prop · H103121 · 2014-02-25 00:00:00 — Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsido- sätter denna skyldighet döms till böter (7 kap. 1 § 1). En verksamhetsutövare ska avstå från att utföra transaktioner som den misstänker eller har skälig grund att misstänka utgör ett led i penningtvätt eller finansiering av terrorism. En transaktion får trots det utföras, om det inte är möjligt att låta bli att utföra den, eller om den vidare utredningen annars skulle kunna försvåras. Transaktionen får då utföras och uppgift- erna lämnas i efterhand (3 kap. 1 §). Enligt huvudregeln är det inte tillåtet för en verksamhetsutövare eller dess styrelseledamöter eller anställda, att röja för kunden eller för någon utomstående att en granskning har genomförts, att transaktionen har rapporterats till Finanspolisen eller att en undersökning utförs eller kan komma att utföras (meddelandeförbud, 3 kap. 4 §). eller av grov oaktsamhet åsidosätter meddelandeförbudet döms till böter (7 kap. 1 § 2). Även en tillsynsmyndighet är skyldig att underrätta (Finanspolisen), om den vid en inspektion eller på annat sätt har upptäckt 2013/14:121 någon omständighet som kan antas ha samband med eller utgöra penningtvätt eller finansiering av terrorism (3 kap. 6 §). Bestämmelser om tillsyn över att verksamhetsutövare följer penningtvättslagen finns i 6 kap. Med verksamhetsutövare avses enligt 1 kap. 2 § fysiska och juridiska personer som driver bank- eller finansieringsrörelse, livförsäkringsrörelse, viss annan finansiell verksamhet, försäkringsförmedling, verksamhet med utgivning av elektroniska pengar, fondverksamhet, verksamhet som fastighetsmäklare, verksamhet för kasinospel, verksamhet som godkänd eller auktoriserad revisor eller registrerat revisionsbolag, yrkesmässig verksamhet som avser bokföringstjänster eller revisionstjänster, verksamhet som skatterådgivare, yrkesmässig verksamhet som advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå (endast för vissa tjänster), yrkesmässig verksamhet som annan oberoende jurist (för vissa tjänster), yrkesmässig verksamhet till den del verksamheten avser vissa typer av tjänster, yrkesmässig handel med varor till den del verksamheten avser försäljning mot kontant betalning som uppgår till minst ett belopp som motsvarar , verksamhet med att som betalningsinstitut tillhandahålla betaltjänster samt verksamhet med att tillhandahålla betaltjänster enligt lagen om betaltjänster utan att vara ett betalningsinstitut. 6Den nuvarande regleringen behöver reformeras Det är möjligheten att tjäna pengar som är den huvudsakliga drivkraften bakom såväl organiserad som ekonomisk brottslighet. För att effektivt kunna utnyttja brottsvinster måste de kunna omsättas, återinvesteras och redovisas inom den legala ekonomin. För att detta i sin tur ska bli möjligt behöver tillgångarnas brottsliga härkomst maskeras – svarta pengar behöver tvättas vita genom olika transaktioner. En framgångsrik kamp mot organiserad och ekonomisk brottslighet kräver åtgärder för att dels beröva kriminella deras brottsvinster, dels förhindra att av brott återinvesteras och omsätts inom den legala ekonomin. I det arbetet är en ändamålsenlig kriminalisering av penningtvätt ett viktigt redskap. Den svenska regleringen om penninghäleri och penninghäleriförseelse har varit i kraft , men bestämmelserna har kommit att tillämpas i begränsad omfattning. Kritik mot den nuvarande straffrättsliga regleringen har framförts från flera håll och avser i huvudsak straffbestämmelsernas lagtekniska konstruktion, kopplingen till ett bestämt förbrott, avsaknaden av straffansvar för den som tvättar vinster från egen brottslighet (självtvätt) liksom för försök och stämpling till penninghäleri av normalgraden samt slutligen bristen på tillgängliga tvångsmedel i ett tidigt skede av utredningen. Tre huvudskäl kan anges för att bestämmelsen om penninghäleri tillämpas i begränsad omfattning. För det första är den nuvarande straffrättsliga regleringen tekniskt komplicerad och svårtillgänglig. De handlingar som kriminaliseras är i viss utsträckning straffbara även som häleri. Förutom denna överlappning finns det en överlappning inom penning- Prop. 2013/14:121 häleribestämmelsen, vilket leder till tillämpningsproblem. En annan orsak till att bestämmelsen sällan tillämpas är den spridda uppfattningen att det krävs att åklagaren kan bevisa vilket konkret förbrott som har begåtts. En tredje förklaring är att självtvätt inte är kriminaliserat. Att straffansvar inte utkrävs för självtvätt innebär att det inte finns någon anledning att utreda och åtala i de fall någon döms för förbrottet, som gärningsman eller medhjälpare. Vid sidan av själva kriminaliseringen är möjligheten att förverka utbyte av brott ett viktigt verktyg i den brottsbekämpande verksamheten. Om möjligheten att behålla brottsutbytet begränsas, kan det minska incitamentet att begå brott. Det är därför angeläget att det finns goda möjligheter att förverka egendom som varit föremål för penningtvätt. Att det ska vara möjligt att förverka egendom som varit föremål för penningtvätt krävs också enligt förverkandekonvention som har undertecknat. För att förverkanderegleringen ska få fullt genomslag krävs i sin tur att det finns goda möjligheter att säkra egendom som kan komma att bli föremål för förverkande. Mot bakgrund av regeringens målsättning att effektivt kunna bekämpa organiserad och ekonomisk brottslighet, inte minst genom att beröva kriminella deras brottsvinster, finns det skäl att överväga om kriminaliseringen av penningtvätt kan bli mer ändamålsenlig och lättillgänglig och på ett tydligare sätt fokusera på det som är själva slutmålet med organiserad och ekonomisk brottslighet, nämligen att kunna använda brottsutbytet, som kraven på rättssäkerhet och förutsägbarhet bibehålls. Det finns även skäl att överväga om självtvätt ska omfattas av kriminaliseringen av penningtvätt. Dessutom behövs det effektiva möjligheter att säkra och förverka egendom som har varit föremål för penningtvättsåtgärder. Regeringen anser därför att den straffrättsliga regleringen av penningtvätt behöver reformeras. 7En effektivare kriminalisering av penningtvätt En ny lag om straff för penningtvättsbrott Regeringens förslag: Bestämmelserna om straff för penningtvätt bryts ut ur och placeras i en egen lag om straff för penning- Brottsrubriceringarna penninghäleri och penninghäleriför- seelse ändras till penningtvättsbrott respektive penningtvättsförseelse. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna välkomnar utredning- ens förslag eller lämnar det utan invändning. det skulle vara mer pedagogiskt att placera straffbestämmelserna i pen- 2013/14:121 ningtvättslagen och att man riskerar att förlora i tydlighet med de föreslagna rubriceringarna eftersom begreppet penningtvätt också används i penningtvättslagen. Hovrätten för Nedre föreslår att det övervägs om rubriceringen i stället ska vara olaga penningtvätt. Skälen för regeringens förslag För att åstadkomma en mer ändamålsenlig och lättillgänglig kriminalisering av penningtvätt är såväl bestämmelsernas placering som brottsrubriceringen viktiga faktorer. I samband med genomförandet av det tredje penningtvättsdirektivet antogs en ny penningtvättslag som även omfattar åtgärder mot finansiering av terrorism (se avsnitt 4.4.4). Den straffrättsliga regleringen av terrorismfinansiering finns i lagen (2002:444) om finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall (finansieringslagen). Redan detta förhållande talar emot att, som förordar, placera straffbestämmelserna om penningtvätt i penningtvättslagen. Den nuvarande penninghäleribestämmelsen har kritiserats bl.a. för att dess tillämpningsområde är svårt att skilja från tillämpningsområdet för häleri (se kapitel 6). Den nuvarande placeringen bidrar inte till att förenkla tillämpningen och förstärker intrycket av att penninghäleri är ett brott som är kopplat till och subsidiärt i förhållande till häleribrottet. En fördel med att placera straffbestämmelserna i en egen lag är att det gör det möjligt att i ett sammanhang reglera kriminalisering av penningtvätt, förverkande och straffprocessuella tvångsmedel för att säkra egendom. Sammantaget anser regeringen att det finns goda skäl att bryta ut bestämmelserna om straff för penningtvätt ur och placera dem i en egen lag. Som framgår ovan har anknytningen till häleribrottet inte bidragit till att underlätta tillämpningen av bestämmelserna om straff för penningtvättsåtgärder. För att öka utrymmet för en självständig tillämpning av straffbestämmelserna om penningtvätt finns det, utöver att regleringen placeras i en egen lag, skäl att även byta ut brottsbenämningen penninghäleri. Begreppet penningtvätt är välkänt och vedertaget, såväl nationellt som internationellt (jfr avsnitt 4.4). Den omfattande internationella regleringen på området, sammantagen med den nya placeringen av bestämmelserna, talar för att använda sig av begreppet penningtvätt. Begreppet penningtvätt används och definieras visserligen i penningtvättslagen, men syftet med den definitionen är ett annat än syftet med en brottsbeskrivning. Medan penningtvättslagens definition syftar till att ge verksamhetsutövare inom den finansiella sektorn vägledning för att bl.a. ta ställning till risken för penningtvätt och bedöma om en transaktion är misstänkt, syftar en straffbestämmelse till att avgränsa de handlingar som ska vara kriminaliserade. Brottsrubriceringen penningtvättsbrott framstår enligt regeringen som Med hänsyn till att begreppet penningtvätt redan i sig tar sikte på otillåtna åtgärder ter sig, enligt regeringen, den rubricering som Prop. 2013/14:121 Hovrätten för Nedre för fram som mindre lämplig. vändningen av det vedertagna begreppet penningtvätt framgår det tydligt vad som åsyftas som rubriceringen markerar en åtskillnad mot penningtvättslagens administrativa definition. I linje med detta bör de gärningar som har sin motsvarighet i den nuvarande straffbestämmelsen om penninghäleriförseelse benämnas penningtvättsförseelse i den nya lagen. Regeringens förslag: Alla typer av brott som kan ge upphov till utbyte kan utgöra förbrott till straffbelagd penningtvätt. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt svensk rätt kan alla brottstyper som kan ge upphov till ekonomisk genom ett brottsligt förvärv eller genom ett berikande utgöra förbrott till straffbar penningtvätt. Även betalning som någon fått för att utföra brott kan vara föremål för penningtvätt. Genom denna s.k. all crimes approach, går längre än sina internationella åtaganden när det gäller vilka brott som ska kunna utgöra förbrott till penningtvätt (se avsnitt 4.4). Detta angreppssätt valdes redan vid genomförandet av narkotikabrottskonventionen eftersom det ansågs finnas starka kriminalpolitiska skäl för en generell reglering (prop. 1990/91:127 s. 37). Fullt genomslag fick detta ställningstagande när det straffbara området, i samband med att bestämmelsen om penninghäleri infördes, utvidgades till att omfatta även skatte-, tull- och andra undandragandebrott (prop. 1998/99:19). kräver FATF att skattebrott ska kunna utgöra förbrott till penningtvätt (se avsnitt 4.4.2). Med beaktande av den ökade kunskapen om penningtvätt, dess omfattning och konsekvenser, bedömer regeringen att skälen för en generell reglering är än starkare . Den nuvarande ordningen att alla typer av brott som kan ge upphov till utbyte kan utgöra förbrott till straffbelagd penningtvätt bör därför behållas. 7.3Förbrott med internationell anknytning Regeringens förslag: Av lagen ska det uttryckligen framgå att även brott som har begåtts utomlands och som inte utgör ett svenskt brott, men som motsvarar ett svenskt brott, kan utgöra förbrott till straffbelagd penningtvätt. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast yttrar sig särskilt över förslaget och efterfrågar ett förtydligande av att inte bara brott utan även brottslig verksamhet som bedrivits utomlands omfattas (jfr avsnitt 7.4). 2013/14:121 Skälen för regeringens förslag: Som framgår ovan ska alla brott som kan ge upphov till utbyte kunna utgöra förbrott till straffbelagd penningtvätt. Redan mot den bakgrunden framstår det som följdriktigt att inte begränsa tillämpningsområdet till brott enligt svensk lag. har också ett internationellt åtagande att acceptera sådana brott som förbrott, under förutsättning att gärningen skulle ha utgjort ett förbrott om den hade förövats inom landet (jfr artikel 9.7 förverkandekonvention och därutöver tolkningsnoten till FATF:s rekommendation 3). Som utgångspunkt gäller att straffbestämmelser är universellt tillämpliga, vilket innebär att gärningar som faller in under utgör brott mot svensk lag oavsett var de begås. Inom specialstraffrätten gäller motsatt utgångspunkt, dvs. att gärningarna utgör brott mot svensk lag endast om de begås i . Från den principen finns många undantag, t.ex. utgör narkotikabrott ett brott mot svensk lag oavsett var det begås. För att en gärning ska utgöra brott mot den svenska skatte- och tullagstiftningen är det i allmänhet avgörande om det är fråga om svensk skatt eller tull. Brott mot utländsk skatte- eller tullagstiftning utgör inte ett svenskt skatte- eller tullbrott. Sådana gärningar kan däremot uppfylla rekvisiten för t.ex. bedrägeri eller något annat brottsbalksbrott och därigenom utgöra brott mot svensk lag. Brott som kan utgöra förbrott till penningtvätt saknar överlag nationella och territoriella begränsningar, men det finns undantag. Mot den bakgrunden och med hänsyn till åtagande att brott som begåtts utomlands ska kunna utgöra förbrott till penningtvätt om det hade utgjort brott om det begåtts i , finns det skäl att i den nya lagen uttryckligen ange att även utländskt brott som motsvarar svenskt brott kan utgöra förbrott till straffbelagd penningtvätt. Detta ska förstås så att en gärning motsvarar brott om den visserligen inte utgör svenskt brott, men skulle ha gjort det om gärningen hade vidtagits i eller mot ett svenskt intresse (jfr prop. 1999/2000:62 s. 190). Till skillnad från anser regeringen att det är klart att ansvar för straffbelagd penningtvätt kan grunda sig även på brottslig verksamhet som bedrivits utomlands (se nästa avsnitt). Egendomens koppling till förbrottet Regeringens förslag: Kopplingen till förbrottet breddas och uttrycks så att egendomen ska härröra från brott eller brottslig verksamhet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt påpekar att utvidgningen till att avse egen- dom som härrör från brott eller brottslig verksamhet även kommer att träffa legitim egendom som i och för sig härrör från brottslig verksamhet och föreslår att formuleringen begränsas till egendom som härrör från har inte några invändningar mot eller tillstyrker förslaget. Nedre , och anser att uttrycket brottslig verksamhet är vagt och kan leda till tillämpningssvå- avstryker förslaget till dess ytterligare konkretion ges. Skälen för regeringens förslag: Eftersom penningtvätt handlar om åtgärder med egendom som någon förfogar över till följd av brott är en förutsättning för ansvar att åklagaren kan visa en koppling mellan egendomen och förbrottet. Kritik har riktats mot rekvisitet härrör från brottsligt förvärv i den nuvarande penninghäleribestämmelsen, eftersom det har funnits en uppfattning om att det därigenom ställs krav på att åklagaren ska kunna bevisa vilket konkret förbrott som har begåtts (jfr Ds 2008:38 s. 385 f. och RKP Rapport 2010:2 s. 23 f.). I likhet med utredningen konstaterar regeringen att varken förarbeten eller praxis ger stöd för slutsatsen att det för ansvar för penninghäleri krävs att det kan visas från vilket konkret förbrott viss egendom härrör. Det är tillräckligt att det kan visas att egendomen härrör från ett brottsligt förvärv. Detta är också utifrån straffvärdemässiga utgångspunkter ett naturligt betraktelsesätt. För bedömningen av allvaret hos en penninghälerigärning är det av liten betydelse om det kan styrkas att egendomen härrör från ett visst förbrott eller om det endast kan styrkas att egendomen härrör från brott i mera obestämd mening. Utredningen föreslår att rekvisitet för kopplingen till förbrottet breddas och uttrycks så att egendomen ska härröra från brott eller brottslig verksamhet. Ett nära nog identiskt förslag lämnades av penningtvättsutredning (se avsnitt 5.1.7). Förslaget genomfördes inte då det ansågs föra för långt att överge kopplingen till ett bestämt förbrott och då begreppet brottslig verksamhet ansågs vara alltför vagt och oprecist för att användas i en straffbestämmelse. Samma eller liknande kritik framförs mot det nu aktuella förslaget av Hovrätten för Nedre , , och . Lagrådsremissen utformades i enlighet med utredningens förslag. Lagrådet finner det tveksamt om bevisföringen underlättas och om uttrycket brottslig verksamhet får någon självständig betydelse vid sidan av brott. Lagrådet pekar också på att den lagtekniska kopplingen mellan 2 och 3 §§ inte framstår som tydlig om brottslig verksamhet ska vara ett självständigt rekvisit men ändå inte tas upp i 2 §. Om uttrycket behålls i lagtexten, anser Lagrådet att det bör utvecklas och klargöras hur uttrycket ska fungera som ett självständigt brottsrekvisit. Regeringen bedömer, även med beaktande av Lagrådets synpunkter, att ett bredare beskrivet rekvisit för kopplingen till den brottslighet som kan föregå penningtvätt skulle tydliggöra att det inte krävs att det kan visas att egendomen härrör från ett visst konkret brott och dessutom skulle kunna underlätta bevisföringen, särskilt i situationer där medel från flera och framför allt olika typer av brottsliga gärningar som inträffat blandats samman. I samband med införandet av bestämmelsen i 36 kap. 1 b § om utvidgat förverkande, vilken innefattar begreppet brottslig verksamhet, redogjordes för hur uttrycket dittills vanligen använts (se avsnitt 5.1.5 och prop. 2007/08:68 s. 62). Det konstaterades att begreppet används när det av olika skäl behöver framhållas att det i ett visst sammanhang inte ställs krav på någon närmare konkretisering av brottsligheten. Regeringen anser att ett motsvarande behov finns när det gäller att beskriva den brottslighet som kan föregå penningtvätt. 2013/14:121 krävs det inte heller enligt den gällande regleringen om penninghäleri att det kan visas från vilket konkret förbrott viss egendom härrör utan att det är tillräckligt att det kan styrkas att egendomen härrör från brott i mera obestämd mening. Med beaktande av den användning och innebörd som begreppet brottslig verksamhet numera har fått, framstår det som väl valt och tillräckligt precist i detta sammanhang. Genom att begreppet används tydliggörs det rådande rättsläget som bevistemat beträffande förbrottsligheten breddas något. Eftersom begreppet i detta sammanhang utgör ett brottsrekvisit måste brottslig verksamhet styrkas. Kopplingen till den brottslighet som kan föregå penningtvätt bör därför uttryckas så att egendomen ska härröra från brott eller brottslig verksamhet. Med brott avses såväl ett enskilt som flera brott, och vidare alla typer av brott som kan ge utbyte, dvs. även sådana som inte innebär ett frånhändande eller ett förvärv utan ett undandragande av egendom, t.ex. ett skatte- eller tullbrott (se avsnitt 7.6). Därmed behövs inte någon motsvarighet till kravet i den nuvarande penninghäleribestämmelsen på att egendomen ska härröra från ett brottsligt förvärv. Att egendomen ska härröra från innebär att även sådant som satts i stället för det ursprungliga brottsutbytet kan vara föremål för penningtvätt. I det avseendet är det alltså inte fråga om någon förändring i förhållande till gällande rätt. Regeringen delar inte de farhågor som har om att legitim egendom kan komma att omfattas, eftersom det krävs att det är styrkt att den aktuella egendomen härrör från brottslig verksamhet. Beträffande kravet på att verksamheten ska vara brottslig konstateras i den departementspromemoria som låg till grund för lagstiftningen om utvidgat förverkande, utöver att det inte förutsätter kännedom om konkreta gärningar, att det avser en viss typ av brottslighet som inte behöver vara närmare preciserad i fråga om omfattning eller detaljer och slutligen förutsätter brott av någon betydelse (Ds 2006:17 s. 97). Dessa kriterier bör kunna tjäna som vägledning även vid bedömningen av om det rör sig om brottslig verksamhet i den mening som avses i straffbestämmelsen om penningtvättsbrott. Även de uttalanden som gjordes när det gäller kravet på verksamhet är relevanta (a.a. s. 98). Med brottslig verksamhet bör således förstås brottslighet vid ett enda tillfälle, flera brott under en någorlunda sammanhängande tidsperiod, men även enstaka brott inom ramen för en verksamhet som bedrivs i mer eller mindre organiserade former. Även planerade brott, som nått den punkt där gärningen är straffbar, kan ingå i den brottsliga verksamheten. Regeringens förslag: Penningtvättsbrottet avgränsas så att det omfattar den som, om åtgärden syftar till att dölja att pengar eller annan egendom härrör från brott eller brottslig verksamhet eller till att främja möjligheterna för någon att tillgodogöra sig egendomen eller dess värde, överlåter, förvärvar, omsätter, förvarar eller vidtar annan sådan åtgärd med egendomen. Penningtvättsbrottet ska omfatta även den som, om åtgärden har ovannämnda syfte, tillhandahåller, förvärvar eller upprättar en handling som kan ge en skenbar förklaring till innehavet av pengar eller annan egendom som härrör från brott eller brottslig verksamhet, den som deltar i transaktioner som utförs för skens skull, den som uppträder som bulvan eller den som vidtar annan sådan åtgärd. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Hovrätten för Nedre har vissa synpunkter på användningen av uttrycket vidtar annan sådan åtgärd. påpekar att ansvarsbestämmelsen framstår som delvis svårtillgänglig och sannolikt kräver ett ingående studium av förarbete- Vidare förordar tingsrätten en legaldefinition av begreppet bulvan. Skälen för regeringens förslag Penningtvätt innebär att åtgärder vidtas med utbyte av brott för att dölja egendomens brottsliga ursprung eller göra det möjligt för någon att tillgodogöra sig egendomen. Penningtvätt försvårar eller omöjliggör ekonomisk upprättelse för den skadelidande och försvårar eller omöjliggör de brottsbekämpande myndigheternas möjlighet att komma åt brottsutbytet. De skyddsintressen som motiverar en kriminalisering av penningtvätt är således dels enskildas och det allmännas rätt till skydd för egendom, dels intresset att effektivt kunna bekämpa framför allt ekonomisk och organiserad brottslighet. Ett ytterligare skyddsintresse är att motverka att brottsutbyte förs in i och cirkulerar i de finansiella systemen. Straffansvaret för penningtvätt bör därmed på ett tydligt sätt ta sikte på straffvärda beteenden, nämligen åtgärder som bidrar till att brottslingar kan tillgodogöra sig brottsvinster och till att göra brottsvinster oåtkomliga för de brottsbekämpande myndigheterna. Som framgår ovan har den nuvarande straffrättsliga regleringen av penningtvätt kritiserats för att vara svårtillgänglig och svårtillämpad med delvis överlappande rekvisit och bestämmelser. En utgångspunkt för utformningen av den nya bestämmelsen om penningtvättsbrott är därför att renodla och förtydliga bestämmelsen. Regleringen bör också, med bibehållna krav på rättssäkerhet och förutsägbarhet, vara tillräckligt flexibel för att omfatta den mångfald av åtgärder som kan vidtas för att tvätta svarta pengar vita.