prop · H103215 · 2014-04-03 00:00:00 — Förbudet i tilläggsprotokollet bör som svensk lag tillämpas på ett sätt som är förenligt med grundläggande svenska processuella principer, inte bara om res judicata utan också om lis pendens. Ett pågående förfarande om skattetillägg bör därför enligt grunderna för 45 kap. 1 § tredje stycket innebära ett hinder mot ett åtal som avser samma oriktiga uppgift (punkten 70 i beslutet). HD:s resonemang i denna del synes vara generellt och det saknas anledning att anta att det bara skulle gälla relationen mellan skattetillägg och skattebrott. Det får därmed anses att det finns hinder mot att pröva en straffliknande sanktion i ett senare förfarande redan i och med att ett första förfarande grundat på samma gärning har inletts, om det i de båda förfarandena görs en självständig prövning av de faktiska omständigheterna. I och med det är också den bestämmelse utredningen har föreslagit, där en förutsättning är att det första beslutet ska ha vunnit laga kraft, sannolikt delvis överspelad. Det kan konstateras att en förutsättning för att införa en upplysningsbestämmelse i lag rimligen är att rättsläget är tämligen beständigt och att det inte kan förväntas att det i materiellt hänseende kan komma att förändras i sådan utsträckning att bestämmelsen i lagen behöver åter- Prop. 2013/14:215 kommande ändras. synes det ske en snabb utveckling av rättspraxis rörande dubbelprövningsförbudet. torde det sällan inträffa situationer som strider mot förbudet i anledning av processer om näringsförbud. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att det inte bör införas en upplysningsbestämmelse i lagen om näringsförbud om i vilka situationer förbudet aktualiseras. Regeringens förslag: En förlängning av näringsförbud ska endast kunna beslutas om åklagaren för talan om sådan förlängning i samband med åtal för överträdelse av näringsförbud och den som har meddelats näringsförbudet döms för en sådan överträdelse. rätt att föra talan om förlängning av näringsförbud tas bort. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag Av 26 § första stycket lagen (1986:436) om näringsförbud följer att om ett näringsförbud har överträtts ska förbudet förlängas , om det inte finns särskilda skäl att underlåta förlängning. särskilda skäl kan vara att överträdelsen bedöms som ett ringa brott eller att det vid domstolens prövning har gått mycket sedan förbuds- tiden löpte ut (se prop. 1995/96:98 s. 38). I ett överträdelsesfall finns alltså en presumtion för att näringsförbudet ska förlängas. Sker flera förlängningar, får den sammanlagda tiden för förlängning Talan om förlängning ska väckas eller ansökan göras innan förbudstiden har gått ut. Enligt huvudregeln är det åklagaren som för sådan talan. Om åklagaren i de fall som avses i 1 a och 2 §§ lagen om näringsförbud har förklarat sig avstå från att yrka förlängning, får ansökan i stället göras av . talerätten infördes som fick talerätt enligt 1 a och 2 §§. I förarbetena anges inte något skäl till att även skulle ha rätt att yrka förlängning. Som har konstaterats finns det anledning att anta att Europa- domstolen skulle beteckna ett näringsförbud som ett straff i Europa- Det saknas skäl att tro att en förlängning av ett tidigare meddelat näringsförbud skulle bedömas på något annat sätt. Nuvarande bestämmelser tillåter emellertid att åklagaren eller, i vissa ansöker om förlängning i en särskild 2013/14:215 process. Såsom lagen är utformad kan alltså frågan om straffrättsligt ansvar för överträdelse av näringsförbud behandlas i en process och frågan om förlängning av näringsförbudet i en annan. I sådana fall skulle samma eller väsentligen samma omständigheter (överträdelsen av näringsförbudet) kunna bli föremål för två skilda processer. Utredningen har inte hittat några exempel på att den angivna situationen har uppstått, utan den normala ordningen är att det är åklagaren som väcker talan om förlängning och att detta sker i samband med åtalet för överträdelse av näringsförbud. Risken för att en och samma överträdelse av ett näringsförbud blir föremål för två skilda processer framstår därför i praktiken som liten. Enligt utredningens mening är det emellertid otillfredsställande att lagen över huvud taget ger utrymme för något som måste antas stå i strid med (se SOU 2012:84, s. 128). En begränsning av möjligheterna att förlänga näringsförbud För att undvika att en talan om förlängning av näringsförbud riskerar att komma i strid med dubbelprövningsförbudet ska en bestämmelse införas om att sådan talan enbart får föras i samband med åtal för överträdelse av näringsförbudet. Frågan om förlängning är nära förknippad med ett åtal för överträdelse av förbudet och det är därför naturligt att de båda frågorna alltid hanteras i en och samma process. Visserligen får det till effekt att rätt att föra talan om förlängning försvinner. Det torde emellertid inte ha någon praktisk betydelse. Utredningen har inte hittat några exempel på att har fört talan om förlängning (se SOU 2012:84, s. 133). En förlängning av ett näringsförbud ska vidare endast få beslutas om den person som meddelats näringsförbudet också döms för överträdelse av förbudet. En sådan bestämmelse kan inte anses innebära någon större begränsning i möjligheterna att besluta om förlängning. torde frågan om förlängning i det stora flertalet fall hanteras i samband med att någon döms för överträdelse av näringsförbud. Visserligen får den föreslagna bestämmelsen till följd att det inte blir möjligt att besluta om förlängning när ett åtal för överträdelse av näringsförbud ogillas enbart på grund av preskription. Regeringen delar dock utredningens uppfattning att det i en sådan situation är principiellt riktigt att näringsförbudet inte förlängs (se SOU 2012:84, s. 133). Regeringens bedömning: Bestämmelserna om revisors agerandeplikt vid misstanke om brott bör inte utvidgas till att omfatta även misstanke om överträdelse av näringsförbud. Utredningens förslag: Det ska åligga en revisor att agera när det kan misstänkas att någon inom ramen för bolagets verksamhet har gjort sig skyldig till en överträdelse av ett näringsförbud. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. FAR avstyrker förslaget. Enligt FAR har en stor del av företagen utnyttjat den möjlighet att välja bort revision som En anmälningsskyldighet skulle alltså innebära att någon kontroll av meddelade näringsförbud inte kommer att ske i dessa bolag. Utredningen har heller inte beaktat risken för att ytter- ligare bolag, och då särskilt bolag där överträdelse av näringsförbud begås, kommer att välja bort revision. anser att det är tveksamt om en revisor inom ramen för sin granskning kan antas få kännedom om förhållanden som utlöser agerandeplikten. Näringsliv och avstyrker förslaget då utred- ningen inte anses ha visat att nyttan överväger kostnaderna förknippade Skälen för regeringens bedömning: I ett aktiebolag ska det enligt aktiebolagslagen (2005:551), förkortad ABL, som huvudregel alltid finnas minst en revisor. var revisionsplikten för aktiebolag Genom en lagändring, som trädde i kraft 2010, ändrades detta så att privata aktiebolag numera kan välja bort Denna möjlighet står dock öppen endast för mindre aktie- bolag, nämligen aktiebolag som inte överskrider mer än ett av tre gräns- värden: medelantalet anställda har under vart och ett av de två senaste räkenskapsåren uppgått till högst tre, bolagets redovisade balansom- slutning har för vart och ett av uppgått till högst och bolagets redovisade nettoomsättning har för vart och ett av uppgått till högst 3 miljoner kronor (9 kap. 1 § ABL). Enligt utredningens betänkande har drygt två tredjedelar av alla registrerade aktiebolag revisor, men mer än hälften av alla nyregistrerade bolag har valt att inte ha någon revisor (se SOU 2012:84, s. 136 f.). En revisor har tystnadsplikt. En revisor får inte till en enskild aktie- ägare eller till någon utomstående obehörigen lämna upplysningar om sådana bolagets angelägenheter som revisorn får kännedom om när han eller hon fullgör sitt uppdrag, om det kan vara till skada för bolaget (9 kap. 41 § ABL). Tystnadsplikten är motiverad av att revisorn i princip har full insyn i bolagets verksamhet och därmed kan få tillgång till affärshemligheter samt andra känsliga uppgifter. I aktiebolagslagen finns bestämmelser som begränsar en revisors tystnadsplikt (9 kap. 42–44 §§ ABL). Enligt dessa bestämmelser ska en revisor i ett aktiebolag vidta vissa åtgärder om han eller hon finner att det 2013/14:215 kan misstänkas att en styrelseledamot eller den verkställande direktören inom ramen för bolagets verksamhet har gjort sig skyldig till vissa typer av brott. Det rör sig om brott av ekonomiskt slag som exempelvis bedrägeri, bokföringsbrott, skattebrott och försvårande av skattekontroll. En revisor ska även vidta motsvarande åtgärder om han eller hon finner att det kan misstänkas att någon inom ramen för bolagets verksamhet har gjort sig skyldig till olika slag av mutbrott. Utredningen har föreslagit att en revisors agerandeplikt enligt aktiebolagslagen ska utökas till att även omfatta misstankar om att någon inom ramen för bolagets verksamhet har gjort sig skyldig till en överträdelse av ett näringsförbud. Förslaget har kritiserats av några remissinstanser på olika grunder, bland annat risken att revisionen väljs bort, den låga sannolikheten för att revisorn får kännedom om att ett näringsförbud överträds och de ökade kostnader som förslaget för med sig. Med hänsyn till kritiken och till att allt fler bolag väljer att inte ha revisor, bedömer regeringen att utredningens förslag inte torde få avsedd effekt på möjligheterna att kontrollera att meddelade näringsförbud följs. Bestämmelserna om revisors agerandeplikt vid misstanke om brott bör därför inte utvidgas till att omfatta även misstanke om överträdelse av näringsförbud. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon skyldighet för en revisor att i ett ärende om misstänkt överträdelse av ett näringsförbud på begäran lämna upplysningar till om sådant som han eller hon har fått kännedom om vid ett revisionsuppdrag. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna delar eller lämnar inga synpunkter på utredningens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: I aktiebolagslagen finns bestämmelser som innebär att en revisor är skyldig att på begäran lämna upplysningar om bolagets angelägenheter till bland annat undersökningsledaren under förundersökning i brottmål (9 kap. 46 § ABL). En förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (23 kap. 1 § första stycket ). Det är här fråga om ett förhållandevis lågt beviskrav. En revisor kan således vara skyldig att lämna uppgifter till en förundersökningsledare i brottmål i ett skede då misstankarna är förhållandevis låga om att en överträdelse av ett näringsförbud har skett. Det kan mot den bakgrunden hävdas att behovet av att kunna få del av information från en revisor redan är tillgodosett genom de nuvarande bestämmelserna. För att den kunskap som revisorn har ska kunna göras tillgänglig krävs inte mer än att vid misstanke om brott gör en anmälan till åklagaren och att denne inleder en förundersökning och på så sätt aktiverar revisorns upplysningsskyldighet. delar därför utredningens bedömning. Regeringens bedömning: Det bör inte införas bestämmelser om att den som har näringsförbud ska vara förhindrad att vara särskild Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser instämmer i bedöm- ningen eller lämnar den utan invändning. verket och delar inte utredningens bedömning. remissinstanser anför sammanfattningsvis att rollen som särskild delgiv- ningsmottagare kan ge möjlighet till insyn och kontroll i den verksamhet som mottagaren tidigare bedrivit och att den som meddelats närings- förbud därför bör vara förhindrad att vara särskild delgivningsmottagare. och Föreningen delar inte heller utredningens bedömning. anför att det är olämpligt att anförtro en sådan uppgift till en person som har närings- Föreningen pekar på att ställning som särskild delgivningsmottagare kan missbrukas. Skälen för regeringens bedömning: I 8 kap. 40 § aktiebolagslagen (2005:551) anges att om ett aktiebolag inte har någon behörig ställföre- trädare som är bosatt i , ska styrelsen bemyndiga en person som är bosatt här att på bolagets vägnar ta emot delgivning. bemyndigande får inte lämnas till någon som är underårig eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . mottagares behörighet är begränsad till rätten att med laga verkan ta emot delgivning å bolagets vägnar. En särskild delgivningsmottagare är alltså inte behörig att fatta beslut å bolagets vägnar. Han eller hon kan inte heller teckna bolagets firma eller på annat sätt rättshandla eller föra talan å bolagets vägnar. Bestämmelser som liknar bestämmelserna i 8 kap. 40 § aktiebolagslagen finns också i andra associationsrättsliga lagar. Syftet med bestämmelserna i 6 § lagen om näringsförbud är att förhindra olämpliga personer från att driva näringsverksamhet eller inneha roller i en juridisk person med vilka, typiskt sett, följer visst Med ställningen som särskild delgivningsmottagare följer inte något inflytande över verksamheten. De skäl som har föranlett den nuvarande utformningen av 6 § lagen om näringsförbud, däribland förbudet att inneha fullmakt att företräda till exempel ett aktiebolag i bolagets verksamhet, gör sig därmed inte gällande i fråga om särskild Detta talar för att lagen inte bör ändras i denna del annat än om det finns en risk för att rollen som särskild delgivnings- mottagare, trots att den ger en så begränsad behörighet, kan användas för att kringgå reglerna om näringsförbud. Med rollen som särskild delgivningsmottagare följer i och för sig inte några som helst beslutsbefogenheter i företaget eller någon behörighet att rättshandla å företagets vägnar. Likväl kan det hävdas att en särskild delgivningsmottagare har en viss kontroll över företaget. ledamöterna och den verkställande direktören finns i utlandet, torde nämligen alla delgivningar med företaget normalt ske genom den Det ligger därför nära till hands att anta 2013/14:215 att den som försöker driva ett företag vidare, trots att han eller hon har fått näringsförbud, kan ha viss hjälp av möjligheten att vara kvar i företaget som särskild delgivningsmottagare. Av utredningens betänkande framgår att det är högst ovanligt att personer med näringsförbud har uppdrag som särskilda delgivningsmottagare. Det har endast förekommit i några enstaka fall (se SOU 2012:84, s. 160). Mot den bakgrunden finns det inte nu tillräckliga skäl att införa bestämmelser som förhindrar den som har näringsförbud att åta sig uppdrag som särskild delgivningsmottagare. Regeringens bedömning: Ett register om näringsförbud bör inte innehålla uppgifter om meddelade näringsförbud som löpt ut. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i bedömningen eller lämnar den utan invändning. uppmärksamma att kreditupplysningsföretag kan spara och lämna ut uppgifter om näringsförbud efter förbudstidens utgång och att uppgifterna inte kan kontrolleras mot näringsförbudsregistret. Skälen för regeringens bedömning: Av 23 § lagen (1986:436) om näringsförbud framgår att ska föra ett register över närings- förbud och tillfälliga näringsförbud. Närmare bestämmelser om närings- förbudsregistret finns i förordningen (1986:441) om underrättelser angående näringsförbud m.m. Av 5 a § i förordningen följer att registret bland annat ska innehålla uppgift om huruvida näringsförbudet är tillfälligt, den tid förbudet avser, huruvida förbudet har ändrats eller upphävts, meddelade tider för dispenser eller avveckling och vilken domstol som har meddelat beslutet om näringsförbud. Enligt 6 § ska uppgifter om näringsförbud och tillfälliga näringsförbud avlägsnas ur registret efter det att tiden för förbudet har löpt ut eller uppgift har kommit in om att förbudet av annat skäl har upphört att Utredningen har haft i uppdrag att överväga om uppgifter om meddelade näringsförbud bör ligga kvar i näringsförbudsregistret och, i så fall, vilken tid som skulle vara rimlig. intresse av att få tillgång till sådana uppgifter kan vara ett skäl för att låta uppgifterna om näringsförbud finnas kvar i registret. Vid bedömningen av om det finns skäl att låta uppgifter om närings- förbud stå kvar i näringsförbudsregistret även för tiden därefter gör sig framför allt två intressen gällande. Å ena sidan finns det ett starkt integritetsintresse av att registreringar av känsliga och belastande uppgifter inte består längre än nödvändigt. Å andra sidan kan uppgifter om ett tidigare näringsförbud indikera en risk för framtida oegentligheter risk kan såväl andra näringsidkare som myndigheter ha intresse av att känna till. Näringsförbudets främsta syfte är att förhindra personer som har visat Prop. 2013/14:215 sig olämpliga att bedriva näringsverksamhet att bedriva När tiden för förbudet har löpt ut är det ingenting som hindrar den som har haft näringsförbud från att åter vara verksam som näringsidkare. En fortsatt registrering i näringsförbudsregistret innebär ett fortsatt misstänkliggörande av den aktuella personen och kommer därmed i praktiken att begränsa hans eller hennes möjligheter att bedriva näringsverksamhet. Från integritetssynpunkt framstår det därför som principiellt tveksamt att låta en registrering av näringsförbud stå kvar i näringsförbudsregistret efter det att tiden för näringsförbudet har löpt ut. Uppgifter om ett tidigare näringsförbud kan emellertid indikera en risk för framtida oegentligheter och denna risk kan andra näringsidkare ha intresse av att känna till. Enligt utredningen finns det möjligheter att från kreditupplysningsföretag få fram uppgifter om näringsförbud upp till efter det att förbudet löpt ut. har anfört att det kan vara svårt att kontrollera sådana uppgifter eftersom de inte längre finns i näringsförbudsregistret. Ett meddelat näringsförbud kan emellertid alltid kontrolleras mot ett lagakraftvunnet avgörande från en domstol. Från kontrollsynpunkt finns det därför inte skäl att låta uppgifter om näringsförbud stå kvar i näringsförbudsregistret även för tiden därefter. Mot bakgrund av det ovan anförda bedömer regeringen att ett register om näringsförbud inte bör innehålla uppgifter om meddelade näringsförbud som löpt ut. Förutsättningarna för tillsynen över näringsförbudens efterlevnad regleras i 24 § lagen (1986:436) om näringsförbud. Tillsynen utövas av . Om det finns skäl att misstänka att ett förbud överträds eller att någon åsidosätter vad som föreskrivits i samband med en meddelad dispens, ska göra en anmälan till åklagaren. Vid tillsynen har myndigheten rätt att få biträde av polisen. Tillsynsverksamheten bygger dock i allt väsentligt på en frivillig medverkan från den som har näringsförbud. Inom sköts tillsynen av myndighetens specialverkställighetsteam (s.k. S-team). finns tre S-team med verksamhetsområdena , /och /. De tre S-teamen täcker in hela landet. Förutom frågor om näringsförbud svarar dessa team bland annat för verkställigheten av beslut om kvarstad i de fall gäldenären misstänks för allvarlig brottslighet, samt för betalningssäkring, bevissäkring och intrångsundersökningar. Teamen arbetar med inriktning mot ekonomisk och organiserad brottslighet och har ett nära samarbete med , , polisen, tullen och . inleder tillsynen när den har fått besked från om att ett beslut om näringsförbud (tillfälligt eller slutligt) har förts in i näringsförbudsregistret. Beslutet om näringsförbud regi- streras i utsöknings- och indrivningsdatabas. Därefter kallas den som har fått näringsförbud skriftligen till ett inledande samtal hos myndigheten. I samband med kallelsen skickar myndigheten även information om innebörden av näringsförbudet. Målsättningen är att det inledande samtalet ska hållas från det att ärendet inleddes hos . Inför det inledande samtalet gör en grund- För att myndigheten ska få en bild av personens ekonomiska förhållanden och familjesituation genomförs ett antal registerkontroller. Det görs även mer allmänna kontroller av om personen förekommer på internet med till exempel annonser som kan tyda på att han eller hon driver någon form av näringsverksamhet. Regelmässigt sker kontroller av skatteregistret (bland annat inkomstuppgift och eventuell registrering av F-skatt), register (uppgifter om eventuell pension eller andra ersättningar), näringslivsregistret hos och fordonsregistret hos Transportstyrelsen (uppgifter om till exempel Vidare begär handläggaren in uppgifter om när- stående från folkbokföring. Det inledande samtalet har till syfte att klargöra att personen som har fått näringsförbud har förstått innebörden av förbudet. Det har även till syfte att ge handläggaren en bild av personens ekonomiska situation och inställning till näringsförbudet. Med utgångspunkt i samtalet och de tidigare registerkontrollerna gör handläggaren därefter en bedömning av risken för att personen kommer att överträda näringsförbudet. frivilligt och det finns inte någon skyldighet att svara på handläggarens Efter det inledande samtalet görs det årliga kontroller. genom registerslagningar och kontakter med de personer som har Om handläggaren bedömer att risken för överträdelse är låg kan kontakten ske via telefon. Gör man däremot bedömningen att det finns en högre risk för överträdelse, kallas personen på nytt till Krono- fogdemyndigheten för samtal. hade i tillsyn över 407 Motsvarande antal för teamen i /och /var 445 respektive 214 förbud. Av totalt cirka 1 060 fall avsåg 880 fall personer som även var restförda i Kronofogdemyndig- har som rutin att försöka samordna tillsynen av näringsförbud med tillgångsundersökningar enligt utsökningsbalken. Den information som inhämtas i utmätningsärendet genom frågor till gäldenären eller tredje man med upplysningsplikt enligt 4 kap. 14 och 15 §§ utsökningsbalken används även i tillsynsverksamheten. informationen i utmätningsärendet spiller över i tillsynsärendet får myndigheten tillgång till ytterligare information, till exempel uppgifter S-teamet i har inte utnyttjat den möjlighet som finns i lagen om näringsförbud att begära biträde av polisen i någon större omfattning. Uppskattningsvis begärde man sådan hjälp i fyra till fem fall . Ett av skälen till detta kan, enligt handläggare hos Kronofogdemyndig- Prop. 2013/14:215 heten, vara att de egna efterforskningarna ofta leder fram till en så pass stark misstanke om överträdelse av förbudet att man direkt kan göra en anmälan till åklagaren. Enligt handläggarna har dock möjligheten att begära hjälp av polisen stor betydelse när det finns misstankar om att en person som har näringsförbud arbetar hos en närstående. Liknande erfarenheter har S-teamet i /redovisat. Enligt statistik från gjorde S-teamen 26 anmälningar till åklagaren om överträdelse av näringsförbud . av gjordes 20 anmälningar. 10.2Brister i den nuvarande ordningen I en rapport från (2004:2) framhölls att den alltjämt gällande ordningen för tillsynen hade brister och att det fanns skäl att överväga vissa förändringar av lagstiftningen. Enligt rapporten var det, i fråga om cirka en fjärdedel av dem som hade näringsförbud , oklart hur de försörjde sig. I syfte att komma till rätta med detta problem föreslogs det i rapporten att det skulle införas en skyldighet för personer med näringsförbud att minst en gång lämna upplysningar till om sina personliga och ekonomiska förhållanden.