prop · H103239 · 2014-06-10 00:00:00 — I paragrafen ges regeringen befogenhet att utse de bussterminaler där assistans till personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rörlighet ska tillhandahållas i enlighet med busspassagerarförordningen. Reger- ingen ges även möjlighet att delegera uppgiften till en statlig myndighet eller till de regionala kollektivtrafikmyndigheterna. Övervägandena finns i avsnitt 6. Skyldigheten att utse bussterminaler där assistans ska tillhandahållas framgår av artikel 12 i busspassagerarförordningen. Vad som avses med regionala kollektivtrafikmyndigheter och hur de kan vara organiserade framgår av lagen om kollektivtrafik. Bestämmelser om överklagande av en statlig myndighets eller en regional kollektivtrafikmyndighets beslut att utse bussterminaler finns i 9 §. 9 § beslut om föreläggande enligt 7 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller ett beslut av en statlig myndighet eller en regional kollektivtrafikmyndighet om att utse en bussterminal enligt 8 §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Av paragrafen framgår att vissa beslut enligt 7 och 8 §§ får överklagas. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 6. Enligt första stycket får tillsynsmyndighetens beslut om föreläggande enligt 7 § och en statlig myndighets eller en regional kollektivtrafik- myndighets beslut om att utse en bussterminal enligt 8 § överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Ett beslut av regeringen om att utse en buss- terminal enligt 8 § kan däremot inte överklagas. Den allmänna forumregeln i 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar är tillämplig när tillsynsmyndighetens beslut om föreläggande enligt 7 § eller en statlig myndighets eller en regional kollektivtrafikmyndighets beslut om att utse en bussterminal enligt 8 § överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt 14 § andra stycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar ska överklagandet prövas av den förvaltningsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats. Transportstyrelsen är enligt nuvarande ordning den tillsynsmyndighet som avses i 7 §. I myndigheter med hela landet som verksamhetsområde anses forumregeln enligt praxis innebära att det är den beslutande enhetens geografiska placering som avgör var beslutet ska anses fattat (RÅ 1995 ref. 20). I förevarande fall torde det alltså vara den beslutande enhetens geografiska placering som avgör vilken domstol som blir be- hörig att pröva ett överklagande (jfr prop. 2008/09:31 s. 65). Uppräkningen av beslut som får överklagas är inte uttömmande. Bestämmelser om överklagande av beslut enligt 4 och 5 §§ finns i marknadsföringslagen respektive lagen om marknadsdomstol m.m. (se vidare kommentarerna till de paragraferna). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten enligt andra stycket. 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. 1 § handlägger mål och ärenden enligt 1.konkurrenslagen (2008:579), 2.marknadsföringslagen (2008:486), 3.lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 4.lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare, 5.lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsumentmyndigheter och konsumentorganisationer, 6.försäkringsavtalslagen (2005:104), 7.lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m., 8.lagen (2006:484) om franchisegivares informationsskyldighet, 9.lagen (2010:510) om lufttransporter, 10.lagen (1986:436) om näringsförbud, 11.lagen (2010:1350) om uppgiftsskyldighet i fråga om marknads- och 2013/14:239 12. lagen (2014:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar. Bestämmelserna i 14–22 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen, marknadsföringslagen, försäkringsavtalslagen, lagen om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m., lagen om franchisegivares informations- skyldighet, 13 eller 15 § lagen om lufttransporter, lagen om näringsförbud, lagen om uppgiftsskyldighet i fråga om marknads- och konkurrensförhållanden eller 4 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och buss- passagerarförordningar. I mål enligt marknadsföringslagen, försäkringsavtals- lagen eller lagen om franchisegivares informationsskyldighet tillämpas inte heller 13 a §. I stället gäller rättegångsreglerna i dessa lagar. Paragrafen innehåller en förteckning över de mål och ärenden som handläggs vid samt en reglering av i vilka fall lagens rättegångsregler ska tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 5. Ändringen i första stycket innebär att lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar läggs till i förteckningen över de lagar enligt vilka handlägger mål och ärenden. Mål och ärenden enligt lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar handläggs av i enlighet med övriga bestämmelser i lagen om marknadsdomstol m.m. Genom en ändring i andra stycket undantas dock 4 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar från tillämpningen av rättegångsreglerna i 14–22 §§ i förevarande lag. Dessutom förtydligas att undantaget beträff- ande lagen om lufttransporter avser 13 och 15 §§ i den lagen. I dessa fall tillämpas i stället marknadsföringslagens rättegångsregler. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1672) om paketresor 18 § Vissa skador, som omfattas av andra bestämmelser, ersätts enligt de bestämmelserna i stället för enligt denna lag. Detta gäller skador som omfattas av bestämmelserna i 1. sjölagen (1994:1009), 2.rådets förordning (EG) nr 2027/97 av om lufttrafik- företags skadeståndsansvar avseende lufttransport av passagerare och deras bagage, 3.lagen (2010:510) om lufttransporter, och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 av om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer, 5.järnvägstrafiklagen (1985:192), eller 6.lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik. Arrangören är dock alltid skyldig att ersätta resenären för vad denne har rätt att fordra enligt de nämnda bestämmelserna. Av paragrafen framgår att paketreselagen inte ska tillämpas vid vissa skador som omfattas av annan lagstiftning. Genom en ändring i första stycket läggs tågpassagerarförordningen till i den förteckning över lagstiftning som ska tillämpas i stället för paket- Det innebär att skador som omfattas av bestämmelser i förordningen ersätts enligt de bestämmelserna i stället för enligt paket- Prop. 2013/14:239 reselagen. Övriga ändringar i stycket är redaktionella. Ändringen är föranledd av att delar av fördraget om internationell järnvägstrafik, COTIF, har införlivats i svensk rätt genom tågpassagerar- förordningen. Det gäller bl.a. bestämmelser om skadeståndsskyldighet enligt de enhetliga rättsreglerna för avtal om internationell transport av resande på järnväg (, bihang A till fördraget), vilka är intagna som bilaga 1 till förordningen. Bestämmelserna i reglerar förutsättningarna för skadestånd och skadeståndets storlek samt vem som bär det slutliga ansvaret för skadan. Paketreselagen fortsätter dock att gälla i fråga om skador som inte regleras i . Av det nya andra stycket, som enligt hittillsvarande lydelse utgör paragrafens sista mening, följer att arrangörens primära ansvar gentemot resenären även omfattar skadestånd enligt . Resenären kan alltså alltid vända sig till arrangören för att få det skadestånd som han eller hon har rätt till enligt de aktuella bestämmelserna i . Det finns dock inte något hinder mot att resenären i stället riktar sitt anspråk mot den som bär det slutliga ansvaret (se prop. 1992/93:95 s. 94 f.). 9.4Förslaget till lag om ändring i järnvägslagen (2004:519) 1 kap. Allmänna bestämmelser Lagens tillämpningsområde 2 § Särskilda bestämmelser om befordran av passagerare finns i Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 av om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer. Dessutom finns särskilda bestämmelser om befordran av passagerare och gods i järnvägstrafiklagen (1985:192) och i lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik. I paragrafen lämnas upplysning om viss till järnvägslagen angränsande lagstiftning. Genom ett tillägg erinras om att särskilda bestämmelser om transport av passagerare även finns i tågpassagerarförordningen. Be- stämmelserna i förordningen omfattar inte bara passagerare utan också deras resgods. 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för tillsyn, registrering och ärendehandläggning enligt denna lag, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen samt enligt kommissionens förordning (EG) nr 62/2006 av om teknisk specifikation för driftskompatibilitet (TSD) avseende delsystemet Telematik- applikationer för godstrafik i det transeuropeiska järnvägssystemet för konvent- ionella tåg och kommissionens förordning (EG) nr 352/2009 av om antagande av en gemensam säkerhetsmetod för riskvärdering och riskbe- dömning som avses i artikel 6.3 a i och rådets direktiv /49/EG. 2013/14:239 Paragrafen innehåller bemyndiganden. Den ändras på så sätt att bemyndigandet att meddela föreskrifter om avgifter för tillsyn enligt tåg- passagerarförordningen lyfts ut från paragrafen. Bemyndigandet flyttas till den nya lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar (se den föreslagna 3 § i den lagen). I övrigt görs en redaktionell ändring. Övervägandena finns i avsnitt 5. 9.5Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) 1 § Denna lag har till syfte att främja konsumenternas och näringslivets intressen i samband med marknadsföring av produkter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Bestämmelser om marknadsföring finns bl.a. i –lagen (1992:1672) om paketresor, –tobakslagen (1993:581), –lagen (1995:1571) om insättningsgaranti, –lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet, –lagen (1996:1118) om marknadsföring av kristallglas, –lagen (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, –lagen (1999:158) om investerarskydd, –lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets –lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet, –prisinformationslagen (2004:347), –lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler, –försäkringsavtalslagen (2005:104), –lagen (2005:405) om försäkringsförmedling, –lagen (2006:484) om franchisegivares informationsskyldighet, –lagen (2010:510) om lufttransporter, –radio- och tv-lagen (2010:696), –alkohollagen (2010:1622), –konsumentkreditlagen (2010:1846), –lagen (2011:914) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt, –lagen (2013:1054) om marknadsföring av modersmjölksersättning och tillskottsnäring, och –lagen (2014:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar. I paragrafen finns bl.a. en lista över lagar som innehåller bestämmelser om marknadsföring. Listan kompletteras med lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar. 9.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:510) om lufttransporter Bestämmelser med anledning av förordning (EG) nr 261/2004, förordning (EG) nr 2111/2005, förordning (EG) nr 1107/2006 och förordning (EG) nr 1008/2008 14 § ska utöva tillsyn över att lufttrafikföretag, deras agenter, researrangörer och biljettförsäljare fullgör de skyldigheter som följer av 1.förordning (EG) nr 261/2004, 2.artiklarna 11 och 12 i förordning (EG) nr 2111/2005, 3.artiklarna 3 och 4 i förordning (EG) nr 1107/2006, och 4.artikel 23 i förordning (EG) nr 1008/2008. I paragrafen ges befogenhet att utöva tillsyn över att vissa EU-förordningar följs. Övervägandena finns i avsnitt 5. Det framgår av 6 § förordningen (1994:1808) om behöriga myndig- heter på den civila luftfartens område att har tillsyns- ansvar över att artikel 23 i och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 av om gemensamma regler för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen följs. Genom en ny punkt 4 flyttas denna reglering till lagen. Övriga ändringar är redakt- ionella. Artikel 23 innehåller bestämmelser om vilken prisinformation som ska lämnas till kunden, hur prisinformationen ska lämnas samt ett krav på att kunden aktivt ska markera sitt godkännande av eventuella pristillägg. I 15 och 16 §§ regleras vilka sanktioner som kan användas vid över- trädelser av artikeln. 15 § Skyldighet att lämna information föreskrivs för lufttrafikföretag, deras agenter, researrangörer och biljettförsäljare i 1.artikel 14 i förordning (EG) nr 261/2004, 2.artikel 11 i förordning (EG) nr 2111/2005, 3.artiklarna 4.3 och 4.4 i förordning (EG) nr 1107/2006, och 4.artikel 23.1 i förordning (EG) nr 1008/2008. Om information inte lämnas enligt någon av de bestämmelser som anges i första stycket, ska marknadsföringslagen (2008:486) tillämpas, med undantag av 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket den lagen. I paragrafen föreskrivs en sanktion för det fall information inte lämnas i enlighet med vissa EU-förordningar. Övervägandena finns i avsnitt 5. Av de aktuella bestämmelserna i följer en skyldig- het att informera passagerarna om deras rättigheter, om vilket eller vilka lufttrafikföretag som utför flygningen, om de säkerhetsregler och begränsningar som tillämpas på transport av personer med funktions- nedsättning (eller nedsatt rörlighet) samt om skälen till att en person med funktionsnedsättning vägrats resa. Enligt hittillsvarande ordning gäller att en särskild marknadsrättslig sanktion ska tillämpas vid underlåtenhet att lämna den information som anges i respektive EU-förordning. Enligt denna kan bl.a. ett lufttrafik- företag åläggas att lämna den aktuella informationen. 2013/14:239 att den sanktionen upphävs. I stället anges att marknadsföringslagen, med undantag av lagens bestämmelser om marknadsstörningsavgift, ska tillämpas i dessa fall. Beträffande förordning (EG) nr 1107/2006 förtyd- ligas vilka delar av artikel 4 som innehåller krav på information. Vidare utvidgas paragrafens tillämpningsområde till att även omfatta inform- ation enligt artikel 23.1 i förordning (EG) nr 1008/2008. Av den artikeln följer att slutligt pris ska anges med särredovisning av passagerar- respektive fraktpris, skatter och avgifter. Valfria pristillägg ska klart, öppet och otvetydigt anges i början av varje bokningsprocess. I para- grafen anges också att den information som avses i förordningarna ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen. Motsvarande gäller enligt den föreslagna 4 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar. För en närmare beskrivning av innebörden hänvisas därför till kommentaren till den paragrafen. 16 § Ett lufttrafikföretag, dess agent eller en researrangör som vägrar personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rörlighet transport i strid med artiklarna 3–4.2 i förordning (EG) nr 1107/2006 får åläggas att erbjuda transporterna i fråga. Åläggandet får förenas med vite. Ett lufttrafikföretag, dess agent eller en researrangör som erbjuder priser på ett diskriminerande sätt i strid med artikel 23.2 i förordning (EG) nr 1008/2008 får förbjudas att göra det. Förbudet får förenas med vite. Talan om åläggande enligt första stycket och förbud enligt andra stycket väcks vid av . I paragrafen föreskrivs en särskild marknadsrättslig sanktion vid över- trädelser av vissa konsumenträttsliga bestämmelser i två EU-förordn- ingar. Övervägandena finns i avsnitt 5. Ändringarna i första stycket är redaktionella. Beträffande EU- förordningen förtydligas vilka delar av artikel 4 som innehåller bestämmelser om förbud mot att vägra transport. Andra stycket innehåller enligt hittillsvarande lydelse en bestämmelse om att talan enligt första stycket väcks vid av . Den bestämmelsen flyttas till tredje stycket. Andra stycket innehåller i stället en ny bestämmelse som innebär att ett lufttrafikföretag, dess agent eller en researrangör som bryter mot diskrimineringsförbudet i artikel 23.2 i förordning (EG) nr 1008/2008 kan vid vite förbjudas att göra det. Enligt artikel 23.2 i EU-förordningen ska tillgång till passagerar- och fraktpriser ges utan någon diskriminering på grundval av kunders nationalitet eller bosättningsort eller på grundval av lufttrafikföretagsombudets eller annan biljettförsäljares etableringsort inom gemenskapen. Av tredje stycket, som är nytt, framgår att talan enligt första eller andra stycket väcks vid av . Bestämmelsen, som enligt hittillsvarande ordning finns i andra stycket, ändras så att den även omfattar en talan om förbud enligt det nya andra stycket. Lagen om marknadsdomstol m.m. tillämpas på förfarandet (jfr kommentaren till förslaget om ändring i lagen om marknadsdomstol m.m.). 17 § I ett fall som inte är av större vikt får meddela ett föreläggande om ett sådant åläggande eller förbud som avses i 16 §. Bestämmelserna i 28 § marknadsföringslagen (2008:486) ska då tillämpas. I paragrafen ges möjlighet att i fall som inte är av större vikt meddela marknadsrättsliga sanktioner. Övervägandena finns i avsnitt 5. Paragrafen hänvisar enligt sin hittillsvarande lydelse till vissa marknadsrättsliga sanktioner i 15 §. Sistnämnda paragraf ges ett annat innehåll och innebär nu att marknadsföringslagen ska tillämpas. I förevarande paragraf hänvisas i stället till 16 §. Det innebär att Konsum- entombudsmannen får meddela föreläggande om sådant åläggande att er- bjuda personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rörlighet transport som avses i 16 § första stycket. Vidare ges samma möjlighet när det gäller sådant förbud mot diskriminering vid tillgång till passagerar- och fraktpriser som avses i 16 § andra stycket. Bestämmelsen är, på samma sätt som 28 § marknadsföringslagen, begränsad till fall som inte är av större vikt, dvs. klara fall som inte har principiellt intresse eller rör åtgärder av stor praktisk räckvidd (jfr prop. 1970:57 s. 84 f.). Bestämmelserna i 28 § marknadsföringslagen ska tillämpas på ett föreläggande enligt förevarande paragraf. Den närmare innebörden av detta framgår av kommentaren till förslaget till 6 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerar- förordningar. 9.7Övriga lagförslag med anknytning till tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningarna Tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningarna är i vissa fall tillämpliga i stället för lagar på området. Av följer att domstolar och andra myndigheter i medlemsstaterna är skyldiga att tillämpa förordningarna med företräde framför nationell rätt. Några särskilda bestämmelser om detta krävs inte. För att underlätta tillämpningen kompletteras dock de berörda lagarna med paragrafer som hänvisar till respektive EU- förordning. L 315/14 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1371/2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 71.1, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget, på grundval av det gemensamma utkast som förlikningskommittén godkände (3), och av följande skäl: (1)Inom ramen för den gemensamma transportpolitiken är det viktigt att slå vakt om rättigheterna för tågresenärerna och att förbättra kvaliteten och effektiviteten hos person- trafiken för att bidra till en ökning av järnvägstransportens andel i förhållande till andra transportsätt. (2)I kommissionens meddelande En strategi för konsument- politik 2002–2006 (4) fastställs målsättningen att uppnå en hög konsumentskyddsnivå på transportområdet i enlig- het med artikel 153.2 i fördraget. (3)Eftersomtågresenärenärtransportavtaletssvagarepartbör man slå vakt om resenärens rättigheter. (4)Tågresenärernas rättigheter omfattar rätt till information om tjänsten före och under resan. Järnvägsföretag och biljettutfärdarebörimöjligastemånlämnadennainforma- tion i förväg och . (5)Mer detaljerade krav på tillhandahållandet av reseinforma- tion kommer att anges i de tekniska specifikationer för driftskompatibilitet (TSD) som avses i (1) EUT C 221, , s. 8. (2) EUT C 71, 22.3.2005, s. 26. (3) yttrande av (EUT C 227 E, 21.9.2006, s. 490), rådets gemensamma ståndpunkt av (EUT C 289 E, 28.11.2006, s. 1), Europaparlamen- tets ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT), Europaparlamentetslagstiftningsresolutionavden25september2007 och rådets beslut av . (4) EGT C 137, , s. 2. och rådets direktiv /16/EG av om driftskompatibiliteten hos järnvägssystemet för konventio- nella tåg (5). (6)En förstärkning av rättigheterna för tågresenärer bör bygga påbefintligainternationellarättsregleridettasammanhang enligt bihang A – enhetliga rättsregler för avtal om inter- nationell transport av resande på järnväg () till fördra- get om internationell järnvägstrafik (Cotif) av , ändrat genom protokollet om ändring av fördraget om internationell järnvägstrafik av (Vilni- usprotokollet). Det är emellertid önskvärt att utvidga tillämpningsområdet för denna förordning till att skydda inte endast resenärer i internationell, utan också i inhemsk järnvägstrafik. (7)Järnvägsföretagen bör samarbeta för att göra det lättare för tågresenärer att övergå från en operatör till en annan genom att när så är möjligt tillhandahålla direktbiljetter. (8)Tillhandahållandet av information och biljetter till tågrese- närerbörunderlättasgenomattdatoriseradesystemanpas- sas till en gemensam specifikation. (9)Det vidare införandet av reseinformations- och boknings- system bör ske i enlighet med TSD. (10)Persontrafiken på järnväg bör gagna allmänheten. Perso- nermedfunktionshinderellernedsattrörlighet,oavsettom orsaken härtill är handikapp, ålder eller andra faktorer, bör därför ha möjligheter att resa med tåg som kan jämföras med andra medborgares. Personer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet har samma rätt som alla andra med- borgare till fri rörlighet, valfrihet och icke-diskriminering. Särskild uppmärksamhet bör ägnas bland annat åt att informera personer med funktionshinder eller nedsatt rör- lighet om deras möjligheter att utnyttja järnvägsförbindel- serna, förutsättningarna för att kunna ta sig in och ut ur vagnarna och om vilka hjälpmedel som finns ombord på tågen.Förattlämnaresenärermedsensoriskfunktionsned- sättning bästa möjliga information om förseningar bör visuella och hörbara system användas. Personer med funk- tionshinder eller nedsatt rörlighet bör ges möjlighet att utan extra kostnad köpa biljett ombord på tåget. (5) EGT L 110, 20.4.2001, s. 1. Direktivet senast ändrat genom kommis- sionens direktiv /32/EG (EUT L 141, , s. 63). Europeiska unionens officiella tidning L 315/15 (11)Järnvägsföretag och stationsförvaltare bör ta hänsyn till personer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet genom att uppfylla de TSD för personer med nedsatt rör- lighet för att på så sätt, i enlighet med den gällande gemen- skapslagstiftningen om offentlig upphandling, garantera tillgänglighet till alla byggnader och all rullande materiel genom att stegvis avskaffa de fysiska och funktionella hin- dren i samband med nyanskaffningar, anläggningsarbeten eller betydande renoveringar. (12)Järnvägsföretag bör ha skyldighet att vara försäkrade eller vidta likvärdiga åtgärder så att de vid en olyckshändelse kan infria sitt skadeståndsansvar gentemot tågresenärer. Minimiförsäkringsbeloppet för järnvägsföretag bör ses över . (13)Förstärkt rätt till ersättning och assistans vid försening, missad anslutning eller inställd förbindelse torde medföra incitament för persontrafikmarknaden till gagn för resenärerna.