prop · H103222 · 2014-04-25 00:00:00 — Orsaken till ökningen kan enligt vara att de undersökta har tyngre missbruksproblem med åtföljande abstinensreaktioner och beteendestörningar. Det förekommer regelbundet att undersökta, både frihetsberövade och de som är på fri fot, försöker ta in vapen, brandfarliga och explosiva ämnen samt berusningsmedel till enheterna. Det kan konstateras att de rättspsykiatriska undersökningsenheterna ingår i en kedja av förvaringslokaler för brottsmisstänkta som oftast överförs från häkten till undersökningsenheter och därifrån tillbaka till häkten. Behovet av att kunna upprätthålla ordning och säkerhet är således lika påtagligt i fråga om undersökningsenheterna som för häktena, särskilt som att de personer som genomgår rättspsykiatrisk undersökning befaras lida av allvarliga psykiska störningar och ofta är misstänkta för allvarliga våldsbrott, sexualbrott och mordbrand. Säkerhetsbehoven vid undersökningsenheter får därför anses vara lika stora som inom häktesverksamheten. Det saknas en tillräcklig rättslig reglering för att upprätthålla en hög säkerhetsnivå vid de rättspsykiatriska undersökningsenheterna Fram var den dåvarande häkteslagen med dess bestämmelser rörande ordning och säkerhet på häkten och andra förvaringslokaler direkt tillämplig även med avseende på häktade som vistades på en rättspsykiatrisk undersökningsenhet. Med den psykiatrireform som 2013/14:222 genomfördes det året avskaffades möjligheten att tillämpa häkteslagens befogenheter inom rättspsykiatrin, även inom de rättspsykiatriska Det synsätt som gjorde sig gällande var att de personer som är föremål för rättspsykiatrin inte skulle behandlas annorlunda än andra patienter som genomgår psykiatrisk tvångsvård. bedömdes att de befogenheter att vidta tvångsåtgärder mot en patient som föreslogs i den nya lagen om psykiatrisk tvångsvård borde vara fullt tillräckliga i förhållande till de i vissa avseenden mer vidsträckta befogenheterna enligt häkteslagstiftningen. För att regleringen skulle bli enhetlig och enkel föreslog regeringen att de regler om tvångsåtgärder och restriktioner som skulle gälla för häktade som genomgår rättspsykiatrisk vård också skulle omfatta häktade som genomgår rättspsykiatrisk undersökning (prop. 1990/91:58 s. 216 f. och 520 f.). När häkteslagen var direkt tillämplig på personer som genomgick rättspsykiatrisk undersökning på en undersökningsenhet så fattades besluten om åtgärder i ordnings- och säkerhetssyfte av chefen för en rättspsykiatrisk klinik. endast kan tillämpa den psykiatriska vårdlagstiftningens befogenheter får besluten endast fattas av en chefsöverläkare. delegera sin beslutsbefogenhet till annan läkare men inte till verksamhetschefen eller andra tjänstemän vid en undersökningsenhet. De befogenheter i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård som kan tillämpas av undersökningsenheterna är således utformade för den psykiatriska tvångsvårdens behov. Det tvång som är nödvändigt för att en patient ska hindras att lämna vårdinrättningens område eller som behövs för att tillgodose säkerheten i vården får användas (18 §). En patient får kortvarigt spännas fast med bälte eller liknande anordning om det finns en omedelbar fara för att han eller hon allvarligt skadar sig själv eller någon annan (19 §). Om en patient genom aggressivt eller störande beteende allvarligt försvårar vården av andra patienter får han eller hon hållas avskild från de andra patienterna under högst (20 §). En patients rätt att inneha teknisk utrustning för elektronisk kommunikation och använda elektroniska kommunikationstjänster får inskränkas om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada (20 a §). innehas av en patient (21 §). Försändelser till en patient får undersökas för kontroll att de inte innehåller berusningsmedel (22 §). från en patient får övervakas om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada (22 a §). En patient får kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas för kontroll av att han eller hon inte bär på sig teknisk utrustning för elektronisk kommunikation eller berusningsmedel (23 §). Omhändertagna berusningsmedel ska förstöras eller säljas (24 §). hänvisar till de redovisade befogenheterna men innehåller också vissa ytterligare befogenheter som direkt angår ordning och säkerhet. Kriminalvården får i särskilda fall, om det behövs från ordnings- eller säkerhetssynpunkt, besluta om särskilda inskränkningar i rätten att ta emot eller skicka försändelser, ta emot besök eller stå i förbindelse med utomstående genom elektronisk kommunikation (8 § andra stycket). Regeringen får i särskilda fall, om det behövs med hänsyn till rikets säkerhet eller med hänsyn till risken för den undersöktes medverkan till terroristbrott besluta om särskilda inskränkningar i rätten att ta emot eller skicka försändelser, ta emot besök eller stå i förbindelse med utomstående genom elektronisk kommunikation (8 § tredje stycket). Lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård ger möjlighet att inskränka besök på vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar till personer som är tvångsintagna för vård. Lagen gäller bland annat personer som är intagna på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning och där genomgår rättspsykiatrisk tvångsvård. Inskränkningar får ske med hänsyn till vårdens bedrivande eller för att skydda vårdtagarens personliga integritet. Besöksinskränkningar med stöd av denna lag får dock inte göras om den nämnda bestämmelsen i lagen om rättspsykiatrisk vård om Kriminalvårdens möjlighet att besluta om besöksinskränkningar är tillämplig. Häkteslagen (2010:611) innehåller bestämmelser om verkställighet av beslut om häktning och vissa andra frihetsberövanden i häkte eller annan förvaringslokal. Lagen trädde i kraft och ersatte lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Tillämpningsområdet för lagen omfattar inte bara häktade utan även vissa andra frihetsberövade personer som är intagna i häkte eller annan förvaringslokal (1 kap.). I enlighet med vad som ovan redovisats gäller dock lagen uttryckligen inte för verksamheten vid de rättspsykiatriska undersökningsenheterna förutom i fråga om häktesrestriktioner i brottsutredande syfte (5 kap. 2 § andra stycket). I inledande bestämmelser anges övergripande principer för verkställighetens utformning. Bland annat föreskrivs att behovs- och proportionalitetsprinciperna gäller för användning av befogenheter att upprätthålla ordning och säkerhet (1 kap. 4–6 §§). De bestämmelser i häkteslagen som ger befogenheter att upprätthålla ordning och säkerhet är av två slag. Dels finns det bestämmelser om rättigheter som de intagna har och under vilka förutsättningar rättigheterna kan inskränkas av ordnings- och säkerhetsskäl (2 och 3 kap.). Dels finns det bestämmelser om särskilda kontroll- och tvångsåtgärder som av ordnings- och säkerhetsskäl får vidtas mot intagna på häkte men även mot andra personer (4 kap.). Bestämmelserna om rättigheter angår placering, vistelse i gemensamhet, sysselsättning, vistelse utomhus, förströelse, utbud av massmedier, religionsutövning, personliga tillhörligheter och permission (2 kap.). Det finns vidare bestämmelser om rätten att ta emot besök och stå i förbindelse med andra genom elektronisk kommunikation eller försändelser (3 kap.). Överlag gäller att rättigheterna ska tillämpas efter vad som är möjligt och lämpligt samt så att inte ordningen och säkerheten äventyras. Bestämmelserna ger sammantaget myndighetsbefogenheter att vidta följande åtgärder. De åtgärder som får vidtas mot intagna är avskiljande från andra intagna (2 kap. 5 §), omhändertagande av personliga tillhörigheter 2013/14:222 (2 kap. 12 §), förbud mot eller kontroll av elektronisk kommunikation eller försändelser (3 kap. 4–9 §§), kontroll av bostadsrum (4 kap. 1 §), kroppsvisitation och kroppsbesiktning (4 kap. 2–4 §§), olika prov vid misstanke om påverkan av berusningsmedel (4 kap. 5 §), omhändertagande av otillåtna föremål (4 kap. 8 §) och beläggande med fängsel (4 kap. 10 §). Åtgärder som riktas mot både intagna och besökare till dem är förbud mot eller kontroll av besök (3 kap. 1 och 2 §§), kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning av besökare (3 kap. 3 §), samt kontroll av personer inför besök och tillåtlighet av elektronisk kommunikation (3 kap. 11 §). Slutligen får allmän inpasseringskontroll (4 kap. 11 §) och kontroll av fordon (4 kap. 12 §) användas beträffande samtliga personer som besöker ett häkte. Beslut om tillämpningen av rättigheter och befogenheter i häkten fattas av Kriminalvården. Besluten får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Före ett överklagande ska Kriminalvården ha omprövat sitt beslut (7 kap.) Kriminalvården får förordna väktare i auktoriserade bevakningsföretag att utföra vissa bevakningsuppgifter med avseende på häktade personer (8 kap.). Häkteslagens bestämmelser om ordning och säkerhet görs tillämpliga på rättspsykiatriska undersökningsenheter har i olika sammanhang beskrivit konsekvenserna av psykiatrireform i fråga om befogenheter att upprätthålla ordningen och säkerheten på de rättspsykiatriska undersökningsenheterna inom verket. och har lämnat förslag som i olika mån gör bestämmelserna för häkten tillämpliga också för verksamheten vid de rättspsykiatriska undersökningsenheterna. Remissinstanserna har välkomnat eller inte haft några invändningar mot en sådan förändring som utredningarna föreslagit. Som redovisats har ordnings- och säkerhetsrelaterade risker och hot men även konkreta säkerhetsrelaterade händelser ökat i omfattning och allvarlighet vid undersökningsenheterna. Det är ändamålsenligt att samma regler rörande ordning och säkerhet åter kan gälla för verksamheterna vid häkten och rättspsykiatriska undersökningsenheter. Tydliga och jämförliga befogenheter för Kriminalvården och på det aktuella området innebär att förutsättningarna för en oförändrat hög säkerhetsnivå förbättras oavsett vilken av dessa myndigheter som vid en viss given tidpunkt ska ansvara för förvaringen av en häktad person. Att ges befogenheter att tillämpa häkteslagens bestämmelser på undersökta brottsmisstänkta personer, besökare och andra utomstående ger också en förbättrad förutsebarhet och rättssäkerhet. Det är således en fördel både för häktade undersökta och för Kriminalvården och att befogenheterna kan tillämpas enhetligt beträffande en brottsmisstänkt vare sig denne är intagen i häkte eller på undersökningsenhet. En sådan kontinuitet är eftersträvansvärd såväl vad gäller intagnas rättigheter som de ordnings- och säkerhetsrelaterade åtgärderna. Häkteslagens bestämmelser bör därför göras tillämpliga på verksamheten vid undersökningsenheter . Det är inte möjligt att inom ramen för detta lagstiftningsärende bedöma om detsamma borde gälla för den rättspsykiatriska verksamhet som bedrivs av landstingen (se s. 9). Bestämmelserna bör vara tillämpliga med avseende på samtliga personer som är frihetsberövade och som tas in på undersökningsenheterna. Utöver undersökta personer som överförs från häkte så bör alltså även bland annat de som är frihetsberövade till följd av verkställighet av brottspåföljd eller på grund av att de genomgår tvångsvård omfattas. Även personer som är på fri fot och som inte frivilligt medverkar till en undersökning och därför efter beslut av domstol tas in på en undersökningsenhet bör omfattas av regleringen i denna del. Kammarrätten i har ansett att det blir oklart vilka personer som kommer att omfattas med bestämningen annars frihetsberövade och att det bör uttryckligen anges vilka tvångsvårds- och andra lagar som reglerna omfattar. En sådan lagreglering vore dock inte ändamålsenlig eftersom den ställer krav på lagändringar så snart regleringen ändras i någon del. Det torde inte heller finnas något nämnvärt praktiskt behov av en sådan lagreglering. Det måste förutsättas att det inte i någon situation kommer att framstå som oklart för om en person som tas in för undersökning är frihetsberövad, och således överförs av någon annan myndighet till en av verkets undersökningsenheter, eller om personen inte är frihetsberövad, och således frivilligt på egen hand inställer sig på enheten för att där genomgå en undersökning. När det gäller undersökta som genomgår rättspsykiatrisk vård har utredningarnas förslag utgått från att tvångsåtgärder mot dem ska kunna vidtas enbart med stöd av den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen. Den grundläggande ordningen och säkerheten på undersökningsenheterna bör dock i alla delar gälla med avseende på samtliga frihetsberövade undersökta. Att i viss mån samma slags åtgärder kan vidtas mot en intagen person efter beslut av chefsöverläkare inom ramen för den vårdande verksamheten innebär således inte att det saknas skäl att möjliggöra att åtgärden kan beslutas på annan grund inom den undersökande verksamheten. Tvångsbefogenheter för den rättspsykiatriska vård som bedrivs vid undersökningsenheterna är även i fortsättningen nödvändiga som ett komplement till den nu föreslagna lagregleringen. , frigörelse, hälsa och likabehandling har befarat att psykiskt sjuka personers rättigheter kan försämras om häkteslagens bestämmelser om ordning och säkerhet blir tillämpliga på undersökningsenheterna. Även Kammarrätten i och Inspektionen för vård och omsorg har i allmänhet ställt sig frågande till om de båda regelverken bör vara tillämpliga på undersökta personer och om inte den psykiatriska vårdens befogenheter bör ha företräde framför häkteslagens befogenheter. har efterlyst klargöranden om hur häkteslagens och den psykiatriska vårdens regelverk förhåller sig till varandra. Förvaltningsrätten i anser att 2013/14:222 det inte bör finnas två olika utan enbart Som och Svenska rättspsykiatriska föreningen inom har framhållit finns det inte några praktiska problem med att hålla isär de båda regleringarna då de avser olika verksamheter, dels den huvudsakliga undersökningsverksamheten, dels den kompletterande vårdande verksamheten, vilken alltså omfattar en mindre andel av de Det finns vidare som verket och föreningen har betonat främst utifrån läkaretiska utgångspunkter ett starkt behov av att det inte längre ska vara läkare som ska fatta beslut om tvång i fråga om personer som inte genomgår vård. Att grundläggande bestämmelser om ordning och säkerhet i undersökningsverksamheten, vilka inte är mediciniskt motiverade, är tillämpliga även på de undersökta som genomgår vård skiljer sig dessutom inte från vad som gäller andra Att denna typ av grundläggande bestämmelser ska gälla för samtliga personer som tas in för undersökningar vid undersökningsenheter är en ändamålsenlig och Hur dessa nya tvångsbefogenheter bör användas i förhållande till de vårdrelaterade tvångsbefogenheter som kan aktualiseras vid undersökningsenheterna beträffande det mindre antal undersökta som där genomgår psykiatrisk tvångsvård är en fråga för den praktiska tillämpningen inom . I det avseendet ser regeringen, i likhet med , inga nämnvärda Innehållet i den psykiatriska vårdlagstiftningen behandlas dock inte närmare i detta lagstiftningsärende. Som har pekat på behöver bestämmelserna i häkteslagen tillämpas med hänsyn till verksamhetsförutsättningarna vid Bland annat har verket angett att det i normalfallet endast är ett fåtal personer som är intagna på en Dessutom är det få kvinnor och ytterst få personer under som genomgår rättspsykiatrisk undersökning. därför inte alltid möjligt att i praktiken placera en intagen kvinna eller ung person så att de kan vistas med andra intagna kvinnor eller unga. Även i häkten kan motsvarande tillämpningsfrågor uppstå eftersom kvinnor och unga utgör ett fåtal av de intagna även där. om placering ger dock möjlighet att med hänsyn till samtliga omständigheter i det enskilda fallet beakta såväl de intagnas som Det torde inte uppkomma typiskt sett svårare avvägningsfrågor på undersökningsenheterna än de som förekommer på Att en intagen kvinna eller ung person faktiskt inte kan placeras så att vistelse i gemensamhet med andra är möjlig utgör inte i sig ett beslut om avskiljande med tvång. Det är också, så som framhållit, ofta i den unges eget intresse att kunna vistas åtskilt från vuxna brottsmisstänkta personer och motsvarande intresse kan finnas hos kvinnor när det gäller att vistas i samma lokaler som män. har väckt frågan om bestämmelsen i häkteslagen om restriktioner för den som är placerad i häkte för utredning av misskötsamhet i fängelse (3 kap. 10 §) bör vara tillämplig på en Enligt verket har det hitintills inte intagna på en undersökningsenhet. Enligt regeringens bedömning kan det dock förekomma situationer när en person, som avtjänar ett fängelsestraff och som är föremål för en misskötsamhetsutredning, blir misstänkt för ny brottslighet och därför ska genomgå en rättspsykiatrisk undersökning innan misskötsamhetsutredningen är slutförd. Med hänsyn till detta bör bestämmelsen även gälla i verksamheten vid undersökningsenheterna. har även efterlyst klargörande av den närmare innebörden av häkteslagens bestämmelser om att en intagen person ska återfå sina omhändertagna tillhörigheter och försändelser senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten (2 kap. 12 § och 3 kap. 9 §). Det kan här konstateras att detta är en fråga för den rättstillämpning som redan sker vid , och andra myndigheter, även . Det borde i praktiken inte i något fall vara oklart om en person som är intagen hos efter genomförd undersökning inte längre ska vara berövad friheten, och därför ska återfå egendom som verket omhändertagit, eller om han eller hon är häktad eller på annat sätt frihetsberövad och av verket överförs till en annan myndighet, och därför inte ska återfå egendom som verket omhändertagit, vilken i stället ska överlämnas till den andra myndigheten för fortsatt omhändertagande. Vissa av myndighetsbefogenheterna ska vara tillämpliga även när det gäller personer som utan att vara frihetsberövade genomgår undersökningar på undersökningsenheterna Personer som undersöks på en undersökningsenhet inom utan att vara frihetsberövade tas inte in på enheten för att vistas där dygnet runt. Det saknas därför behov av att göra häkteslagens bestämmelser om intagnas rättigheter tillämpliga på dessa personer. Behovet av ordning och säkerhet vid verksamheten vid undersökningsenheterna motiverar dock att vissa myndighetsbefogenheter får användas avseende samtliga undersökta personer, alltså även beträffande de personer som inte är berövade friheten. Även en person på fri fot kan under sin vistelse på enheten uppsökas av anhöriga eller andra utomstående personer och behov kan uppstå av att kontrollera dessa personer, fatta beslut om besök ska tillåtas eller inte samt efter besöket kontrollera om något otillåtet föremål har överlämnats till och undangömts av den undersökte. En brottsmisstänkt på fri fot har givetvis större faktiska möjligheter att till enheten ta med sig exempelvis farliga föremål och berusningsmedel än vad en häktad person som överförs till enheten har. har föreslagit att vissa myndighetsbefogenheter ska gälla även med avseende på personer som genomgår en rättspsykiatrisk undersökning utan att vara frihetsberövade. Dessa undersökta ska kunna kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål vid ankomsten till och under vistelsen på undersökningsenheten samt kunna få personliga tillhörigheter omhändertagna om det behövs av ordnings- eller säkerhetsskäl. Vidare ska det enligt utredningens förslag vara möjligt att ta olika prov vid misstanke om påverkan av berusningsmedel. 2013/14:222 inte någon annan uppfattning än utredningen i denna del. nämnda myndighetsbefogenheterna i häkteslagen bör således göras tillämpliga även på brottsmisstänkta personer som utan att vara Utöver vad utredningen har föreslagit bör även häkteslagens bestämmelse, om att en intagen får beläggas med fängsel om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa, få tillämpas även när det gäller misstänkta som inte är frihetsberövade. Som ovan nämnts utförs på undersöknings- enheter även läkarundersökningar för läkarintyg enligt 7 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. I fråga om möjligheter att medföra farliga föremål m.m. är situationen naturligtvis likvärdig mellan en brottsmisstänkt på fri fot som genomgår rättspsykiatrisk undersökning och en brottsmisstänkt på fri fot som genomgår en § 7-undersökning. nu aktuella myndighetsbefogenheterna bör således kunna tillämpas även i fråga om brottsmisstänkta som inte är frihetsberövade och som ska genomgå sådana läkarundersökningar på en rättspsykiatrisk under- Häkteslagens myndighetsbefogenheter är redan direkt tillämpliga på som genomgår en § 7-undersökning på därför inte behövliga beträffande dessa undersökta. inpasseringskontroll och kontroll av fordon vid passage in i eller ut ur en undersökningsenhet bör dock omfatta även dem. för social och mental hälsa har ställt sig frågande till att myndighetsbefogenheterna ska vara så omfattande när det gäller brottsmisstänkta som inte är frihetsberövade men som ska genomgå häkteslagens bestämmelser föreslås kunna användas i fråga om inte I detta avseende kan det konstateras att samtliga de personer som ska genomgå en undersökning på undersökningsenheter är skyldiga att underkasta sig undersökningen vare sig det är fråga om frihetsberövade personer som överförs till enheterna eller det är fråga om inte frihetsberövade personer som infinner sig självmant efter kallelse. Det är i båda fallen fråga om brottsmisstänkta personer som redan är föremål för en domstols Så som Inspektionen för vård och omsorg har betonat har personer som inte är frihetsberövade faktiskt större möjligheter att planera och utföra handlingar som stör ordningen och säkerheten än personer som är frihetsberövade. har framhållit fördelarna med en enhetlig reglering ur ett arbetsmiljö- och likabehandlingsperspektiv. Enligt regeringen finns det mot denna bakgrund starka skäl för att göra det möjligt att använda de föreslagna nya befogenheterna på ett behovsanpassat och proportionellt sätt även i fråga om de inte frihetsberövade brottsmisstänkta personer som är skyldiga att genomgå säkerhetsskäl som gör sig gällande på detta område är av så stor vikt att de även beträffande den nu aktuella personkategorin klart överväger de integritetsaspekter som finns. och Inspektionen för vård och omsorg har ställt sig frågande till om formuleringen tas in bör användas i lagtext när det gäller inte frihetsberövade personer som ska genomgå undersökning vid enheterna utan att vistas där dygnet runt . Myndigheterna har för dessa fall i stället förordat formuleringen att personerna kommer till en enhet för undersökning. Lagrådet har anmärkt att tas in används som beteckning för den möjlighet domstolen har att besluta om att frihetsberöva den som inte frivilligt medverkar till en rättspsykiatrisk undersökning (se 10 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning). Enligt Lagrådet bör den aktuella lagtexten därför i stället formuleras så att den gäller när en inte frihetsberövad person befinner sig på enheten för att genomgå undersökning där. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. Kriminalvården ansvarar för häkten och fattar beslut angående rättigheter och befogenheter där. Besluten får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. har ansvaret för de rättspsykiatriska undersökningsenheterna. Verket bör därför fatta beslut som rör rättigheter och befogenheter vid enheterna. Även verkets beslut bör kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. När det gäller häktade personer som genomgår en § 7-undersökning är som ovan nämnts häkteslagens bestämmelser redan direkt tillämpliga och Kriminalvården fattar därför besluten i de fallen.