prop · H103153 · 2014-03-04 00:00:00 — Direktivet är också tillämpligt på tredjelandsmedborgare som har beviljats inresa till en medlemsstat i andra syften än arbete i enlighet med unionsrätten eller nationell rätt, och som har tillstånd att arbeta och har ett uppehållstillstånd i enlighet med förordning (EG) nr 1030/2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland. Med tredjelandsmedborgare avses en person som inte är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 20.1 i EUF-fördraget. Enligt artikel 3.2 ska ett antal kategorier av tredjelandsmedborgare undantas från direktivets tillämpningsområde. Det gäller tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till unionsmedborgare, och medborgare i samt deras familjemedlemmar, utstationerade arbetstagare och företagsinternt förflyttad personal, säsongsarbetare och au pairer. Vidare ska utlänningar som har ansökt om, eller som åtnjuter, internationellt skydd enligt bestämmelser som införts med anledning av det s.k. skyddsgrundsdirektivet5 eller som i 5 EUT L 304, 30.9.2004, s.12 (Celex 32004L0083). enlighet med nationell rätt, internationella förpliktelser eller praxis ansökt om eller beviljats skydd undantas från tillämpningsområdet. Även utlänningar med ställning som varaktigt bosatt och utlänningar med lagakraftvunna avvisnings- eller utvisningsbeslut som inte kan verkställas ska undantas. Slutligen ska direktivet inte heller tillämpas på egenföretagare och på sjömän som arbetar ombord på fartyg registrerade i medlemsstaterna. Undantagsbestämmelsen bör läsas mot bakgrund av att det för merparten av de personkategorier som faller utanför direktivets tillämpningsområde finns särreglering i fråga om olika villkor för inresa och vistelse, handläggningstider och förfaranderegler m.m. i andra EU- rättsakter. För kategorierna företagsinternt förflyttad personal och säsongsarbetare pågår förhandlingar om två nya EU- direktiv som reglerar villkor för dessa personers inresa och vistelse på medlemsstaternas territorier. Direktivets syfte är att förenkla och harmonisera de olika regler och handläggningsrutiner som gäller i medlemsstaterna vid handläggning av ärenden om utlänningars ansökan om inresa och vistelse för arbete och därmed skapa effektivare förfaranden. Vissa av personkategorierna är enligt gällande rätt undantagna från kraven på uppehålls- och arbetstillstånd. Det gäller t.ex. EES-medborgare och deras familjemedlemmar som har uppehållsrätt här i landet (2 kap. 8 § UtlL). Något krav på uppehållstillstånd för anställning ombord på svenskt fartyg föreligger inte. Däremot ska en utlänning ha ett anställningstillstånd för att ha anställning som avser befattning på svenskt fartyg i utrikes trafik enligt lagen (1989:532) om tillstånd för anställning på fartyg. För de utlänningar som enligt gällande ordning inte är undantagna från kraven på uppehålls- och arbetstillstånd för vistelse och arbete i tillämpas ett ansökningsförfarande som motsvarar det förfarande som föreskrivs i direktivet. Vid bifall på en ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd utfärdas som bevis för tillståndet ett uppehållstillståndskort i enlighet med förordning (EG) nr 1030/2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland. Detta gäller oavsett på vilken grund tillståndet har beviljats. Syftet med att vissa personkategorier ska undantas från direktivets tillämpningsområde kan inte vara något annat än att ange att det inte är nu aktuellt direktiv som styr förfarandet för de angivna grupperna. Däremot hindrar inte direktivet medlemsstaterna från att ha samma eller likartade regler för de personkategorier som ska undantas. Det ansökningsförfarande som tillämpas i , dvs. ett enda ansökningsförfarande som resulterar i ett beslut om att bevilja en utlänning ett uppehålls- och arbetstillstånd, eller ett tidsbegränsat eller permanent uppehållstillstånd med rätt att arbeta, kan därför även fortsatt tillämpas. Direktivets bestämmelser om att vissa personkategorier av utlänningar ska undantas från direktivets tillämpningsområde föranleder därmed inte några författningsåtgärder. 2013/14:153 7 Ansökan och handläggning av ett Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om att ansökan ska ges in i ett enda ansökningsförfarande och att beslut ska fattas i en enda administrativ handling som omfattar både uppehållstillstånd och arbetstillstånd – ett kombinerat tillstånd – är uppfyllda genom gällande ordning. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav. Någon författningsändring behövs inte heller för att genomföra direktivets bestämmelse om när ansökan ska vara gjord. Möjligheten enligt direktivet att medge att arbetsgivare ansöker om uppehålls- och arbetstillstånd för en utlännings räkning bör inte utnyttjas. Det saknas också anledning att utnyttja möjligheten att besluta att direktivets bestämmelser om ett enda ansökningsförfarande och ett kombinerat tillstånd inte ska tillämpas på en utlänning som antingen beviljats tillstånd att arbeta i eller har beviljats inresa till för studier. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända anför att övervägandena för bedömningen att inte utnyttja direktivets möjlighet att låta arbetsgivare ansöka om ett kombinerat tillstånd för en arbetstagares räkning bör redovisas tydligare. Skälen för regeringens bedömning Vad är ett kombinerat tillstånd? Enligt artikel 2.c är ett kombinerat tillstånd ett uppehållstillstånd som utfärdas av myndigheterna i en medlemsstat som ger en tredjelandsmedborgare rätt att lagligen vistas på dess territorium för att arbeta där. Direktivet syftar inte till att reglera villkoren för arbetstagare från tredjeland att resa in i en medlemsstat för att arbeta. Till skillnad från t.ex. rådets direktiv /50/EG av om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning (blåkortsdirektivet)6 syftar direktivet inte heller till att skapa en ny typ av tillstånd för arbetstagare från tredjeland. Begreppet ett kombinerat tillstånd tar således sikte på den tillståndshandling som ska utfärdas med anledning av en ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd. Detta framgår även av skäl 3 där det anges att det kombinerade tillståndet är en administrativ handling som omfattar såväl uppehållstillstånd som arbetstillstånd. När det i fortsättningen talas om ett kombinerat tillstånd avses således uppehålls- och arbetstillstånd 6 EUT L 155, , s. 17 (Celex 32009L0050). vilka utfärdas i en enda administrativ handling. Att begreppet kombinerat Prop. 2013/14:153 tillstånd används i direktivet medför inte något behov av att införa ett likalydande begrepp i den svenska lagstiftningen. Det viktiga är att säkerställa att direktivets krav på en enda administrativ handling är uppfyllt. Ansökan om ett kombinerat tillstånd i ett enda ansökningsförfarande Enligt artikel 4.1 ska en ansökan om ett kombinerat tillstånd, eller om ändring eller förlängning av ett kombinerat tillstånd, ges in i ett enda ansökningsförfarande. Enligt artikel 4.2 ska medlemsstaterna pröva en ansökan som gjorts enligt artikel 4.1 och fatta ett beslut om att utfärda, ändra eller förlänga det kombinerade tillståndet, om sökanden uppfyller de kriterier som anges i unionsrätten eller i nationell rätt. Beslutet om att utfärda, ändra eller förlänga det kombinerade tillståndet ska utgöra en enda administrativ handling som omfattar både uppehållstillstånd och Enligt nuvarande ordning kan en ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd utgöra en s.k. förstagångsansökan, en ansökan om förlängning av ett beviljat tillstånd eller ansökan om nytt tillstånd. ansökan om ändring av ett kombinerat tillstånd som nämns i bestämmelsen torde i närmast motsvaras av en ansökan om nytt För en utlänning som befinner sig utanför kan en ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd ske elektroniskt på webbplats eller genom att ansökan lämnas in till en svensk utlandsmyndighet i utlänningens hemland eller i det land där utlänningen annars är stadigvarande bosatt. För en utlänning som befinner sig i kan ansökan ske elektroniskt på webbplats, eller genom att ansökan sänds per post till eller lämnas in på en av tillståndsenheter. uppehålls- och arbetstillstånd ska alltid bifogas ett anställnings- erbjudande från arbetsgivaren, kopior av relevanta sidor i passet och kvitto på betald ansökningsavgift. Med anledning av en på detta sätt ingiven ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd (ny ansökan eller ansökan om förlängning) gör beslutsmyndigheten en prövning och fattar beslut som innefattar myndighetens ställningstagande avseende såväl uppehållstillstånd som arbetstillstånd. Direktivets bestämmelser om att medlemsstaterna ska pröva en ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd och fatta beslut som i en enda administrativ handling omfattar både uppehållstillstånd och arbetstillstånd motsvaras alltså av den ordning som gäller vid ansökan om sådana tillstånd i . författningsändringar behövs därför inte för att uppfylla direktivets krav i Bör arbetsgivare få ansöka om uppehålls- och arbetstillstånd? Enligt artikel 4.1 ska medlemsstaterna fastställa huruvida ansökningar om ett kombinerat tillstånd ska göras av tredjelandsmedborgaren eller av Medlemsstaterna får också besluta om att godta en ansökan från någon av dessa två. Enligt nuvarande ordning ska en utlänning som vill ha uppehålls- och arbetstillstånd i själv ha ansökt om och beviljats sådana tillstånd före inresan hit (5 kap. 18 § och 6 kap. 4 § UtlL). bedömningen att det saknas anledning att frångå denna ordning och därmed låta en arbetsgivare ansöka om ett kombinerat tillstånd för Samma bedömning gjordes vid genomförandet av det s.k. blåkortsdirektivet, som också innehåller en bestämmelse som anger att medlemsstaterna ska fastställa om ansökningar av uppehålls- och arbetstillstånd för högkvalificerad anställning ska göras av den berörde utlänningen och/eller av hans eller hennes arbetsgivare (prop. 2012/13:148 s. 67). Med anledning av vad har anfört om möjligheten som ges enligt direktivets artikel 4.1 att även låta arbetsgivare ansöka om uppehålls- och arbetstillstånd kan följande nämnas. gällande ordning inget som hindrar att ansökan görs av en arbetsgivare för en utländsk arbetstagares räkning genom ett fullmaktsförfarande. Regeringen anser att det är av vikt att värna den arbetskrafts- invandringsreform som gäller i . Även om det är arbetsgivarens behov som ligger till grund för rekrytering av arbetskraft från tredjeland, förutsätts ett aktivt deltagande i ansökningsprocessen av För att motverka att arbetstagaren utnyttjas och för att säkerställa att han eller hon får del av samtliga anställnings- och lönevillkor m.m. som arbetsgivaren erbjuder bedömer regeringen att det inte bör införas en ny reglering genom vilken en arbetsgivare, utan fullmakt från den sökande, ges möjlighet att ansöka om uppehålls- och arbetstillstånd för en utlännings räkning. Den möjlighet som anges i direktivets artikel 4.1 om arbetsgivares möjlighet att ansöka om uppehålls- och arbetstillstånd för utlänningens räkning bör därför enligt regeringens mening inte utnyttjas. När ska ansökan vara gjord? Enligt artikel 4.1 ska medlemsstaten, om ansökan ska göras av tredjelandsmedborgaren, tillåta att den ges in från ett tredjeland eller, om detta föreskrivs i nationell rätt, på den medlemsstats territorium där tredjelandsmedborgaren lagligen7 vistas. Huvudregeln enligt gällande ordning är att en utlänning som vill ha uppehållstillstånd och arbetstillstånd i ska ha ansökt om och beviljats sådana tillstånd före inresan i landet. uppehållstillstånd och arbetstillstånd får som huvudregel inte bifallas I vissa särskilt angivna fall kan dock ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd bifallas när utlänningen befinner sig i (5 kap. 18 § andra–tredje styckena och 19 § UtlL samt 6 kap. 4 § UtlL). Direktivets artikel 4.1 om när ansökan ska vara gjord tillgodoses av gällande rätt och kräver därför inte någon författnings- 7 Ordet lagligen har fallit bort i den svenska översättningen av direktivet. Beslut att utfärda ett kombinerat tillstånd Enligt artikel 4.4 ska medlemsstaterna, om de föreskrivna villkoren är uppfyllda, utfärda ett kombinerat tillstånd till tredjelandsmedborgare som ansöker om inresa och till tredjelandsmedborgare som redan beviljats inresa och som efter det att de nationella genomförandebestämmelserna trätt i kraft ansöker om förlängning eller ändring av sitt uppehållstillstånd. Enligt gällande ordning får den som ansökt om och beviljats ett uppehållstillstånd, eller ett uppehålls- och arbetstillstånd, ett uppehållstillståndskort som bevis för sitt tillstånd. Detta gäller även för den som ansöker om förlängning eller ändring av sitt uppehållstillstånd. Kravet på utfärdande av ett kombinerat tillstånd i artikel 4.4 tillgodoses således genom gällande rätt och föranleder därför inte någon författningsåtgärd. Möjlighet att begränsa tillämpningen av det enda ansökningsförfarandet och det kombinerade tillståndet Enligt artikel 3.3 får medlemsstaterna besluta att kapitel II om ett enda ansökningsförfarande och ett kombinerat tillstånd inte ska tillämpas på tredjelandsmedborgare som antingen beviljats tillstånd att arbeta på en medlemsstats territorium eller som har beviljats inresa till en medlemsstat för studier. Enligt gällande ordning handläggs ansökningar om uppehålls- och arbetstillstånd huvudsakligen på samma sätt oavsett hur lång anställningstid ansökan avser. Bevis om tillstånden utfärdas med användning av den enhetliga utformning som föreskrivs i förordning (EG) nr 1030/2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland oavsett anställningstidens längd. Det saknas anledning att införa en annan ordning för en utlänning som beviljats uppehållstillstånd för arbete i än . Möjligheten som ges enligt artikel 3.3 att besluta att kapitel II om ett enda ansökningsförfarande och ett kombinerat tillstånd inte ska tillämpas för en anställning som understiger bör därför inte utnyttjas. Den som beviljats uppehållstillstånd för studier är enligt gällande rätt undantagen från kravet på arbetstillstånd och har därmed rätt att arbeta (5 kap. 2 § första stycket 6 UtlF). I beslut om uppehållstillstånd för gäststudier anges att studerande som har beviljats uppehållstillstånd för universitets- eller högskolestudier är undantagna från kravet på arbetstillstånd. Som bevis för tillståndet utfärdas ett uppehållstillståndskort i enlighet med förordning (EG) nr 1030/2002 där det i anmärkningsfältet anges att innehavaren får arbeta. Mot bakgrund av den ordning som gäller för ansökan om och beviljande av tillstånd för studier, och därmed också möjligheten att arbeta, saknas anledning att utnyttja möjligheten som ges enligt artikel 3.3 i direktivet att besluta att kapitel II om ett enda ansökningsförfarande och ett kombinerat tillstånd inte ska tillämpas i fråga om tredjelandsmedborgare som har beviljats inresa för studier. Av artikel 3.4 följer att kapitel II om ett enda ansökningsförfarande och ett kombinerat tillstånd inte ska vara tillämpliga för en utlänning som har tillstånd att arbeta i på grundval av en visering. har karaktären av en upplysningsbestämmelse och kräver inte någon Regeringens bedömning: Direktivets krav att en behörig myndighet ska utses att ta emot ansökan och utfärda ett kombinerat tillstånd tillgodoses genom gällande rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 5.1 ska medlemsstaterna utse den myndighet som ska vara behörig att ta emot ansökan och att utfärda det kombinerade tillståndet. Av artikel 5.2 framgår att den behöriga myndigheten också ska fatta beslut med anledning av ansökan. I skäl 12 anges dock att det förhållandet att en behörig myndighet utses enligt direktivet inte bör påverka den roll och det ansvar som andra myndigheter och i förekommande fall arbetsmarknadens parter har i fråga om att pröva och fatta beslut om ansökan. Av förordning (2007:996) med instruktion för framgår att verket är förvaltningsmyndighet för frågor som bl.a. rör uppehålls- och arbetstillstånd. Enligt nuvarande ordning ska en ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd ges in till eller till en svensk utlandsmyndighet (4 kap. 20 § och 5 kap. 8 § UtlF). Beslut om uppehålls- och arbetstillstånd fattas som huvudregel av . I några fall har svenska utlandsmyndigheter av bemyndigats att bevilja uppehållstillstånd eller arbetstillstånd (se t.ex. föreskrifter, MIGRFS 18/2010 och 4/2008). I de fall utlandsmyndigheten anser att en ansökan inte kan bifallas, eller är osäker på hur ansökan ska bedömas, ska ansökan dock lämnas över till för beslut. Det är således som i huvudsak fattar beslut i första instans med anledning av en ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd, oavsett om ansökan inkommit direkt till eller via en utlandsmyndighet. får därmed anses som behörig myndighet i den mening som avses i artiklarna 5.1 och 5.2. Direktivets krav att utse behörig myndighet att ta emot och utfärda ett kombinerat tillstånd tillgodoses således genom gällande rätt. Enhetlig utformning av kombinerat tillstånd Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om enhetlig utformning av kombinerat tillstånd kräver inte några lagändringar. Möjligheten enligt direktivet att på papper eller chip ange uppgifter som rör tredjelandsmedborgarens anställningsförhållanden bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: I artikel 6.1 första stycket anges att medlemsstaterna ska utfärda ett kombinerat tillstånd med användning av den enhetliga utformning som föreskrivs i förordning (EG) nr 1030/2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland och lämna upplysningar om arbetstillstånd i enlighet med vad som anges i punkt a 7.5-9 i den förordningens bilaga. Detta ska även gälla i fråga om uppehållstillstånd som utfärdas för andra ändamål än arbete, artikel 7.1 första stycket. Vid utfärdandet av det kombinerade tillståndet ska något ytterligare tillstånd som bevis för tillträde till arbetsmarknaden inte utfärdas, däremot får medlemsstaterna på papper ange ytterligare uppgifter rörande utlänningens anställningsförhållanden, eller lagra sådana på elektronisk väg (artikel 6.1 andra stycket och 6.2). Detsamma ska gälla vid utfärdandet av uppehållstillstånd för andra ändamål än arbete (artikel 7.1 andra stycket och 7.2). Europeiska unionens råd antog förordning (EG) nr 380/2008 om ändring av förordning (EG) nr 1030/2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland8. Ändringen innebär att bevis om uppehållstillstånd till medborgare i tredjeland ska utfärdas i form av ett uppehållstillståndskort med ett lagringsmedium innehållande innehavarens biometriska kännetecken. Enligt 4 kap. 22 § UtlF ska bevis om uppehållstillstånd utformas i form av en sådan handling som avses i förordning (EG) 1030/2002 (uppehållstillståndskort). Detta gäller oavsett skälet för uppehållstillståndet. Enligt 5 kap. 10 § UtlF får uppgifter om arbetstillstånd föras in på utlänningens uppehållstillståndskort eller någon annan handling. Enligt gällande ordning utfärdas således uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland i form av uppehållstillståndskort i enlighet med förordning (EG) nr 1030/2002. På uppehållstillståndskort som utfärdas med anledning av en ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd anges att den typ av tillstånd som är i fråga är uppehålls- och arbetstillstånd. I anmärkningsfältet på kortet anges den arbetsgivare och det slag av arbete som arbetstillståndet är kopplat till. På uppehållstillståndskort som utfärdas med anledning av uppehållstillstånd för andra ändamål än arbete anges att den typ av tillstånd som är i fråga är uppehållstillstånd. I anmärkningsfältet görs markeringar om den rätt att arbeta som kan följa av det beviljade uppehållstillståndet. Så är fallet för t.ex. gäststuderande, 8 EUT L 115, 29.4.2008, s. 1 (Celex 32008R0380). vilka är undantagna från kravet på arbetstillstånd uppehållstillståndet gäller (5 kap. 2 § första stycket 6 UtlF). görs markeringen Får arbeta i anmärkningsfältet. I andra fall görs emellertid ingen markering om rätten att arbeta. Det gäller t.ex. för utlänningar som beviljats permanent uppehållstillstånd och som enligt 2 kap. 8 § UtlL har en rätt att arbeta utan arbetstillstånd. medföljande familjemedlemmar till den som beviljats uppehållstillstånd enligt bestämmelserna om arbetskraftsinvandring, som också beviljas arbetstillstånd oberoende av om en ansökan om detta görs, anges att den typ av tillstånd som är i fråga är uppehålls- och arbetstillstånd. Den svenska tillämpningen om enhetlig utformning av ett kombinerat tillstånd överensstämmer i stort med vad som föreskrivs i artiklarna 6 och De mindre justeringar som kan behövas kan genomföras genom Direktivet kräver alltså inte några lagändringar i Utöver själva tillståndsbeviset i form av uppehållstillståndskort utfärdas inget ytterligare tillstånd som bevis för tillträdet till Direktivets krav i artiklarna 6.2 och 7.2 om förbud för medlemsstaterna att utfärda sådana ytterligare tillstånd tillgodoses således genom gällande ordning. Enligt direktivet får medlemsstaterna på papper eller chip ange ytterligare uppgifter rörande utlänningens anställningsförhållanden (t.ex. arbetsgivarens namn och adress, arbetsplats, typ av arbete, arbetstid och Sådana kompletterande pappershandlingar kan utfärdas för att ge mer exakt information om anställningsförhållandet när det saknas utrymme att föra in uppgifterna på själva uppehållstillståndskortet och kan, enligt direktivet, tjäna till att förhindra utnyttjande av tredjelands- medborgare och bekämpa olaglig anställning (skäl 16). olaglig anställning avses enligt det s.k. sanktionsdirektivet9 anställning av en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (prop. 2012/13:125). Enligt nuvarande ordning utfärdas ingen kompletterande pappershandling som rör utlänningens anställningsförhållanden. misstanke om anställning av en utlänning som saknar rätt att vistas i finns behörighet för t.ex. polisen att få tillgång till vissa uppgifter i verksamhetsregister för kontroll av om en utlänning har beviljats tillstånd att vistas och arbeta i (förordning 2001:720 om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och Sådan information kan också inhämtas genom direktkontakt med . kontrollsynpunkt att på papper eller chip ange ytterligare uppgifter som rör utlänningens anställningsförhållanden bedöms inte föreligga. möjlighet som ges enligt direktivet i detta avseende bör därför inte 9 och rådets direktiv /52/EG av om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt (EUR L 168, 30.6.2009, s. 24, Celex 32009L0052). Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om handläggningstid kräver inte några lagändringar. Möjligheten enligt direktivet att avslå en ansökan om kombinerat tillstånd om sökanden inte inom en fastställd tidsfrist gett in kompletterande beslutsunderlag bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Det stora flertalet av remissinstanserna har inte något att invända mot bedömningen. Förvaltningsrätten i anför dock att möjligheten att avslå en ansökan om ett kombinerat tillstånd om utlänningen inte efterkommer en begäran om komplettering bör utnyttjas. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 5.2 ska den behöriga myndigheten fatta beslut om den fullständiga ansökan , och under alla omständigheter senast från den dag då ansökan gavs in. Denna tidsfrist får i undantagsfall förlängas om prövningen av ansökan är komplicerad.