prop · H103219 · 2014-01-01 00:00:00 — En dom som har meddelats i en medlemsstat och som är verk ställbar i den medlemsstaten ska vara verkställbar i andra med lemsstater utan att det krävs någon verkställbarhetsförklaring. En verkställbar dom ska automatiskt medföra att säkerhetsåtgär der får vidtas enligt lagstiftningen i den anmodade medlems staten. 1.Enligt bestämmelserna i detta avsnitt ska verkställighets förfarandet för domar som meddelats i en annan medlemsstat regleras av lagen i den anmodade medlemsstaten. En dom som har meddelats i en medlemsstat och som är verkställbar i den anmodade medlemsstaten ska verkställas där på samma villkor som en dom som meddelas i den anmodade medlemsstaten. 2.Utan hinder av vad som sägs i punkt 1 ska grunderna för att vägra eller skjuta upp verkställighet enligt lagstiftningen i den anmodade medlemsstaten gälla i den mån de inte strider mot de grunder som avses i artikel 45. 3.Den part som begär verkställighet av en dom som med delats i en annan medlemsstat ska inte vara skyldig att ha en postadress i den anmodade medlemsstaten. Denna part ska inte heller åläggas att ha ett bemyndigat ombud i den anmodade medlemsstaten, såvida inte ett sådant ombud är obligatoriskt oberoende av parternas medborgarskap eller hemvist. Vid verkställighet i en medlemsstat av en dom som med delats i en annan medlemsstat ska sökanden till den behöriga verkställande myndigheten lämna in a)en kopia av domen som uppfyller de villkor som är nöd vändiga för att fastställa dess äkthet, och b)det intyg som utfärdats enligt artikel 53 vilket intygar att domen är verkställbar och åtföljs av ett utdrag av domen och, om så är befogat, relevant information om ersättnings berättigande kostnader för förfarandet och beräkning av rän ta. Europeiska unionens officiella tidning L 351/15 För verkställighet i en medlemsstat av en dom som med delats i en annan medlemsstat och som innehåller beslut om en interimistisk åtgärd, inbegripet en säkerhetsåtgärd, ska sökanden till den behöriga verkställande myndigheten lämna in a)en kopia av domen som uppfyller de nödvändiga villkoren för att fastställa dess äkthet, b)det intyg som utfärdats enligt artikel 53 vilket innehåller en beskrivning av åtgärden och intygar att i)domstolen är behörig att pröva målet i sak, ii)domen är verkställbar i ursprungsmedlemsstaten, och c)bevis på delgivning av domen om åtgärden beslutats utan att svaranden kallats att inställa sig. 3.Den behöriga verkställande myndigheten får, när så är nödvändigt, begära att sökanden i enlighet med artikel 57 ska tillhandahålla en översättning eller en translitterering av inne hållet i intyget. 4.Den behöriga verkställande myndigheten får begära att sökanden ska tillhandahålla en översättning av domen endast om den inte kan fortsätta handläggningen av målet utan en sådan översättning. 1.När verkställighet begärs av en dom som meddelats i en annan medlemsstat ska det intyg som utfärdas enligt artikel 53 delges den person mot vilken verkställigheten söks före det att den första verkställighetsåtgärden vidtas. Intyget ska åtföljas av domen om personen i fråga ännu inte har delgetts denna. 2.Om den person mot vilken verkställighet begärs har hem vist i en annan medlemsstat än ursprungsmedlemsstaten får han eller hon begära en översättning av domen i syfte att bestrida verkställigheten, om domen inte är skriven på eller åtföljs av en översättning till något av följande språk: a)Ett språk som personen förstår. b)Det officiella språket i den medlemsstat där personen har hemvist eller, om det finns flera officiella språk i den med lemsstaten, det officiella språket eller ett av de officiella språ ken på den ort där personen har hemvist. Om en översättning av domen begärs enligt första stycket får inga verkställighetsåtgärder förutom säkerhetsåtgärder vidtas in nan denna översättning har tillhandahållits den person mot vilken verkställighet söks. Denna punkt gäller inte om den person mot vilken verkställig het söks redan har delgetts domen på ett av de språk som avses i första stycket eller om domen åtföljs av en översättning till något av dessa språk. Denna artikel gäller inte verkställighet av säkerhetsåtgärder ien dom eller om den person som begär verkställighet vidtar säkerhetsåtgärder i enlighet med artikel 40. Vid en ansökan om att vägra verkställighet av en dom enligt underavsnitt 2 i avsnitt 3 får domstolen i den anmodade medlemsstaten på ansökan av den person mot vilken verkstäl lighet begärs a)begränsa verkställighetsförfarandet till säkerhetsåtgärder, b)göra verkställigheten beroende av att det ställs en sådan säkerhet som domstolen bestämmer, eller c)helt eller delvis skjuta upp verkställighetsförfarandet. Den behöriga myndigheten i den anmodade medlemssta ten ska på ansökan av den person mot vilken verkställighet söks skjuta upp verkställighetsförfarandet om verkställigheten av do men har skjutits upp i ursprungsmedlemsstaten. Vägran av erkännande och verkställighet U n d e r a v s n i t t 1 V ä g r a n a v e r k ä n n a n d e Vid ansökan från en berörd part ska erkännande av en dom vägras om a)ett sådant erkännande uppenbart strider mot grunderna för rättsordningen (ordre public) i den anmodade medlemssta ten, b)domen är en tredskodom eller en annan dom som har meddelats mot en svarande i dennes utevaro och svaranden inte har delgetts stämningsansökan eller motsvarande hand ling i tillräckligt god tid och på ett lämpligt sätt för att kunna förbereda sitt svaromål, såvida inte svaranden haft möjlighet att överklaga domen men underlåtit detta, L 351/16 Europeiska unionens officiella tidning c)domen är oförenlig med en dom som har meddelats samma parter i den anmodade medlemsstaten, d)domen är oförenlig med en dom som har meddelats ien annan medlemsstat eller i ett tredjeland mellan samma parter och rörande samma sak, under förutsättning att den först meddelade domen uppfyller de nödvändiga villkoren för erkännande i den anmodade medlemsstaten, eller e)domen är oförenlig med i)kapitel II avsnitt 3, 4 eller 5 om svaranden var en för säkringstagare, en försäkrad, en förmånstagare till ett för säkringsavtal, en skadelidande, en konsument eller en ar betstagare, eller ii)kapitel II avsnitt 6. 2.Den domstol till vilken en ansökan getts in ska vid sin prövning av de behörighetsgrunder som avses i punkt 1 e vara bunden av de faktiska omständigheter på vilka domstolen i ursprungsmedlemsstaten grundade sin behörighet. 3.Domstolens behörighet i ursprungsmedlemsstaten får inte omprövas såvida inte annat följer av punkt 1 e. Behörighets bestämmelserna omfattas inte av den i punkt 1 a åsyftade pröv ningen vad gäller grunderna för rättsordningen (ordre public). 4.Ansökan om vägran av erkännande ska göras i enlighet med de förfaranden som anges i underavsnitt 2 och i förekom mande fall i avsnitt 4. U n d e r a v s n i t t 2 V ä g r a n a v v e r k s t ä l l i g h e t På ansökan av den person mot vilken verkställighet begärs ska verkställighet av en dom vägras om någon av de grunder som avses i artikel 45 föreligger. 1.Ansökan om vägran av verkställighet ska göras vid den domstol som den berörda medlemsstaten har anmält till kom missionen enligt artikel 75 a såsom den domstol vid vilken ansökan ska göras. 2.Förfarandet för vägran av verkställighet ska, i den mån det inte omfattas av denna förordning, regleras av lagen i den an modade medlemsstaten. Sökanden ska tillhandahålla domstolen en kopia av do men och vid behov en översättning eller en translitterering av den. Domstolen får bevilja undantag från skyldigheten att lämna in de handlingar som avses i första stycket om den redan innehar dem eller om den finner det orimligt att kräva att sökanden ska tillhandahålla dem. I det senare fallet får domstolen kräva att den andra parten tillhandahåller handlingarna. Den part som ansöker om vägran av verkställighet av en dom som meddelats i en annan medlemsstat ska inte vara skyldig att ha en postadress i den anmodade medlemsstaten. Denna part ska inte heller åläggas att ha ett bemyndigat ombud i den anmodade medlemsstaten, såvida inte ett sådant ombud är obligatoriskt oavsett parternas medborgarskap eller hemvist. Domstolen ska utan dröjsmål fatta beslut med anledning av en ansökan om vägran av verkställighet. 1.Båda parter får överklaga beslutet med anledning av en ansökan om vägran av verkställighet. 2.Överklagandet ska göras till den domstol som den berörda medlemsstaten har anmält till kommissionen enligt artikel 75 b såsom den domstol till vilken ett sådant överklagande ska ges in. Det avgörande som meddelas med anledning av överklagandet får endast bestridas genom ett överklagande när de domstolar till vilka ett ytterligare överklagande av den berörda medlemsstaten till artikel 75 c. 1.Den domstol till vilken en ansökan om vägran av verk ställighet ges in eller vid vilken ett överklagande har lämnats in enligt artikel 49 eller artikel 50 får låta handläggningen av målet vila, om ett ordinärt överklagande av domen har getts in i ursprungsmedlemsstaten eller om fristen för ett ordinärt över klagande ännu inte har löpt ut. I det senare fallet får domstolen fastställa inom vilken ett sådant överklagande ska ges in. 2.Om en dom meddelats i , eller ska varje form av överklagande av en dom som finns att tillgå i ursprungsmedlemsstaten betraktas som ett ordinärt överklagande av en dom i den mening som avses i punkt 1. Europeiska unionens officiella tidning L 351/17 En dom som har meddelats i en medlemsstat får aldrig omprö vas i sak i den anmodade medlemsstaten. Domstolen i ursprungsmedlemsstaten ska på begäran av en berörd part utfärda ett intyg på det formulär som bifogas i bilaga I. Om en dom inbegriper en åtgärd eller ett beslut som inte föreskrivs i den anmodade medlemsstatens nationella rätt, ska åtgärden eller beslutet i möjligaste mån anpassas till en åtgärd eller ett beslut som förekommer i den medlemsstatens natio nella rätt och som har motsvarande verkan och eftersträvar liknande mål och intressen. En sådan anpassning ska inte få verkningar som går längre än dem som föreskrivs i ursprungsmedlemsstatens lagstiftning. 2.Varje part får angripa anpassningen av åtgärden eller be slutet. 3.Om det är nödvändigt får det krävas att den part som åberopar domen eller söker verkställighet lämnar in en översätt ning eller translitterering av domen. En dom som meddelats i en medlemsstat och varigenom någon förpliktas att betala vite ska vara verkställbar i den anmodade medlemsstaten endast om vitesbeloppet slutligt har fastställts av domstol i ursprungsmedlemsstaten. Ingen säkerhet, borgen eller deposition, oavsett dess benämning, får krävas av den som i en medlemsstat begär verkställighet av en dom som har meddelats i en annan medlemsstat, på den grunden att han är utländsk medborgare eller inte har sin hem vist eller vistelseort i den anmodade medlemsstaten. Om en översättning eller translitterering krävs enligt denna förordning ska detta ske till den berörda medlemsstatens officiella språk eller, om det finns flera officiella språk i den medlemsstaten, till ett officiellt språk för domstolsförfaranden på den ort där en dom som meddelats i en annan medlemsstat åberopas eller en ansökan ges in, i enlighet med den medlems statens lagstiftning. 2.De formulär som avses i artiklarna 53 och 60 får även översättas eller translittereras till ett eller flera av Europeiska unionens institutioners övriga officiella språk som den berörda medlemsstaten har angett att den kan godta. 3.Översättningar enligt denna förordning ska göras av en person som är behörig att göra översättningar i någon av med lemsstaterna. OFFICIELLA HANDLINGAR OCH FÖRLIKNINGAR INFÖR En officiell handling som är verkställbar i ursprungsmed lemsstaten ska vara verkställbar i övriga medlemsstater, utan att det krävs någon verkställbarhetsförklaring. Verkställighet av en officiell handling får vägras endast om en sådan verkställighet uppenbarligen strider mot grunderna för rättsordningen (ordre public) i den anmodade medlemsstaten. Bestämmelserna i avsnitt 2, underavsnitt 2 i avsnitt 3 och av snitt 4 i kapitel III ska i tillämpliga delar gälla offentliga hand lingar. Den officiella handlingen måste uppfylla de villkor som är nödvändiga för att dess äkthet ska kunna fastställas i ursprungs medlemsstaten. En förlikning inför domstol som är verkställbar i ursprungs medlemsstaten ska verkställas i andra medlemsstater under samma förutsättningar som officiella handlingar. Den behöriga myndigheten eller domstolen i ursprungsmed lemsstaten ska, på begäran av en berörd part, utfärda intyget på det formulär som anges i bilaga II, med en sammanfattning av den verkställbara förpliktelse som anges i den officiella hand lingen eller i avtalet mellan parterna vid förlikningen inför dom stol. Ingen legalisering eller annat liknande förfarande får krävas med avseende på handlingar som har utfärdats i en medlemsstat inom ramen för denna förordning. L 351/18 Europeiska unionens officiella tidning 1.Vid avgörandet av huruvida en part har hemvist i den medlemsstat där talan är väckt ska domstolen tillämpa sin egen lag. 2.Om en part inte har hemvist i den medlemsstat där talan är väckt ska domstolen, vid avgörandet av huruvida parten har hemvist i en annan medlemsstat, tillämpa den medlemsstatens lag. Vid tillämpningen av denna förordning ska ett bolag eller annan juridisk person anses ha hemvist i orten för dess a)stadgeenliga säte, b)huvudkontor, eller c)huvudsakliga verksamhet. 2.Med stadgeenligt säte avses i , och registered office, eller, om sådant saknas, orten för stiftandet (place of incorporation) eller, om sådan ort saknas, den ort enligt vars lagstiftning bildandet (formation) ägde rum. 3.För att avgöra om en trust har hemvist i den medlemsstat där talan är väckt ska domstolen tillämpa sin egen internatio nella privaträtt. Med förbehåll för mer fördelaktiga nationella bestämmelser, får den som har hemvist i en medlemsstat och är åtalad för ett icke uppsåtligt brott vid en brottmålsdomstol i en annan medlems stat i vilken han inte är medborgare, försvaras av en därtill behörig person, även om han inte inställer sig personligen. Den domstol som handlägger målet får dock föreskriva person lig inställelse. Om en sådan föreskrift inte har efterkommits behöver en dom som har meddelats rörande ett civilrättsligt anspråk mot någon som inte har haft tillfälle att svara i målet varken erkännas eller verkställas i andra medlemsstater. Den grund för behörighet som anges i artiklarna 8.2 och 13 rörande återgångskrav eller annat liknande får åberopas i de medlemsstater som anges i den förteckning som upprättats av kommissionen i enlighet med artikel 76.1 b och 76.2, förutsatt att det är tillåtet enligt nationell lagstiftning. En person med hemvist i en annan medlemsstat får beredas tillfälle enligt be stämmelserna om litisdenuntiation att delta i rättegång inför domstolarna i de medlemsstater som avses i den förteckningen. 2.Domar som har meddelats i en medlemsstat med stöd av artikel 8.2 eller artikel 13 ska i enlighet med kapitel III erkännas och verkställas i alla andra medlemsstater. De rättsverkningar som domar meddelade i de medlemsstater som anges i den förteckning som avses i punkt 1 kan ha för tredje man enligt lagen i dessa medlemsstater genom tillämpningen av punkt 1 ska erkännas i alla medlemsstater. 3.De medlemsstater som anges i den förteckning som avses ipunkt 1 ska, inom ramen för det europeiska rättsliga nätverk på privaträttens område som inrättades genom rådets beslut /470/EG (1) (det europeiska rättsliga nätverket), lämna upp gifter om hur man i enlighet med deras nationella lag ska bestämma vilka konsekvenser som de domar som avses i punkt 2andra meningen ska få. 1.Denna förordning ska tillämpas endast på rättsliga för faranden som har inletts, på officiella handlingar som formellt har upprättats eller registrerats och på förlikningar inför dom stol som har godkänts eller ingåtts . 2.Utan hinder av artikel 80 ska förordning (EG) nr 44/2001 även fortsättningsvis tillämpas på domar som meddelats inom ramen för rättsliga förfaranden som har inletts, officiella hand lingar som har upprättats eller registrerats och på förlikningar inför domstol som har godkänts eller ingåtts före och som faller inom ramen för tillämpningsområdet för den förordningen. FÖRHÅLLANDET TILL ANDRA RÄTTSAKTER Denna förordning ska inte påverka tillämpningen av de bestäm melser som, på särskilda områden, reglerar domstols behörighet eller erkännande eller verkställighet av domar och som finns i unionsrättsakter eller i nationell lagstiftning som harmoniserats för att genomföra sådana rättsakter. (1) EGT L 174, 27.6.2001, s. 25. Europeiska unionens officiella tidning L 351/19 1.Denna förordning ska mellan medlemsstaterna ersätta Brysselkonvention, utom för de territorier i medlems staterna som faller inom den konventionens territoriella tillämp ningsområde och som inte omfattas av förordningen enligt artikel 355 i EUF-fördraget. 2.I den mån denna förordning mellan medlemsstaterna er sätter bestämmelserna Brysselkonvention ska alla hänvisningar till den konventionen anses som hänvisningar till denna förordning. Om inte annat följer av artiklarna 70 och 71 ska denna för ordning mellan medlemsstaterna ersätta de konventioner som rör samma frågor som omfattas av denna förordning. Denna förordning ska särskilt ersätta de konventioner som anges i den förteckning som kommissionen upprättat i enlighet med arti kel 76.1 c och 76.2. 1.De konventioner som avses i artikel 69 ska fortsätta att gälla på områden där denna förordning inte är tillämplig. 2.De ska fortsätta att gälla beträffande domar som har med delats, officiella handlingar som formellt har upprättats eller registrerats och förlikningar inför domstol som har godkänts eller ingåtts före dagen för ikraftträdandet av förordning (EG) nr 44/2001. 1.Denna förordning ska inte inverka på konventioner som medlemsstaterna har tillträtt och som på särskilda områden reglerar domstolars behörighet eller erkännande eller verkställig het av domar. 2.För en enhetlig tolkning ska punkt 1 tillämpas enligt föl jande: a)Denna förordning ska inte utgöra hinder för en domstol i en medlemsstat som har tillträtt en konvention som reglerar ett särskilt område att förklara sig behörig i enlighet med den konventionen, även om svaranden har hemvist i en med lemsstat som inte har tillträtt konventionen i fråga. Den domstol som handlägger målet ska dock alltid tillämpa ar tikel 28 i denna förordning. b)som har meddelats av en domstol i en medlemsstat med tillämpning av behörighetsbestämmelser i en konven tion som reglerar ett särskilt område ska erkännas och verk ställas i de andra medlemsstaterna i enlighet med bestäm melserna i denna förordning. Om det i en konvention, som reglerar ett särskilt område och som har tillträtts såväl av ursprungsmedlemsstaten som av den medlemsstat som ansökan riktas till, anges förutsättningar för erkännande eller verkställighet av domar, ska dessa förutsätt ningar gälla. Bestämmelserna i denna förordning om erkän nande och verkställighet kan dock alltid tillämpas. Denna förordning ska inte påverka avtal varigenom en med lemsstat, före ikraftträdandet av förordning (EG) nr 44/2001, i enlighet med artikel 59 Brysselkonvention förpliktat sig att inte erkänna domar som har meddelats i en annan stat som är part i den konventionen mot svarande som har hemvist eller sin vanliga vistelseort i ett tredjeland när domen, i fall som avses i artikel 4 i den konventionen, kunnat meddelas endast med stöd av en behörighetsbestämmelse som anges i artikel 3.2 i konventionen. 1.Denna förordning ska inte påverka tillämpningen av Luganokonvention. 2.Denna förordning ska inte påverka tillämpningen av New . 3.Denna förordning ska inte påverka tillämpningen av bila terala konventioner och avtal mellan ett tredjeland och en med lemsstat som har ingåtts före ikraftträdandet av förordning (EG) nr 44/2001 och som gäller frågor som regleras i den här för ordningen. Medlemsstaterna ska inom ramen för det europeiska rättsliga nätverket och i syfte att göra informationen tillgänglig för all mänheten tillhandahålla en beskrivning av nationella regler och förfaranden rörande verkställighet, inbegripet vilka myndigheter som ansvarar för verkställighet samt uppgifter om eventuella begränsningar som gäller för verkställighet, särskilt gäldenärs skydd och preskriptionsfrister. Medlemsstaterna ska ständigt hålla denna information aktuell. L 351/20 Europeiska unionens officiella tidning ska medlemsstaterna underrätta kommissionen om a)de domstolar till vilka ansökan om vägran av verkställighet ska göras enligt artikel 47.1, b)de domstolar till vilka ett överklagande av ett beslut med avseende på en ansökan om vägran av verkställighet ska ges in enligt artikel 49.2, c)de domstolar till vilka eventuella ytterligare överklaganden ska ges in enligt artikel 50, och d)de språk som godtas för översättningar av de formulär som avses i artikel 57.2. Kommissionen ska offentliggöra informationen på lämpligt sätt, särskilt via det europeiska rättsliga nätverket. 1.Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om a)de bestämmelser om domstols behörighet som avses i artik larna 5.2 och 6.2, b)de bestämmelser om litisdenuntiation som avses i artikel 65, och c)de konventioner som avses i artikel 69. 2.Kommissionen ska på grundval av medlemsstaternas un derrättelser som avses i punkt 1 upprätta motsvarande förteck ningar. 3.Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om even tuella senare ändringar som måste göras i dessa förteckningar. Kommissionen ska ändra dessa förteckningar i enlighet med detta. 4.Kommissionen ska offentliggöra förteckningarna och eventuella senare ändringar av dessa i Europeiska unionens offici ella tidning. 5.Kommissionen ska på varje annat lämpligt sätt offentlig göra alla upplysningar som anmälts i enlighet med punkterna 1 och 3, särskilt genom det europeiska rättsliga nätverket. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 78 med avseende på ändringar av bilagorna I och II. 1.Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissio nen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel. 2.Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artikel 77 ska ges till kommissionen tills vidare . 3.Den delegering av befogenhet som avses i artikel 77 får när som helst återkallas av eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogen het som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det påver kar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft. 4.Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den delge och rådet denna. 5.En delegerad akt som antas enligt artikel 77 ska träda i kraft endast om varken eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten av från den dag då akten delgavs och rådet, eller om både och rådet, före ut gången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. ska förlängas på eller rådets initiativ. ska kommissionen lägga fram en rapport till , rådet och Europeiska ekono miska och sociala kommittén om tillämpningen av denna för ordning. Rapporten ska innehålla en utvärdering av huruvida behörighetsbestämmelserna bör utvidgas till att omfatta sva rande som inte har hemvist i en medlemsstat, med beaktande av denna förordnings tillämpning och eventuell utveckling på internationell nivå. Rapporten ska vid behov åtföljas av förslag till ändringar av denna förordning. Denna förordning upphäver förordning (EG) nr 44/2001. Hän visningar till den upphävda förordningen ska anses som hänvis ningar till denna förordning och ska läsas i enlighet med den jämförelsetabell som återges i bilaga III. Europeiska unionens officiella tidning L 351/21