prop · H103188 · 2014-03-18 00:00:00 — I den mån det behövs kompletterande bestämmelser kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om gymnasieingenjörsexamen. Detta bör framgå av en upplysningsbestämmelse i skollagen. 10 Anordnande av utbildningen Regeringens förslag: En huvudman som anordnar utbildning på teknikprogrammet ska få anordna vidareutbildning i form av ett fjärde tekniskt år. Regeringens bedömning: Det bör i förordning ställas krav på att en huvudman för vidareutbildning ska ha ett etablerat samarbete med det lokala eller regionala arbetslivet och ett lokalt programråd för utbildningen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna som har yttrat sig tillstyrker promemorians förslag eller har inte några invändningar mot förslaget. Detta gäller bl.a. Universitets- och högskolerådet, , Arbetsförmedlingen, och kommuner, Samverkansorganet i (), , , Industriarbetsgivarnas Kompetensråd samt Kommuner och Landsting. , , kommun, Ingenjörer, , Byggindustrier, Trä- och Möbelföretagen och samt Livsmedelsföretagen anser att det inte är tillräckligt att en huvudman anordnar teknikprogrammet för att denne ska få anordna vidareutbildningen utan anser att efter ett ansökningsförfarande ska besluta om tillstånd att bedriva vidareutbildningen. anser att kravet för att få anordna vidareutbildningen bör skärpas så att skolhuvudmannen inte bara måste erbjuda teknikprogrammet utan också den inriktning som motsvarar det fjärde årets profil. Verket ställer sig dock bakom förslaget att inte införa ett krav på tillstånd för att bedriva vidareutbildningen. anger att det behöver förtydligas om en enskild huvudman som anordnar teknikprogrammet kan anordna vidareutbildningen utan att ha fått kompletterande godkännande av Skolinspektionen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Eftersom det inte finns någon regel som tvingar kommuner eller fristående skolhuvudmän att anordna ett visst nationellt program, är det enligt regeringens mening inte rimligt att de ska vara tvungna att anordna vidareutbildningen. Det bör således vara frivilligt att anordna vidareutbildningen. Syftet med vidareutbildningen är att den ska ge en god yrkeskompetens och göra det möjligt för den studerande att ta en anställning eller starta företag inom området för den utgång som den studerade valt. Det är också viktigt att kompetensen hos de som examineras från utbildningen motsvarar arbetsgivarnas krav på kompetens inom det område som utbildningen avser. Därför måste vidareutbildningen hålla hög kvalitet genom god kompetens hos den undervisande personalen och en väl anpassad teknisk utrustning. Det är också viktigt att det finns en tydlig koppling mellan det nationella teknikprogrammet och vidareutbildningen eftersom den senare bygger på teknikprogrammet. Promemorians förslag om krav på att skolhuvudmannen anordnar teknikprogrammet för att denne ska få anordna vidareutbildningen säkerställer enligt regeringens mening att huvudmannen uppfyller minimikraven när det gäller personalens tekniska kompetens och den tekniska utrustningens nivå. har i sitt remissvar angett att promemorians föreslagna krav för att få anordna vidareutbildning bör skärpas på så sätt att skolhuvudmannen inte bara måste erbjuda teknikprogrammet utan också den inriktning som motsvarar det fjärde årets profil. Regeringen delar uppfattning att det är viktigt att det finns en tydlig koppling mellan inriktning på teknikprogrammet och nationell profil på vidareutbildningen. Regeringen anser emellertid att det är sannolikt att en huvudman som avser att anordna det fjärde tekniska året kommer att erbjuda den eller de profiler där huvudmannens personal har den kompetens som krävs och där huvudmannen har den tekniska utrustning som behövs för att bedriva utbildning med hög kvalitet. Detta innebär rimligen att den eller de nationella profilerna kommer att motsvara en eller flera inriktningar inom huvudmannens teknikprogram. Regeringen anser vidare att det inte nödvändigtvis är ett problem om en huvudman vill anordna vidareutbildningen med en nationell profil som inte återfinns som en inriktning inom huvudmannens teknikprogram, eftersom kraven på att erbjuda en utbildning med hög kvalitet kvarstår. Utbildningen kommer också att omfattas av Skolinspektionens tillsyn. Flera remissinstanser, bl.a. kommun och , har framfört att ett ansöknings- och tillståndsförfarande där meddelar tillstånd att bedriva vidareutbildningen bör införas. Skolinspektionen anser att det behöver förtydligas om en enskild huvudman som 2013/14:188 anordnar teknikprogrammet kan anordna vidareutbildningen utan att ha fått kompletterande godkännande av Skolinspektionen. Regeringen delar remissinstansernas bedömning att ett tillståndsförfarande visserligen skulle kunna ge en kontroll över kvaliteten i utbildningen. Regeringen menar dock att det faktum att endast huvudmän som anordnar teknikprogrammet ska få anordna vidareutbildningen i sig innebär en viss kvalitetskontroll. Dessutom ska Skolinspektionen som ovan nämnts ha tillsyn över utbildningen, vilket ytterligare bidrar till kvalitetssäkringen av utbildningen. I avsnitt 11 föreslår regeringen vidare en modell för finansiering av det fjärde tekniska året i form av ett specialdestinerat statsbidrag. Prövningen av frågor om bidraget ger i praktiken staten en möjlighet att kontrollera etableringen av vidareutbildningar. Regeringen anser att detta på ett tillfredställande sätt kan ersätta en tillståndsprocess. En organiserad och nära samverkan mellan huvudmän och avnämare är avgörande för att utveckla vidareutbildningens kvalitet. Regeringen anser därför att det bör ställas krav på att en huvudman för vidareutbildning ska ha ett etablerat samarbete med det lokala eller regionala arbetslivet. Det bör även finnas ett lokalt programråd för vidareutbildningen. Regeringen avser att reglera detta i förordning. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att en huvudman som anordnar teknikprogrammet också ska få anordna vidareutbildning i form av ett fjärde tekniskt år. Finansiering av det fjärde tekniska året Regeringens bedömning: Huvudmannen bör få ersättning för att bed- riva vidareutbildningen i form av ett specialdestinerat statsbidrag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bör pröva frågor Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens bedöm- I promemorian förslås inte att regeringen ska pröva frågor om Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker promemorians förslag eller har inte några invändningar mot Detta gäller bl.a. , , Skolväsen- dets överklagandenämnd, Universitets- och högskolerådet, Centrala (), Arbetsförmedlingen, , och kommuner, , , Industriarbetsgivarnas Kompetensråd, Kommuner och Lands- ting, samt Livsmedelsföretagen. Flertalet av de kom- muner som har yttrat sig tillstyrker förslaget, bl.a. anser kom- mun att det är bra att finansieringen föreslås ske genom statsbidrag eftersom ekonomiska diskussioner mellan kommuner som inte själva anordnar utbildningen och anordnarkommuner då kan undvikas. CSN uppmärksammar att en elev som vill studera alla fyra åren sam- manhängande på en annan ort än hemorten, med gällande bestämmelser inte kommer att kunna få statligt inackorderingstillägg om samma inriktning av det treåriga teknikprogrammet finns på elevens hemort. Några av remissinstanserna, bl.a. och Industriarbetsgivarnas Kompetensråd, instämmer inte i promemorians förslag att det riktade statsbidraget bör avvecklas när vidareutbildningen är etablerad, och i likhet med vad som gäller för övrig gymnasieutbildning, ersättas med ett generellt statsbidrag. Skälen för regeringens bedömning: Den normala finansieringsmodellen då staten förändrar skolhuvudmännens befintliga uppgifter eller ålägger dem nya uppgifter är att det generella statsbidraget till kommunerna ökas eller minskas i enlighet med den s.k. kommunala finansieringsprincipen. Kommunala skolhuvudmän reglerar kostnader sinsemellan genom samverkansavtal och interkommunal ersättning. Fristående skolor finansieras genom bidrag från elevernas hemkommuner. Ett alternativ till att kommunkollektivet får ersättning via det generella statsbidraget är att ersättningen lämnas direkt till huvudmannen i form av ett specialdestinerat statsbidrag, vilket är fallet i den nu pågående försöksverksamheten med ett fjärde tekniskt år. Om statens ersättning för vidareutbildning i form av ett fjärde tekniskt år inte, som i försöksverksamheten, skulle lämnas som ett specialdestinerat statsbidrag utan i stället skulle ingå i det generella statsbidraget skulle summan fördelas ut till alla kommuner. Kommuner som anordnar vidareutbildningen har antagligen fler egna elever i vidareutbildningen än genomsnittet för kommunerna eftersom ungdomarna av praktiska skäl sannolikt är mer benägna att söka utbildningen om den finns i den egna kommunen. Om statens ersättning fördelas till alla kommuner riskerar alltså kommuner som anordnar utbildningen att inte få full kostnadstäckning. En tryggad kostnadstäckning tycks vara en viktig del av beslutsunderlaget för de huvudmän som kan tänka sig att anordna ett fjärde tekniskt år, vilket framförs av bl.a. kommun. Intresset för att anordna vidareutbildningen kan minska om finansieringen inte är säkrad. Eftersom utbildningen, i den form som föreslås, är ny är det svårt att på förhand bedöma elevutvecklingen under uppbyggnaden av den permanenta verksamheten. Det är följaktligen svårt att veta vilken ersättning som skulle tillföras kommunkollektivet genom det generella statsbidraget. Mot denna bakgrund anser regeringen att det fjärde tekniska året bör finansieras genom ett specialdestinerat statsbidrag när det permanentas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör pröva frågor om bidraget. Regeringen delar bedömningen i promemorian att det specialdestinerade statsbidraget bör avvecklas när vidareutbildningen har etablerats och antalet studerande och anordnare nått en önskad och stabil nivå och att kommunkollektivet i så fall bör få ta del av det statliga stödet via det generella statsbidraget. Några remissinstanser vänder sig emot promemorians bedömning i detta avseende och är oroliga för att övergången till en framtida finansiering via det generella statsbidraget ska inverka menligt på utbildningen. Regeringen vill dock betona att någon tidpunkt för en sådan förändring inte är bestämd och att den kan bli aktuell att genomföra först när vidareutbildningen nått en sådan volym och stabilitet att den klarar en finansiering via det generella statsbidraget. 2013/14:188 I 15 kap. 32 § skollagen anges att hemkommunen ska lämna ekonomiskt stöd till elever i en gymnasieskola med offentlig huvudman som behöver inackordering på grund av skolgången. Stödet ska avse boende, fördyrat uppehälle och resor till och från hemmet. Elever i skolor med enskild huvudman har under vissa förutsättningar rätt till ett statligt inackorderingstillägg enligt 2 kap. 2 § studiestödslagen (1999:1395) och 2 kap. 2 § studiestödsförordningen (2000:655). Av den senare bestämmelsen framgår bl.a. att CSN får meddela närmare föreskrifter om vem som kan få inackorderingstillägg. Centrala föreskrifter och allmänna råd (CSNFS 2001:6) om studiehjälp innebär i nu aktuellt avseende i huvudsak att det endast är studerande, som inte kan gå en motsvarande utbildning på hemorten, som kan få inackorderingstillägg. Med motsvarande utbildning avses program och nationell inriktning i gymnasieskolan. CSN påpekar att elever som önskar läsa sammanhängande på en annan ort än hemorten, med gällande bestämmelser inte kommer att kunna få statligt inackorderingstillägg om samma inriktning av det treåriga teknikprogrammet finns på elevens hemort. Regeringen konstaterar att denna begränsning gäller i övrigt inom gymnasieskolan och anser att gällande regelverk om stöd till inackordering även ska tillämpas för studerande i vidareutbildningen. Regeringens förslag: Bestämmelserna om vidareutbildningen ska träda i kraft och tillämpas på utbildning som påbörjas efter . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna som har yttrat sig tillstyrker promemorians förslag eller har inte några invändningar mot det. Detta gäller bl.a. , , , Universitets- och högskolerådet, , Arbetsförmedlingen, och kommuner, , , Industriarbetsgivarnas Kompetensråd, Ingenjörer, (SKL), samt Livsmedelsföretagen. och kommun anser att det är av största vikt att den aktuella tidplanen hålls för att utbildningen ska kunna starta . SKL har inte någon synpunkt på tidpunkten för ikraftträdande men anser att utredningen om teknikprogrammets framtida utformning ska avvaktas. Skälen för regeringens förslag: De bestämmelser som gäller för vidareutbildningen i form av ett fjärde tekniskt år i gymnasieskolan bör träda i kraft , så att hinner anpassa gällande styrdokument och i övrigt vidta de åtgärder som krävs för att den nya utbildningen ska komma på plats. Det är också viktigt att de som vill Prop. 2013/14:188 söka utbildningen kan ta del av information om den så att de får möjlighet att göra ett övervägt val. Regeringen delar inte SKL:s uppfattning att redovisning (dir. 2013:122) ska avvaktas. Regeringen anser i stället, i likhet med och kommun, att det är viktigt att vidareutbildningen permanentas enligt den tidplan som föreslås i promemorian så att skolorna får ett komplett regelverk att arbeta efter och att fler elever kan få tillgång till utbildningen. Om de förslag som presenterar i sitt betänkande, som ska lämnas , påverkar vidareutbildningens utformning i och med den nära kopplingen mellan teknikprogrammet och vidareutbildningen får det hanteras i ett senare skede. Mot denna bakgrund bör bestämmelserna om vidareutbildning i form av ett fjärde tekniskt år träda i kraft och tillämpas på utbildning som påbörjas efter . Pågående försöksverksamhet omfattar 20 gymnasieskolor. Både kommunala och fristående skolhuvudmän har kunnat ansöka om att delta i försöksverksamheten. Förslaget om permanentning av det fjärde året innebär att det ska vara frivilligt för såväl kommunala som fristående huvudmän att anordna vidareutbildningen. Av de 265 gymnasieskolor som /12 erbjöd teknikprogrammet bedöms endast en mindre del ha kompetens och utrustning för att erbjuda det fjärde året. Det kan nämnas att inför den första försöksomgången 2011 ansökte 54 skolor om deltagande varav 10 beviljades platser. Inför försöksverksamhetens andra läsår ansökte 24 skolor varav ytterligare 10 skolor beviljades platser i försöket. Få skolor bedöms vara intresserade av att anordna vidareutbildningen utan det särskilda statsbidraget. En rimlig uppskattning kan vara att antalet skolor som erbjuder det fjärde tekniska året växer successivt och uppgår till ca 50 stycken . I försöksverksamheten har två av skolorna enskild huvudman, dvs. av deltagande skolor. /13 går ca en fjärdedel av eleverna på teknikprogrammet i fristående gymnasieskolor. Antalet skolor med enskild huvudman som förväntas erbjuda vidareutbildning i form av ett fjärde tekniskt år kan därför uppskattas till ca 512 . bedömde i sin rapport av uppdrag avseende gymnasieskolans teknikprogram (dnr U2010/7398/G) att årskostnaden för vidareutbildningen kommer att uppgå till ca per elev och år. Bedömningens relevans har förstärkts genom att huvudmännen i sina ansökningar om deltagande i försöksverk- 2013/14:188 samheten fick ange uppskattad kostnad. Utfallet varierar kraftigt mellan olika skolor, , men snittkostnaden ligger strax under den av uppskattade kostnaden. Antalet elever i den permanenta vidareutbildningen beror dels på hur populär utbildningen blir, dels på antalet anordnare men också på antalet platser som kan finansieras genom statsbidrag. Försöksverksamheten visar att det tar tid att etablera en ny utbildning och innan den blir känd bland presumtiva elever, föräldrar och näringsliv. försöksverksamheten anordnades, deltog 166 elever varav 127 män och 39 kvinnor. 2012 deltog 273 elever varav 220 män och 53 kvinnor. I kostnadsmodellen beräknas att elevtalen successivt växer och har nått en volym omfattande 1 200 elever. För staten tillkommer även en kostnad för studiestöd i och med att () på samma sätt som när det gäller gymnasieskolan i övrigt ska betala ut studiehjälp och studiemedel till de elever som har rätt till det. Den totala kostnaden för studiestöd beror på elevernas ålder, dvs. om de får studiehjälp (ca och elev) eller studiemedel (ca och elev). var av eleverna unga elever, dvs. Bedömningen är att även i den permanenta verksamheten kommer få elever, om än något fler än i försöksverksamheten, att vara äldre och ha rätt till studiemedel. CSN ska också på samma sätt som gäller för gymnasieskolan i övrigt i enlighet med studiestödslagen och studiestödsförordningen lämna ekonomiskt stöd i form av studiehjälp till sådana elever i gymnasieskolor med enskild huvudman som behöver inackordering på grund av skolgången och som inte uppbär studiemedel (ca och elev). När det gäller elever hos en huvudman som behöver ekonomiskt stöd för inackordering, se nedan. Mot den bakgrunden beräknar regeringen i budgetpropositionen (prop. 2013/14:1) att statens kostnad för vidareutbildningen, inklusive studiestöd, uppgår till , , och . Genom den föreslagna modellen med specialdestinerade statsbidrag får skolhuvudmännen ett schablonbelopp som förväntas täcka den genomsnittliga kostnaden per elev. Interkommunal ersättning eller bidrag från hemkommunerna förekommer inte när det gäller vidareutbildningen. när gymnasieingenjörsutbildningen har etablerats på en stabil och hållbar nivå är avsikten att det specialdestinerade statsbidraget ska avvecklas och utbildningen kommer då i stället att finansieras genom det generella statsbidraget. Interkommunal ersättning kan då bli aktuell. Om en elev i en gymnasieskola med offentlig huvudman behöver inackordering på grund av skolgången ska hemkommunen enligt 15 kap. 32 § skollagen lämna ekonomiskt stöd till eleven (ca och elev). Som framgår ovan har en enskild huvudman inte några kostnader för Prop. 2013/14:188 stöd till elever som behöver inackordering på grund av skolgången eftersom inackorderingstillägget är ett statligt stöd i enlighet med studiestödslagen och studiestödsförordningen. Tidsåtgång och administrativa kostnader för de skolor, offentliga eller fristående (de senare kan vara företag), som vill erbjuda det fjärde tekniska året kan endast uppskattas. Administrativa kostnader kan avse själva ansökan om statsbidrag, men även normal dokumentation av elevuppgifter, betygssättning, utfärdande av examensbevis etc. Tidsåtgången för upprättandet av en ansökan om statsbidrag kan uppskattas till ca en veckas arbetsinsats och en kostnad på 10 000–per skola. Om ett 50-tal skolor antas ansöka om statsbidrag för vidareutbildningen blir totalkostnaden 0,5–. De skolor som avser att erbjuda vidareutbildningen har sannolikt redan en organiserad samverkan med omgivande arbetsliv varför tillkommande kostnaden för sådan samverkan bedöms vara försumbara. Varje kommun är skyldig att informera om gymnasieskolans utbildningsmöjligheter. Genom införandet av vidareutbildningen i form av ett fjärde tekniskt år i gymnasieskolan utökas denna skyldighet marginellt. Den tillkommande kostnaden anses försumbar. För de skolor som beviljas statsbidrag bedöms bidraget täcka de löpande administrativa kostnaderna. Skolhuvudmännen är inte tvungna att anordna vidareutbildningen. Individen kan dock få kostnader för uppehälle som inte täcks av studiestöd. medlemskap i unionen (EU) Gymnasieutbildning är inte reglerad på EU-nivå. Däremot har medlemsländerna i EU träffat frivilliga överenskommelser bl.a. inom ramen för den s.k. Köpenhamnsprocessen om att genomföra insatser för att öka kvaliteten inom bl.a. yrkesutbildningen. Skolor som erbjuder vidareutbildningen kan möjligen komma i ett förbättrat konkurrensläge i förhållande till skolor som bara erbjuder teknikprogrammet. Genom t.ex. samverkansavtal mellan skolhuvudmän kan effekten av en eventuell konkurrensfördel minska. Särskilda hänsyn till små företag Fristående skolor kan drivas av större koncerner eller av små företag. För att erbjuda det fjärde året krävs god kontakt och samverkan med det omgivande näringslivet, vilket kan åstadkommas oberoende av huvudmannens storlek. Bedömningen är därför att huvudmän av olika storlek kommer att kunna anordna vidareutbildningen. 2013/14:188 remissvar har i sitt remissvar avstyrkt förslaget med motiveringen att det saknas underlag för att bedöma de administrativa kostnaderna. Rådet saknar uppgifter om antalet förväntade elever och fristående skolor samt en uppskattning av tidsåtgången för administration. I detta avsnitt har de av efterfrågade uppgifterna förts in. Förslaget till lag om ändring i skollagen (2010:800) 12 § Lagen innehåller 30 kapitel. –inledande bestämmelser (1 kap.), –huvudmän och ansvarsfördelning (2 kap.), –barns och elevers utveckling mot målen (3 kap.), –kvalitet och inflytande (4 kap.), –trygghet och studiero (5 kap.), –åtgärder mot kränkande behandling (6 kap.), –skolplikt och rätt till utbildning (7 kap.), –förskolan (8 kap.), –förskoleklassen (9 kap.), –(10 kap.), –grundsärskolan (11 kap.), –specialskolan (12 kap.), –sameskolan (13 kap.), –fritidshemmet (14 kap.), –gymnasieskolan (15–17 a kap.), –gymnasiesärskolan (18 och 19 kap.), –vuxenutbildning (20 kap.), –särskild utbildning för vuxna (21 kap.), –utbildning i svenska för invandrare (22 kap.), –entreprenad och samverkan (23 kap.), –särskilda utbildningsformer (24 kap.), –annan pedagogisk verksamhet (25 kap.), –tillsyn, statlig kvalitetsgranskning och nationell uppföljning och utvärdering (26 kap.), –och (27 kap.), –överklagande (28 kap.), och –övriga bestämmelser (29 kap.). Paragrafen innehåller en förteckning över lagens innehåll. Ändringen innebär att ett nytt kapitel som införs, 17 a kap., läggs till i uppräkningen. Paragrafen ändras därmed också på så sätt att det anges att lagen innehåller 30 kapitel i stället för 29. 2 § Gymnasieskolan ska ge en god grund för yrkesverksamhet och fortsatta studier samt för personlig utveckling och ett aktivt deltagande i samhällslivet. Utbildningen ska utformas så att den främjar social gemenskap och utvecklar elevernas förmåga att självständigt och tillsammans med andra tillägna sig, fördjupa och tillämpa kunskaper. Utbildningen i gymnasieskolan ska i huvudsak bygga på de kunskaper eleverna fått i eller i motsvarande utbildning. Den vidareutbildning som ges i form av ett fjärde tekniskt år ska därutöver bygga på de kunskaper eleverna fått på teknikprogrammet eller i motsvarande utbildning. I paragrafen anges syftet med utbildningen i gymnasieskolan. I tredje stycket anges att utbildningen i huvudsak ska bygga på de kunskaper eleverna fått i eller i motsvarande utbildning. Ett tillägg görs mot bakgrund av att den vidareutbildning som avses i det nu införda 17 a kap., utöver de kunskaper eleverna fått i , bygger på de kunskaper eleven har fått genom teknikprogrammet eller motsvarande utbildning. 5 § Gymnasieskolan ska vara öppen endast för ungdomar som avslutat sin grundskoleutbildning eller motsvarande utbildning och som påbörjar sin gymnasieutbildning till och med det första kalenderhalvåret det år de fyller eller, i fall som avses i 36 §, . I 17 a kap. 4 § finns särskilda bestämmelser om målgruppen för den vidareutbildning som ges i form av ett fjärde tekniskt år. I 17 kap. 16 § andra och tredje styckena finns bestämmelser om utbildning i gymnasieskolan för vissa elever från grundsärskolan. Bestämmelserna om gymnasieskolan gäller bara för ungdomar som är bosatta i landet. I 29 kap. 2–5 §§ finns ytterligare föreskrifter om bosättning och rätten till utbildning. Paragrafen innehåller bestämmelser om gymnasieskolans målgrupp.