har Justitiekanslern ställt sig frågande till om behovet av att använda hemlig rumsavlyssning någonsin kan anses uppväga integritetsintrånget när det gäller misstankar om brott som enligt tillämpliga straffskalor kan ha ett straffvärde på bötesnivå. För spioneri av normalgraden döms till fängelse i högst och för företagsspioneri till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . Det är alltså fråga om relativt vida straffskalor som ska täcka in en mängd olika typer av förfaranden. det gäller företagsspioneri innebär också det förhållandet att en främmande makt i dessa fall ska ligga bakom brottsligheten en betydande begränsning av de situationer där hemlig rumsavlyssning kommer att Det finns också anledning att utgå från att sådana gärningar som en främmande makt ligger bakom ofta har väsentligt högre straffvärden än andra fall av företagsspioneri. Det bör vidare understrykas att en bedömning av åtgärdens proportionalitet i det konkreta fallet alltid ska göras när frågan om tillstånd till hemlig rumsavlyssning prövas. Vid en sådan prövning får brottets allvar givetvis mycket stor betydelse. Om straffvärdet då kan antas vara så lågt att det framstår som oproportionerligt att använda tvångsmedlet ska tillstånd inte meddelas. Utredningens förslag innebär alltså inte att hemlig rumsavlyssning tillåts beträffande de aktuella brotten helt oberoende av straffvärdet i det enskilda fallet, utan endast att det införs en möjlighet att använda tvångsmedlet vid lägre straffvärden i de fall detta bedöms proportionerligt. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att behovet och den förväntade nyttan av att använda hemlig rumsavlyssning för att utreda de aktuella brotten kan antas överväga de integritetsintrång som tvångsmedlet kan innebära. Det bör därför införas en möjlighet till hemlig rumsavlyssning vid utredningar om spioneri och statsstyrt företagsspioneri – samt vid utredning av försök, förberedelse och stämpling till sådana brott i den mån detta är straffbart – även om brottets straffvärde i det konkreta fallet kan antas vara lägre än fängelse. Regeringen instämmer dock i Justitiekanslerns uppfattning att det är svårt att se en situation där det skulle kunna vara proportionerligt att tillämpa hemlig rumsavlyssning vid utredning av ett brott vars straffvärde motsvarar böter. Möjligheten att meddela tillstånd till hemlig rumsavlyssning vid utredning av statsstyrt företagsspioneri bör därför uttryckligen begränsas till fall där det kan antas att brottet leder till annan påföljd än böter. Utredningen har även övervägt om hemlig rumsavlyssning borde tillåtas vid utredning av grovt företagsspioneri (som inte är statsstyrt) oavsett straffvärde, men har kommit fram till att så inte bör vara fallet med hänvisning främst till att det i utredningens kartläggning inte framkommit att brottet är förenat med samma utredningssvårigheter som när det gäller spioneri och statsstyrt företagsspioneri. Regeringen gör ingen annan bedömning än utredningen. Ytterligare utvidgningar av tillämpningsområdet? Några av de brottsbekämpande myndigheterna har föreslagit att tillämpningsområdet för hemlig rumsavlyssning utökas ytterligare i några avseenden. har anfört att det finns anledning att överväga om inte hemlig rumsavlyssning i fordon borde tillåtas även vid utredningar av brott som har ett lägre minimistraff eller straffvärde än fängelse . Typiskt sett kan avlyssning i ett fordon inte förväntas ge tillgång till lika stora mängder integritetskänslig information som motsvarande åtgärd i en bostad eller annan liknande plats. kan även avlyssning i fordon givetvis medföra betydande integritetsintrång i det enskilda fallet. Med hänsyn till den restriktivitet som ska iakttas är regeringen inte beredd att föreslå att tillämpningsområdet för hemlig rumsavlyssning utökas på det sättet. har föreslagit att det i vissa fall bör vara möjligt att tillämpa straffvärdeventilen vid utredningar av systematisk brottslighet vars samlade straffvärde kan antas överstiga fängelse i fyra Enligt myndigheten skulle en sådan reglering förslagsvis kunna knytas till en katalog av brott, t.ex. grov oredlighet mot borgenärer, grovt bokföringsbrott och grovt skattebrott. Med hänsyn till att regeringen bedömt att det inte finns tillräckligt starka skäl för att ta bort eller utöka brottskatalogen kommer dessa brott inte att omfattas av tillämpningsområdet för hemlig rumsavlyssning. Det är därför inte heller aktuellt att nu lämna något förslag av det slag som har förordat. Regeringens förslag: Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation ska kunna användas i syfte att utreda vem som är skäligen misstänkt för brott som kan leda till hemlig tvångsmedelsanvändning oavsett straffvärde (tidigare utredningslag). I fråga om uppgifter som rör ett särskilt meddelande ska inhämtningen få avse endast historiska uppgifter. Regeringens bedömning: Kraven på en skäligen misstänkt person, åtgärdens synnerliga vikt för utredningen och på viss anknytning till en eller flera adresser eller platser för tillstånd till hemliga tvångsmedel bör i huvudsak gälla oförändrade. Även det krav som enligt gällande rätt ställs på att i beslutet ange den adress, utrustning eller plats som tvångsmedlet avser bör finnas kvar. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som särskilt yttrar sig i denna del tillstyrker att hemlig övervakning av elektronisk kommunikation i syfte att utreda vem som skäligen kan misstänkas för brott ska kunna användas vid de brott som kan leda till annan hemlig tvångsmedelsanvändning oavsett straffvärde (som tidigare reglerades utredningslag). motsätter sig en sådan utvidgning av möjligheten att använda hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. och Säkerhetspolisen framför att kravet på att i tillståndet ange ett visst telefonnummer eller annan adress eller en viss plats bör tas bort. I stället bör tillstånden knytas till den misstänkte personen. vid anser att, om hemliga tvångsmedel inom ramen för en förundersökning ska kunna användas i syfte att förhindra brott, detta bör framgå av lagtexten. Skälen för regeringens förslag och bedömning Den nu gällande regleringen om hemliga tvångsmedel under förundersökningen är såvitt avser kraven på misstanke, misstankegrad och åtgärdens vikt för utredningen samt krav på anknytning till viss adress eller plats, med undantag för kvarhållande av försändelse, mycket likartad oavsett vilket tvångsmedel som avses och vilken lag som tillämpas. Beträffande dessa tvångsmedel är huvudregeln att tvångsmedlet får användas endast om någon är skäligen misstänkt för ett brott och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Vad avser den sistnämnda förutsättningen finns inga undantag. När det gäller hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig rumsavlyssning finns inte heller några undantag från kravet på att det ska finnas en skäligen misstänkt Däremot får hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning i vissa situationer användas utan krav på koppling till en sådan person. Sålunda får hemlig kameraövervakning användas för att övervaka den plats där brottet har begåtts eller en nära omgivning till den platsen, om syftet med övervakningen är att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet. även hemlig övervakning av elektronisk kommunikation användas i syfte att utreda vem som skäligen kan misstänkas för brottet. övervakning får dock användas endast om förundersökningen avser ett brott som har ett straffminimum fängelse, försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, eller annat brott om det kan antas att straffvärdet överstiger fängelse . innebär att uppgifter om meddelanden hämtas in får i dessa fall endast avse historiska uppgifter. Vid hemlig kameraövervakning som avser en skäligen misstänkt person och vid hemlig rumsavlyssning gäller krav på att den plats som övervakas ska ha viss anknytning till den misstänkte. kameraövervakning får i dessa fall avse endast en plats där det kan antas att den misstänkte kommer att uppehålla sig. avse endast en plats där det finns särskild anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig. annan stadigvarande bostad än den misstänktes, får den ske endast om det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig där. När det gäller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation som avser en skäligen misstänkt person och hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation ska tillståndet på motsvarande sätt avse en adress eller utrustning som har viss anknytning till den misstänkte. får avse endast ett telefonnummer eller annan adress eller en viss elektronisk kommunikationsutrustning som som tillståndet avser innehas eller har innehafts av den misstänkte eller annars kan antas ha använts eller komma att användas av denne. Tillstånd får också avse en adress eller utrustning som det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte har kontaktat eller kommer att kontakta under För samtliga aktuella tvångsmedel gäller att det i beslutet om att tillåta kommunikationsutrustning eller plats åtgärden avser. Utredningen har inte haft i uppdrag att överväga de rekvisit som gäller för tvångsmedlen enligt reglerna i 27 kap. . som utredningen främst har haft att ta ställning till är i stället om det bör finnas någon särreglering i fråga om kraven på skäligen misstänkt person, åtgärdens vikt för utredningen eller åtgärdens koppling till viss adress/plats när det gäller vissa samhällsfarliga brott eller för hemlig Kravet på en skäligen misstänkt person Vilken misstankegrad som ska gälla har varit föremål för viss diskussion.