prop · H10366 · 2014-01-22 00:00:00 — Detta ska ske om förverkandebeslutet avser en betalningsskyldighet och det under verkställigheten visar sig att någon del har betalats in eller verkställts i en annan stat. Syftet är att förhindra att den sammanlagda verkställigheten omfattar ett högre belopp än vad som följer av förverkandebeslutet. I samband med genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande anfördes att hanteringen av en nedsättning av det belopp som ska verkställas bör vara enkel och effektiv. Vidare konstaterades att frågan om nedsättning är en ren verkställighetsfråga (prop. 2010/11:43 s. 99 f.). Det är också som sätter ned det belopp för vilket verkställighet får ske i de fall verkställbarhetsförklaringen har varit föremål för rättens prövning efter ett överklagande enligt 3 kap. 14 §. Det kan även bli aktuellt att sätta ned det belopp som ska verkställas när det gäller de beslut om utvidgat förverkande som föreslås inkluderade i lagens tillämpningsområde. Mot bakgrund av att nedsättning av ett belopp är en fråga under verkställigheten av beslutet finns det ingen anledning att införa en annan ordning än att hanterar nedsättningen även avseende verkställigheten av dessa beslut. får enligt 3 kap. 13 § lagen om verkställighet av beslut om förverkande besluta om uppskov med verkställigheten i vissa fall. Ett beslut om uppskov fattas efter att en verkställbarhetsförklaring har meddelats och tar sikte på verkställigheten av det utländska beslutet. Detta gäller även situationer då en verkställbarhetsförklaring har varit föremål för rättens prövning efter ett överklagande enligt 3 kap. 14 § samma lag. Att tillämpningsområdet för lagen nu föreslås omfatta fler beslut om utvidgat förverkande och att dessa ska prövas av domstol föranleder ingen annan bedömning än att kan besluta om uppskov även avseende verkställigheten av dessa beslut. 5.5Upphävande av en verkställbarhetsförklaring Regeringens förslag: Om det, efter att rätten har meddelat en verkställbarhetsförklaring, kommer fram omständigheter som gör att förverkandebeslutet inte får verkställas i , ska rätten pröva om förklaringen ska upphävas. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har inte framfört några invändningar mot Prop. 2013/14:66 promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: En verkställbarhetsförklaring kan i vissa fall upphävas. Det följer av 3 kap. 15 § lagen om verkställighet av beslut om förverkande. Av punkten 1 i nämnda paragraf framgår att en förklaring ska upphävas om det framkommer att beslutet inte får verkställas i , t.ex. om det efter att förklaringen har meddelats kommer fram uppgifter som skulle ha resulterat i en annan bedömning av någon vägransgrund (prop. 2010/11:43 s. 106). Som huvudregel är det som fattar beslut om upphävande (andra stycket första meningen). Vid genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande ansågs det dock inte lämpligt att skulle upphäva eller ändra ett domstolsbeslut, som har meddelats efter överklagande, på de grunder som domstolen har beaktat när beslutet om förverkande erkändes (a. prop. s. 107). Det infördes därför en bestämmelse om att rätten beslutar om upphävande i de fall rätten har fastställt förklaringen och det är fråga om att upphäva denna på grund av att det framkommit att beslutet om förverkande inte får verkställas i (andra stycket andra meningen). Samma skäl gör sig gällande avseende de beslut om utvidgat förverkande där rätten föreslås meddela en verkställbarhetsförklaring. bör därför inte heller få upphäva, hela eller delar av, en verkställbarhetsförklaring som har meddelats av rätten på den grunden att det har framkommit att beslutet inte får verkställas i . Ett sådant beslut ska i stället fattas av rätten. När det gäller övriga grunder för upphävande, vilka framgår av 3 kap. 15 § första stycket 2–6, är det enligt gällande ordning som fattar beslut om upphävande. Detta gäller såväl när det är som har meddelat verkställbarhetsförklaringen som när förklaringen har fastställts av rätten efter ett överklagande. De situationer som avses i första stycket 2–6 hänför sig i huvudsak till verkställighetsstadiet och prövningen av dessa är av relativt enkel art. Mot bakgrund av detta kan det inte anses finnas några hinder mot att beslutar om upphävande på dessa grunder även när det gäller sådana verkställbarhetsförklaringar som har meddelats av rätten. Samma förfarande för upphävande av en verkställbarhetsförklaring som har meddelats av rätten som för en sådan som har meddelats av ska därför gälla avseende dessa situationer. Enligt 3 kap. 15 § andra stycket ska rätten, utöver vad som ovan angetts, alltid pröva frågan om upphävande när verkställbarhetsförklaring efter ett överklagande är föremål för rättens prövning. Detsamma bör gälla om en av domstol meddelad förklaring är föremål för prövning i högre rätt. 2013/14:66 5.6 Återkallande av förklaring samt ny Regeringens bedömning: bör återkalla förklaringen om att inte erkänna och verkställa beslut om utökade möjligheter till förverkande enligt artikel 2 d iv i rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande. Vidare bör underrätta rådets generalsekretariat om att även tingsrätt är behörig myndighet enligt rambeslutet när är verkställande stat. Promemorians bedömning angående återkallande av förklaringen överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte framfört några invändningar mot promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning: I samband med genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande lämnade en förklaring till artikel 7.5 i rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande, med innebörd att beslut om utvidgat förverkande enligt artikel 2 d iv i rambeslutet inte kommer att erkännas och verkställas i . Av artikel 7.5 följer att en sådan förklaring får dras tillbaka som helst. Som en följd av att regeringen nu föreslår att dessa beslut ska inkluderas i tillämpningsområdet för lagen om verkställighet av beslut om förverkande bör förklaringen återkallas. har också lämnat en underrättelse till rådets generalsekretariat om att är ensam behörig myndighet i enligt rambeslutet. Eftersom nu även tingsrätt föreslås vara behörig myndighet vid verkställighet i bör en underrättelse om detta, enligt artikel 3, lämnas till generalsekretariatet. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Promemorians förslag och bedömning: I promemorian föreslogs att lagändringarna skulle träda i kraft . Bedömningen överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt promemorians förslag och bedömning eller lämnat dem utan erinran. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . Ikraftträdandet bör kunna ske . Det behövs inga särskilda övergångsbestämmelser. De föreslagna lagändringarna innebär att fler svenska beslut om förverkande kan verkställas i andra medlemsstater inom EU. Förslaget innebär också att fler utländska beslut om förverkande kan bli föremål för verkställighet i . Sammantaget leder förslaget till förbättrade möjligheter att förverka vinster från brottslig verksamhet inom EU. När det gäller den situationen att är utfärdande stat, dvs. när ett svenskt förverkandebeslut ska sändas över för erkännande och verkställighet i en annan medlemsstat, kan följande framhållas. Enligt förslaget ska pröva om ett svenskt beslut om utvidgat förverkande enligt 36 kap. 1 b § ska sändas över till en annan medlemsstat för verkställighet där. Myndigheten prövar om det finns förutsättningar för att sända över övriga svenska förverkandebeslut som omfattas av regelverkets tillämpningsområde till andra medlemsstater för verkställighet. Mot bakgrund av detta, samt då det rör sig om en begränsad mängd nya ärenden, bedöms förslaget i den delen inte innebära någon ökad kostnad för myndigheten. När det sedan gäller den situationen att är verkställande stat, dvs. när ett beslut om utvidgat förverkande som har meddelats i en annan medlemsstat sänds över till för erkännande och verkställighet här, kan inledningsvis konstateras att en stor del av det som drivs in i från de utländska besluten kommer att tillfalla staten. Detta innebär en positiv budgetpåverkan. För del innebär förslaget att myndigheten ska ta emot de beslut om utvidgat förverkande som skickas till samt initiera ett ärende hos behörig tingsrätt genom en ansökan. Myndigheten får också en partsställning i rätten. Vidare innebär förslaget att myndigheten ansvarar för själva verkställigheten av besluten i . För Domstolars del innebär förslaget att tingsrätten får en ny roll som innebär att rätten ska pröva om det utländska beslutet om utvidgat förverkande är verkställbart i . Det är svårt att förutse hur många beslut det kan komma att handla om, men sannolikt kommer det endast att röra sig om ett fåtal . har dock i sitt remissvar framhållit att ett flertal mindre resurskrävande reformer sammantaget kan medföra att ett resurstillskott är nödvändigt. Mot bakgrund av att både och domstolarna redan är bekanta med att i olika led hantera utländska förverkandebeslut samt att den prövning som föreslås ske i tingsrätten ligger nära den prövning som sker i ett motsvarande svenskt fall, kan de kostnadsökningar som förslaget eventuellt kan medföra emellertid inte förväntas vara större än att de kan hanteras inom befintliga budgetramar för de myndigheter som berörs. 2013/14:66 8 Förslaget till lag om ändring i lagen (2011:423) om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen 2§ Med ett svenskt beslut om förverkande avses i denna lag ett av svensk domstol meddelat lagakraftvunnet beslut om förverkande 1.som avser utbyte av ett brott, eller vad någon tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett brott eller värdet av det mottagna, eller 2.som avser egendom som använts eller varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott, som frambragts genom brott, vars användande utgör brott, som någon annars tagit befattning med på ett sätt som utgör brott eller som annars varit föremål för brott. Med ett svenskt beslut om förverkande ska även avses ett av svensk domstol meddelat lagakraftvunnet beslut som meddelats med stöd av 36 kap. 1 b eller 4 § . I paragrafen definieras vilka svenska beslut om förverkande som faller inom tillämpningsområdet för lagen om verkställighet av beslut om förverkande och som kan sändas över till andra medlemsstater i EU för verkställighet. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Genom tillägget i andra stycket utvidgas tillämpningsområdet för lagen till att omfatta även beslut om förverkande enligt 36 kap. 1 b § . Detta innebär att sådana beslut kan skickas till andra medlemsstater i EU för verkställighet där, under förutsättning att övriga krav i lagen är uppfyllda. Ytterligare en förutsättning för att besluten ska kunna verkställas i den andra medlemsstaten är att den staten inte har lämnat en förklaring till artikel 7.5 i rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande som innebär att den inte erkänner sådana förverkandebeslut som omfattas av artikel 2 d iv. Detta eftersom beslut som har fattats med stöd av 36 kap. 1 b § faller in under den kategorin. 3 § Med ett utländskt beslut om förverkande avses i denna lag ett straff eller en åtgärd enligt ett lagakraftvunnet beslut, som har meddelats av en domstol i en annan medlemsstat i Europeiska unionen efter rättegång på grund av brottslig handling och som innebär ett slutligt berövande av egendom när domstolen förklarat att egendomen 1.utgjort av ett brott eller motsvarande som helt eller delvis uppgår till värdet av denna , 2.utgjort hjälpmedel vid ett brott, 3.har förverkats till följd av en tillämpning av artikel 3.1 och 3.2 om utökade möjligheter till förverkande i rådets rambeslut /212/RIF om förverkande av , hjälpmedel och egendom som härrör från brott, eller 4.har förverkats med stöd av andra bestämmelser om utökade möjligheter till förverkande än sådana som anges i 3. Denna lag ska inte tillämpas på utländska beslut om förverkande som innebär återställande av egendom till rättmätig ägare. Paragrafen innehåller en definition av vilka utländska beslut om Prop. 2013/14:66 förverkande som faller inom lagens tillämpningsområde och som kan bli föremål för erkännande och verkställighet i . Övervägandena finns i avsnitt 5.1. I första stycket har en ny punkt 4 förts in, som innebär att fler beslut om utvidgat förverkande ska få verkställas i . Av första stycket 3 följer redan att beslut om utvidgat förverkande som grundar sig på artikel 3.1 och 3.2 i förverkanderambeslutet omfattas av lagens tillämpningsområde. Tillägget innebär att även sådana beslut om utvidgat förverkande som har meddelats med stöd av andra bestämmelser i den utfärdande staten än sådana som grundas på förverkanderambeslutet, eller bestämmelser som går längre än vad förverkanderambeslutet som ett minimum kräver, ska få verkställas här. Den utfärdande myndigheten ska i det intyg som följer med förverkandebeslutet ange vilken typ av beslut det rör sig om (se bilagan till rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande; ruta i, punkt 1.2). , som är den myndighet som mottar det utländska beslutet om förverkande, bör som regel kunna förlita sig på denna information. Vid oenighet i frågan om ett beslut är hänförligt till den kategori som avses i punkten 4 eller inte är det dock den bedömning som behörig myndighet i den verkställande staten gör som är avgörande. Detta följer av artikel i rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande. För svensk del är det därmed tingsrätten som ytterst avgör frågan, se 3 kap. 4 § andra stycket. Om bedömer att ett beslut om förverkande som översänts till för verkställighet faller in under punkten 4 ska myndigheten ansöka hos tingsrätten om rättens prövning i fråga om erkännande och verkställighet, även om den utfärdande myndigheten har angett något annat. Skulle tingsrätten vid sin prövning finna att det aktuella beslutet inte omfattas av punkten 4 ska tingsrätten inte meddela någon verkställbarhetsförklaring utan i stället avvisa ärendet. Frågan om erkännande och verkställighet får då prövas av enligt 3 kap. 4 § första stycket. Övervägandena i frågan om hanteringen av intyget finns i avsnitt 5.4. 4§ prövar om beslut om förverkande enligt 1 kap. 3 § första stycket 1–3 ska erkännas och verkställas i . Tingsrätten prövar, efter ansökan från , om beslut om förverkande enligt 1 kap. 3 § första stycket 4 ska erkännas och verkställas i . får dock, innan den gett in en ansökan till rätten, med stöd av 10 § besluta att en verkställbarhetsförklaring enligt 8 § inte ska meddelas. I fråga om tingsrättens behörighet enligt andra stycket tillämpas 18 kap. 1 § utsökningsbalken. I paragrafen anges vilka myndigheter som är behöriga att fatta beslut om att ett utländskt beslut om förverkande ska få erkännas och verkställas i . Vidare innehåller paragrafen regler för hur en prövning av ett beslut enligt 1 kap. 3 § första stycket 4 ska inledas och vilken tingsrätt som är behörig. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2 och 5.4. 2013/14:66 Ändringen i första stycket är en följd av att inte ska pröva den nya kategori beslut om utvidgat förverkande som anges i 1 kap. 3 § första stycket 4. Myndigheten prövar dock, som tidigare, alla övriga förverkandebeslut och om dessa ska få erkännas och verkställas i . Av det nya andra stycket framgår att det är tingsrätten som är behörig att pröva om ett sådant utländskt beslut om utvidgat förverkande som avses i 1 kap. 3 § första stycket 4 ska få erkännas och verkställas i . Vidare framgår att ärendet initieras i tingsrätten genom en ansökan från . Enligt 16 § gäller ärendelagen för tingsrättens prövning. I 6 § ärendelagen anges vilka uppgifter en ansökan ska innehålla. Av andra stycket framgår också att , med stöd av 10 §, får fatta beslut om att vägra erkännande och verkställighet av beslut som avses i 1 kap. 3 § första stycket 4 om det intyg som ska bifogas beslutet om förverkande saknas eller till form eller innehåll är så bristfälligt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Exempel på sådana brister är att det av handlingarna inte framgår vem beslutet om förverkande är riktat mot, att intyget uppenbart inte motsvarar förverkandebeslutet eller att intyget inte är avfattat på eller översatt till ett språk som anges i 5 § andra stycket. måste, innan den fattar ett sådant beslut om att en verkställbarhetsförklaring inte ska meddelas, ha gett den utfärdande myndigheten tillfälle att inkomma med nödvändiga kompletteringar enligt 7 §. Att den utfärdande myndigheten, trots begäran om komplettering, inte översänder ett komplett förverkandebeslut utgör inte grund för att vägra erkännande och verkställighet. kan däremot i en sådan situation avvisa verkställigheten (prop. 2010/11:43 s. 65). Efter att en ansökan enligt andra stycket har getts in till tingsrätten kan inte längre fatta beslut om att vägra eller avvisa erkännande och verkställighet. Av hänvisningen till utsökningsbalken i det nya tredje stycket följer att behörig tingsrätt att pröva frågan om erkännande och verkställighet av förverkandebeslut som avses i 1 kap. 3 § första stycket 4 är den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken prövar överklagande av beslut. Vilken domstol som i det enskilda fallet är behörig framgår av 17 kap. 1 § utsökningsförordningen (1981:981). 5 § Ett beslut om förverkande sänds över till . Beslutet ska åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med formuläret i bilagan till rambeslutet. Intyget ska vara skrivet på svenska, danska, norska eller engelska eller åtföljas av en översättning till något av dessa språk. Ändringen i paragrafen är en följd av att det inte längre bara är som prövar om ett utländskt beslut om förverkande ska få erkännas och verkställas i , se 4 §. Det är dock även fortsättningsvis som ska ta emot samtliga förverkandebeslut som sänds över till för verkställighet. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. 8 § Om ett beslut om förverkande är verkställbart i , ska den myndighet som är behörig enligt 4 § besluta att verkställighet får ske (verkställbarhetsförklaring). Verkställbarhetsförklaringen ska innehålla uppgifter om 1.det belopp i svensk valuta eller den egendom som verkställigheten ska avse, 2.huruvida beslutet får verkställas enligt 2 § andra stycket första meningen, och i så fall med beloppet angivet i svensk valuta, 3.hur beslutet ska verkställas, om det finns andra beslut om förverkande eller ett eller flera beslut för att säkerställa verkställighet av ett beslut om förverkande, samt 4.hur den mot vilken förklaringen gäller kan överklaga verkställbarhetsförklaringen. Vid fastställande av det belopp som avses i andra stycket 1 och 2 ska 3 § tillämpas. En verkställbarhetsförklaring som har meddelats av ska delges den mot vilken förklaringen gäller. Beslutar med stöd av 13 § första stycket 1 om uppskov med verkställigheten behöver delgivning inte ske så länge skälen för uppskov består. Paragrafen innehåller bestämmelser om verkställbarhetsförklaringen, dvs. beslutet om att verkställighet får ske i . Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I första stycket görs en ändring med anledning av att det är tingsrätten som ska meddela en verkställbarhetsförklaring beträffande beslut enligt 1 kap. 3 § första stycket 4. Av andra stycket framgår vilka uppgifter som ska finnas med i en verkställbarhetsförklaring. Bestämmelsen blir tillämplig även på verkställbarhetsförklaringar som meddelas av domstol. Ändringen i tredje stycket tydliggör att kravet på delgivning av verkställbarhetsförklaringar endast gäller sådana förklaringar som har meddelats av . För delgivning i samband med rättens handläggning gäller ärendelagens bestämmelser. Av dessa följer att ansökan ska delges den som ansökan riktas mot (se 15 och 46 §§ ärendelagen). Bestämmelsen i sista meningen om att delgivning kan anstå till dess skälen för uppskov har upphört gäller således endast i de fall det är som har meddelat en verkställbarhetsförklaring. 11 a § För beslut om förverkande enligt 1 kap. 3 § första stycket 4 gäller, utöver vad som anges i 10 och 11 §§, att en verkställbarhetsförklaring inte får meddelas om 1.den gärning som ligger till grund för beslutet om förverkande varken motsvarar ett brott för vilket det enligt svensk lag är föreskrivet fängelse , eller något av de brott som räknas upp i 36 kap. 1 b § andra och tredje styckena , 2.brottet inte är av beskaffenhet att kunna ge utbyte, 3.det varken av beslutet om förverkande eller av krav som uppställs i den andra medlemsstatens lag framgår att den statens domstol har bedömt att den förverkade egendomen härrör från brottslig verksamhet, eller 4.beslutet om förverkande inte riktar sig mot någon av de personer som anges i36 kap. 5 a § . En verkställbarhetsförklaring avseende beslut som anges i första stycket får inte meddelas om det är oskäligt. Paragrafen, som är ny, innebär att det införs ytterligare vägransgrunder utöver de som anges i 10 och 11 §§ i fråga om beslut om förverkande enligt 1 kap. 3 § första stycket 4. Det är rätten som ska pröva om någon av vägransgrunderna enligt denna paragraf föreligger innan den meddelar en verkställbarhetsförklaring enligt 8 §. Bestämmelsen har delvis utformats efter förslag från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Enligt första stycket punkten 1 får en verkställbarhetsförklaring inte meddelas om den gärning som ligger till grund för det utländska förverkandebeslutet, det s.k. förverkandeutlösande brottet, inte är straffbar i . Därutöver krävs det att gärningen motsvarar antingen ett brott för vilket det enligt svensk lag är föreskrivet fängelse , eller något av de brott som anges i 36 kap. 1 b § andra och tredje styckena . Hänvisningen till tredje stycket innebär att även försök, förberedelse eller stämpling till något av brotten omfattas. I likhet med vad som gäller enligt 36 kap. 1 b § ska brottet, enligt punkten 2, ha varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte. Kravet ska tolkas på samma sätt som motsvarande krav i 36 kap. 1 b § . Det betyder att gärningar som motsvarar brott i och där det som en förutsättning för straffansvar uppställs krav på att gärningen innebär , är av beskaffenhet att kunna ge utbyte. Vidare omfattas gärningar som motsvarar brott där det inte finns något vinningsrekvisit, men som i det enskilda fallet har gett eller haft förutsättningar att ge utbyte. Slutligen omfattas även gärningar som motsvarar brott som inte har något vinningsrekvisit men som till sin karaktär är sådana att de kan ge utbyte, t.ex. narkotikabrottslighet som består i överlåtelse eller förvärv i överlåtelsesyfte. För en närmare redogörelse hänvisas till författningskommentaren i prop. 2007/08:68 s. 94 f. Av punkten 3 framgår att en verkställbarhetsförklaring inte får meddelas om inte den utländska domstolen har bedömt att det finns ett samband mellan den förverkade egendomen och brottslig verksamhet. För att avgöra vad den utländska domstolen har bedömt ska den svenska domstolen först och främst beakta vad som framgår av det utländska förverkandebeslutet. Om det inte framgår uttryckligen av beslutet att den utländska domstolen har bedömt frågan om kopplingen mellan förverkad egendom och brottslig verksamhet bör rätten inhämta kompletterande information om innehållet i den andra statens lagstiftning i detta avseende. Om det enligt lagstiftningen i den utfärdande medlemsstaten krävs att den egendom som förverkas ska härröra från brottslig verksamhet är det tillräckligt för att rätten ska kunna konstatera att den utländska domstolen har bedömt att ett sådant samband finns. Begreppet brottslig verksamhet ska tolkas på samma sätt som motsvarande begrepp tolkas i 36 kap. 1 b § . Det finns således inget krav på att den förverkade egendomen kan kopplas till ett visst konkret brott.