prop · H103152 · 2014-03-18 00:00:00 — Regeringens bedömning: Kompetensen inom i frågor som rör förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena har utvecklats positivt. Skälen för regeringens bedömning: I propositionen Staten och trossamfunden – begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen m.m. (prop. 1998/99:38) betonas vikten av att det inom finns sådan kompetens som behövs för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena. Detta är viktigt vid fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen liksom vid genomförandet av den faktiska förvaltningen. Enligt överenskommelsen mellan staten och ska svara för att ha tillgång till erforderlig kompetens i frågor som rör förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena. På nationell nivå har det inom skett en förstärkning av resurserna och kompetensen när det gäller kulturarvsfrågor. Det har inrättats en särskild organisatorisk enhet som ansvarar för kyrkokansliets samordning och handläggning av kyrkoantikvariska frågor. arbetskrafter som avsatts för dessa frågor vid kyrkokansliet har ökat från två (2005) till sex (2013). Även ett antal samverkansprojekt haft positiva effekter för utvecklingen av kompetens. Projekten har bl.a. behandlat frågor om vårdinsatser, vård- och underhållsplanering, inventering och information. har bedrivit projekten i samverkan med myndigheter, universitet och högskolor samt stiftelser och föreningar. har samtliga stift sakkunniga i kulturarvsfrågor som är fast anställda. Den komptensförstärkning i handläggning av kulturarvsfrågor som kunde noteras redan i samband med den föregående kontrollstationen har fortsatt och konsoliderats. hade stiftskanslierna i genomsnitt två årsarbetskrafter avsatta för kulturarvsarbete, vilket kompletterades med olika konsulttjänster. Den byggnadstekniska kompetensen vid stiften har stärkts avsevärt och motsvarar nu i genomsnitt en årsarbetskraft per stift. På församlingsnivå är bilden mer splittrad. Många små församlingar har svårt att upprätthålla kompetens för att kunna hantera vård- och underhållsprojekt. eftersträvar att skapa större enheter med ökad samordning. När enheterna blir större kan frågor om fastighetsförvaltning i högre grad hanteras av personal med professionell kompetens. Regeringen gjorde i skrivelsen om kyrkoantikvarisk ersättning 2009 bedömningen att det bör finnas aktuella register med relevant information om skyddade objekt. Regeringen ansåg också att och de kulturmiljövårdande myndigheterna tillsammans borde verka för att de olika register som finns innehåller relevanta uppgifter och är möjliga att samköra. Uppgifter om kyrkobyggnader, kyrkotomter och begravningsplatser finns samlade i kyrkobyggnadsregister. rymmer bl.a. uppgifter om lagskydd och ägare. I kyrkobyggnadsregistret kan församlingarna också registrera om det finns en vård- och underhållsplan och vilket datum den har upprättats. I det SACER finns även möjlighet att registrera kulturhistoriskt värdefulla inventarier. Till informationen om varje föremål kan fotografier och dokument fogas. påpekar att registreringen av vård- och underhållsplaner i kyrkobyggnadsregistret släpar efter, vilket får konsekvenser för möjligheterna till aktuell överblick. ska i enlighet med överenskommelsen med staten ha tillgång till erforderlig kompetens i frågor som rör förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena. Regeringens bedömning är att sedan relationsändringen aktivt arbetat för att höja kompetensen på området. Systemet med kyrkoantikvarisk ersättning har på ett tydligt sätt främjat kunskapen om de kyrkliga kulturminnena inom kyrkan. Det är positivt att tillgången till personal med kulturarvskompetens har ökat både på nationell nivå och hos stiften. kan det konstateras att vissa problem kvarstår. uppger bl.a. att enskilda församlingar kan ha svårt att få tillgång 2013/14:152 till behövlig kompetens, vilket kräver fortsatt utvecklingsarbete. Även arbetet med register bör utvecklas, med fokus på att informationen ska vara aktuell och ändamålsenlig. Möjligheter till samverkan inom detta område bör tas till vara. Kompetensen har alltså sammantaget stärkts inom . Det är dock av stor betydelse att kompetensen om det kyrkliga kulturarvet också vidmakthålls och utvecklas inom och länsstyrelserna, liksom inom länsmuseerna. De viktiga uppgifter som ansvariga myndigheter har inom arbetet med den kyrkoantikvariska ersättningen förutsätter hög kompetens och aktuell kunskap. Genom projekt för kunskapsuppbyggnad har betydelsefull kunskap om det kyrkliga kulturarvet utvecklats. Det är önskvärt att denna kunskap regelmässigt blir tillgänglig för alla intresserade. Det är också angeläget att denna typ av projekt kan fortsätta och vidareutvecklas i samarbete mellan , myndigheterna på kulturmiljöområdet, museer, universitet och högskolor. Att olika vetenskapliga perspektiv och infallsvinklar kommer till användning bidrar till att stärka och utveckla det kyrkliga kulturarvet. En central utgångspunkt är att det kyrkoantikvariska arbetet ska vila på en solid vetenskaplig grund. Genom projekt som kyrkor och har stor och mycket kvalificerad kunskap om det kyrkliga kulturarvet byggts upp . Att denna kunskap förvaltas och att fortsatt kunskapsutveckling på vetenskaplig grund sker är nödvändigt för en långsiktigt hållbar förvaltning av de kyrkliga kulturminnena. Myndigheterna inom kulturmiljöområdet har tillsammans med , universitet, högskolor och länsmuseer ett stort ansvar för detta. 8Samverkan mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet Regeringens bedömning: Det samrådsförfarande som etablerats mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet bör utvecklas vidare och i högre utsträckning bidra till att nationella, regionala och lokala perspektiv kan mötas och berika varandra. Skälen för regeringens bedömning: Samverkan mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet sker dels i enskilda ärenden om tillstånd enligt 4 kap. kulturmiljölagen, dels i frågor av mer övergripande karaktär. Vidare ska besluten om fördelning av kyrkoantikvarisk ersättning föregås av ett samrådsförfarande. För samverkan i övergripande frågor ska det enligt överenskommelsen mellan staten och finnas samrådsgrupper, dels på central nivå, dels på regional nivå i varje stift. Samrådsgrupperna ska vara forum för kunskaps- och erfarenhetsutbyte och ska bestå av representanter för kulturmiljösektorn och . I samrådsgruppen på central nivå ingår representanter för och . De regionala samrådsgrupperna består av representanter för regionala och lokala nivå, samt andra företrädare för kulturmiljösektorn på regional nivå. Arbetet i dessa grupper handlar exempelvis om att belysa frågor om vård och underhåll eller användning av de kyrkliga kulturminnena utifrån olika aspekter: antikvariska, estetiska, pastorala, liturgiska, ekonomiska och funktionella. Samrådsgrupperna har inte några beslutsfunktioner och bör inte heller behandla enskilda ärenden. Tanken är i stället att de ska bidra till ökad kunskap om och förståelse för olika krav och behov och därmed skapa förutsättningar för att hitta samförståndslösningar. Det kan exempelvis vara aktuellt vid avvägningar mellan en önskan att å ena sidan förändra kyrkorummet utifrån församlingens och gudstjänstens behov och å andra sidan en strävan efter att bevara de kulturhistoriska värdena. Hur fungerar samrådet? De regionala samrådsgrupperna finns i samtliga stift och sammanträder vanligen två till . framhåller att den regionala samverkan har utvecklats mot ökad samsyn om ersättningen och minskade skillnader mellan stift och länsstyrelser i föreslagna ersättningsnivåer. framhåller att dessa minskade differenser mellan stift och länsstyrelser i föreslagna ersättningsnivåer är en god indikation på att samverkan på regional nivå utvecklats och , i sina huvuddrag, är välfungerande. Dock har samråden inte eliminerat skillnaderna i bedömningarna mellan olika regioner och för olika objekt och åtgärdsområden. har därför förtydligat villkor och vägledning samt utvidgat sin uppföljning. Den centrala samrådsgruppen utgör forumet på nationell nivå för kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellan och staten genom . Sammanträden har hållits regelbundet, tre till fyra gånger . Den centrala samrådsgruppen ansvarar för den årliga nationella kulturarvskonferensen och är tillsammans med ett stift värd för konferensen. hölls den trettonde konferensen i stift, vilket innebär att varje stift varit värd en gång var. Nationella samråd mellan och staten arrangeras också i form av en samrådsdag varje höst. Det är nationella nivå som arrangerar dagen där stift, länsstyrelser, länsmuseer och representanter för möts. framhåller att samrådsgrupperna, den kyrkliga kulturarvskonferensen och de årliga samråden nu är etablerade samverkansformer som fyller syftet i avtalet med staten. Det finns här en god potential att utveckla samarbetet och samverkan för att bland annat uppnå en gemensam syn på det kyrkliga kulturarvets framtid. Nära samarbete mellan och de statliga myndigheterna inom kulturmiljöområdet är en förutsättning för ett långsiktigt hållbart bevarande av det kyrkliga kulturarvet. Regeringens bedömning är att det samarbete som etablerats mellan och myndigheterna på kulturmiljöområdet har utvecklats positivt. 2013/14:152 lämplig form för att hantera komplexa frågor som rör de kyrkliga kulturminnena. Det är av stor vikt att både och de kulturmiljövårdande myndigheternas perspektiv och kunskaper tas till vara och att en dialog upprätthålls som främjar gemensamma synsätt. Det är också väsentligt att det finns en nära koppling mellan arbetet på nationell och regional nivå. För att nationella, regionala och lokala perspektiv i högre utsträckning ska kunna mötas och berika varandra anser regeringen att interaktionen mellan de nationella och regionala samrådsgrupperna bör öka. Regeringens bedömning: Staten bör även fortsättningsvis, tillsammans med , ta ett ansvar för att det kyrkliga kulturarvet bevaras, används och utvecklas. Villkoren för den kyrkoantikvariska ersättningen bör präglas av långsiktighet och förutsägbarhet. Regeringen har för avsikt att återkomma till med förslag till den kyrkoantikvariska ersättningens långsiktiga nivå i budgetpropositionen . Inför nästa kontrollstation 2019 bör en fördjupad utvärdering göras av den kyrkoantikvariska ersättningens användning och effekter. Skälen för regeringens bedömning: som gått sedan den förra kontrollstationen 2009 har den statliga kulturpolitiken genomgått en omfattande utveckling. har beslutat om nya kulturpolitiska mål (prop. 2009/10:03, bet. 2009/10:KrU5, rskr. 2009/10:145) och nya nationella mål för kulturmiljöarbetet (prop. 2012/13:96, bet. 2012/13:KrU9, rskr. 2012/13:273). Enligt de nya målen för kulturmiljöarbetet ska det statliga kulturmiljöarbetet främja ett hållbart samhälle med en mångfald av kulturmiljöer som bevaras, används och utvecklas, människors delaktighet i kulturmiljöarbetet och möjlighet att förstå och ta ansvar för kulturmiljön, ett inkluderande samhälle med kulturmiljön som gemensam källa till kunskap, bildning och upplevelser, och en helhetssyn på förvaltningen av landskapet som innebär att kultur- miljön tas till vara i samhällsutvecklingen. innehåller en omvärldsanalys som visar på en utveckling där i takt med samhället kommer att genomgå stora förändringar. En tydlig trend är att yngre generationer bygger svagare relationer till kyrkan, vilket märks t.ex. i ett minskat intresse för konfirmation och i förlängningen för dop. befarar att detta kommer att ge fullt genomslag , då de aktuella åldersgrupperna blir betydligt mindre än med färre medlemmar som följd. Förutom generationsväxlingarna påverkas utvecklingen av ökande regionala skillnader, migration, urbanisering, förändrade vanor och värderingar samt geografiska skillnader i kyrklig sed. Medlemsskaran blir därmed alltmer differentierad med olika ingångar till det kyrkliga. framhåller att det enligt undersökningar dock finns ett stort allmänt intresse för det kyrkliga kulturarvet och en väsentlig del av medlemmar har kyrkorna och kulturarvet som bärande argument för medlemskap. Kulturarvet har därmed potential att i ökad utsträckning ses som en resurs för både samhälle och kyrka. menar att de ekonomiska förutsättningarna för församlingar och samfälligheter sammantaget successivt har försämrats efter relationsändringen som kulturarvet till sin omfattning är oförändrat. Genom samhällsutvecklingen fördjupas de regionala skillnaderna i landet. Detta innebär ett ökande ansvar per medlem för kulturarv och ekonomi. För att klara förvaltningen när omvärlden förändras arbetar kontinuerligt och aktivt med att anpassa sitt eget ekonomiska utjämningssystem och sin organisation till dessa förutsättningar. I sin rapport lyfter fram många väsentliga perspektiv på kulturarvet. Kyrkan menar bl.a. att delaktighet i kulturarvet kan beskrivas i termer av medborgarskap, rättigheter och demokrati. Alla som bor i har rätt till den historia som tidigare generationer har skapat. Också för dem som anlänt till är tillgång till kyrkans kulturarv en rättighet. Här är det viktigt att minnas att många som kommer till redan känner sig hemma i kyrkans rum. Kristna över hela världen delar bilder, symboler och berättelser. På så vis menar att man kan säga att kyrkans kännetecken – världsvid och universell – ger särskilda förutsättningar för gemenskap och integration i . Även människor med annan tro och religiös tradition söker sig gärna till kyrkans miljöer. redovisar också ett antal argument för att se det kyrkliga kulturarvet som samhällsresurs. Kyrkan framhåller bland annat att det kyrkliga kulturarvet och dess värden enligt flera undersökningar uppskattas av en stor majoritet av befolkningen. Med sin bredd, mångfald, nationella spridning och långa historia angår det alla människor. De kyrkliga kulturminnena kan utgöra resurser för lokal och regional utveckling, som kulturella och sociala centra och för upplevelsenäringar, lokalt föreningsliv och företagande. menar att de kyrkliga rummen också kan uppfylla de flesta behov för konserter, teater, dans, konstutställningar och andra kulturevenemang. framhåller också att de kyrkliga kulturminnena är platser för sammanhållning, identitet och trygghet i bygder, där det inte finns några andra offentliga rum att tillgå och att de är pedagogiska resurser för skolor och andra utbildningsinstitutioner. Det kyrkliga kulturarvet är en mångsidig resurs i samhällsutvecklingen och en angelägenhet för alla. Den kyrkoantikvariska ersättningen är därför en viktig och central del av kulturpolitiken. De kulturpolitiska målen och de nationella målen för kulturmiljöarbetet bör kunna inspirera till fortsatt utveckling av arbetet med det kyrkliga kulturarvet. Pågående samhällsförändringar kan innebära utmaningar för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. 2013/14:152 förändringar i landet som kan medföra att vissa församlingar får svårare att sköta kyrkobyggnader på önskvärt sätt. Också kommer det att krävas att via utjämningssystem gör det möjligt för dessa enheter att ta del av den kyrkoantikvariska ersättningen, bevara kulturarvet och hålla det tillgängligt. Det är också nödvändigt att, i bred samverkan, fortsätta arbetet med att utveckla och tillgängliggöra kunskapen om det kyrkliga kulturarvet. Nya former för kunskapsuppbyggnad och kompetensutveckling bör prövas för att svara upp mot nya frågeställningar och nya samhällsutmaningar. Den syn på kulturarvet som ger uttryck för i sin rapport utgör en god grund för det framtida arbetet. Systemet med den kyrkoantikvariska ersättningen är i sig ett uttryck för att det kyrkliga kulturarvet är av betydelse för var och en och att hela samhället har ett ansvar för att de kyrkliga kulturminnena bevaras och vårdas. Regeringen anser att staten även fortsättningsvis, tillsammans med , bör ta ett ansvar för att det kyrkliga kulturarvet bevaras, används och utvecklas. Villkoren för den kyrkoantikvariska ersättningen bör även fortsättningsvis präglas av långsiktighet och förutsägbarhet. Regeringen har för avsikt att återkomma till med förslag till den kyrkoantikvariska ersättningens långsiktiga nivå i budgetpropositionen . Genom de rapporter som och tagit fram inför kontrollstationen 2014 kan en god bild tecknas av de senaste årens utveckling. Inför kontrollstationen 2009 kompletterades och Riksantikvarieämbetes rapporter av en granskning som genomfördes av . Ett sådant inslag av oberoende granskning och analys utgör ett värdefullt komplement. Regeringen avser därför att, inför kontrollstationen 2019, initiera en fördjupad utvärdering av den kyrkoantikvariska ersättningens användning och effekter. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , Adelsohn , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar skrivelse 2013/14:152 Den kyrkoantikvariska ersättningen