prop · H20332 · 2014-12-16 00:00:00 — 2014/15:32 Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 4.3 i gränskodexen ska medlemsstaterna i enlighet med sin nationella lagstiftning införa sanktioner för passage utan tillstånd av de yttre gränserna utanför gränsövergångsställena och de fastställda tiderna för öppethållande. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. I svensk rätt finns en straffsanktion för otillåtet passerande av yttre gräns i 20 kap. 4 § UtlL. En utlänning som uppsåtligen på ett otillåtet sätt passerar en yttre gräns enligt ska dömas till böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen tillkom i samband med anslutning till (prop. 1999/2000:64). Eftersom passerande av yttre gräns numera regleras i gränskodexen bör hänvisningen i 20 kap. 4 § UtlL justeras. Inresevillkor och nekad inresa Bestämmelserna i gränskodexen och Bestämmelser i gränskodexen om inresevillkor för I artikel 5.1 i gränskodexen anges inresevillkor för tredjelandsmedbor- gare avseende planerade vistelser som inte varar under För inresa i sådana fall krävs en giltig resehandling som tillåter passage av gränsen. huvudregeln vara giltig efter planerat datum för utresan från medlemsstaternas territorium och måste ha utfärdats under den senaste tioårsperioden. Dessutom uppställs i vissa fall krav på giltig Tredjelandsmedborgaren ska också kunna styrka syftet med och villkoren för den avsedda vistelsen. Vidare ska tillräckliga medel för uppehället finnas eller på laglig väg kunna anskaffas för planerad vistelse En ytterligare förutsättning för inresa är att tredjelandsmed- borgaren inte är registrerad i Schengens informationssystem (SIS) i syfte att nekas inresa. Vidare ställs krav på att tredjelandsmedborgaren inte utgör en risk för någon av medlemsstaternas allmänna ordning, inre säkerhet, folkhälsa eller internationella förbindelser. Bestämmelser i gränskodexen om nekad inresa Enligt artikel 13.1 i gränskodexen ska en tredjelandsmedborgare som inte uppfyller villkoren för inresa enligt artikel 5.1 som huvudregel nekas inresa till medlemsstaternas territorium. Bestämmelsen om nekad inresa ska dock inte påverka tillämpningen av de särskilda bestämmelserna om rätt till asyl och internationellt skydd eller utfärdande av viseringar för I artikel 13.2 föreskrivs att inresa endast får nekas genom ett motiverat beslut med uppgift om de exakta skälen för nekad inresa. fattas av den myndighet som är behörig enligt nationell lagstiftning och det ska ges omedelbar verkan. Beslutet ska lämnas med användande av ett standardformulär som utformats i enlighet med del B i bilaga V till Av formuläret framgår att det ska göras en hänvisning till nationell lagstiftning för aktuellt fall av nekad inresa. Personer som Prop. 2014/15:32 nekats inresa ska ha rätt att överklaga beslutet i enlighet med nationell Närmare föreskrifter för nekad inresa finns i del A i bilagan. Bestämmelser i utlänningslagen om krav på pass och visering vid inresa I 2 kap. UtlL finns bestämmelser om villkoren för att en utlänning ska få resa in i samt vistas och arbeta i . Där anges bl.a. huvudregeln att en utlänning som reser in i eller vistas i ska ha pass och visering (2 kap. 1 och 3 §§ UtlL). Undantag från pass- och viseringskraven finns i 2 kap. UtlL samt 2 och 3 kap. UtlF. Undantagen omfattar bl.a. personer som har rätt till fri rörlighet enligt . Bestämmelser i utlänningslagen om avvisning I 8 kap. 2 § UtlL finns, som framgår ovan, de formella grunderna för avvisning av en utlänning, dvs. sådana grunder som har samband med den generella utlänningskontrollen. Enligt 8 kap. 2 § första stycket 5 UtlL får en utlänning avvisas om han eller hon inte uppfyller de krav för inresa som föreskrivs i artikel 5 i gränskodexen. Den avvisningsgrunden tillkom i samband med anslutning till . I det lagstiftningsärendet konstaterades att bestämmelserna i avseende inresevillkor och de nationella bestämmelserna om avvisning i stora delar överensstämde. För att helt svara mot konventionens krav ansågs dock att en ny formell grund för avvisning, som motsvarade inresevillkoren i , skulle införas (prop. 1999/2000:64 s. 70 f.). Hänvisningen till har senare bytts ut mot en hänvisning till gränskodexen i lagen (2014:198) om ändring i utlänningslagen (2005:716). I lagstiftningsärendet om anslutning till ansågs det vara förenligt med att i den aktuella bestämmelsen behålla uttryckssättet att en utlänning får avvisas. Det anfördes att undantagen i konventionen medger för myndigheterna samma handlingsfrihet i det enskilda fallet som följer av utlänningslagens uttryckssätt. Bestämmelserna om inresevillkor och nekad inresa i artiklarna 5.1 och 13.1 i gränskodexen överensstämmer i allt väsentligt med regleringen i . I 8 kap. 3 § UtlL finns grunder för avvisning av en utlänning som har samband med den individuella utlänningskontrollen. Paragrafen innehåller bestämmelser som gör det möjligt att avlägsna en person som på grund av bristande försörjning, kriminalitet eller någon annan omständighet hänförlig till utlänningens person inte anses önskvärd i landet. 2014/15:32 6.2.2 Beslut om avvisning enligt utlänningslagen Regeringens bedömning: Det behövs inte någon särskild lagbestämmelse som upplyser om att det som föreskrivs om avvisning i utlänningslagen även gäller i tillämpliga delar för beslut om nekad inresa. Promemorians förslag innebär att det i 1 kap. 9 a § UtlL ska tas in en ny bestämmelse som föreskriver att bestämmelserna om avvisning ska gälla i tillämpliga delar också för beslut om nekad inresa enligt gränskodexen. Remissinstanserna: ifrågasätter vilken funktion 8 kap. 2 § 3 UtlL om förhållandet till de nordiska länderna fyller då numera är medlem i Europeiska unionen och operativt deltar i . Flyktinggruppernas och asylkommittéernas riksråd (FARR) anser att bestämmelserna i 8 kap. 2 § UtlL står i strid med bestämmelserna i gränskodexen. Skälen för regeringens bedömning Beslut om avvisning vid nekad inresa Enligt artikel 13.1 i gränskodexen ska som framgår ovan en tredjelandsmedborgare som inte uppfyller kraven för inresa enligt artikel 5.1 nekas inresa. Ett beslut om nekad inresa ska meddelas i ett separat beslut med användande av det särskilda standardformuläret i bilaga V till gränskodexen. Begreppet nekad inresa förkommer inte i utlänningslagen. Enligt 8 kap. 2 § UtlL får en utlänning som inte uppfyller kraven i artikel 5 i gränskodexen avvisas. Enligt promemorian bör det tas in en ny bestämmelse i utlänningslagen som föreskriver att bestämmelser om avvisning ska gälla i tillämpliga delar vid beslut om nekad inresa. Syftet med förslaget är enligt promemorian att tydliggöra att reglerna om bl.a. förvar, överklagande och omedelbar verkställighet kan tillämpas när en tredjelandsmedborgare nekas inresa. Regeringen anser dock att någon sådan bestämmelse inte behövs. Eftersom ett separat beslut om avvisning blir aktuellt i ett sådant fall är reglerna om bl.a. förvar, överklagande och omedelbar verkställighet tillämpliga utan någon ytterligare reglering. FARR anför att paragrafen upprepar bestämmelser om inresevillkor som redan finns reglerade i artiklarna 5.1 och 5.4 i gränskodexen. FARR anser att paragrafen därför måste skrivas om och göras tydligare. Gränskodexens bestämmelser om inresevillkor gäller enligt artikel 5.1 för tredjelandsmedborgare och för vistelser som inte varar . Utlänningslagens bestämmelser om inresa har ett vidare tillämpningsområde, t.ex. innefattar de även villkor för vistelser som varar än . Den nuvarande utformningen av utlänningslagen är nödvändig för att kunna bibehålla ett sammanhållet och heltäckande regelverk som omfattar samtliga de villkor som är tillämpliga vid inresa. Regeringen delar därför inte FARR:s uppfattning. ifrågasätter vilken funktion 8 kap. 2 § 3 UtlL fyller Prop. 2014/15:32 då är medlem i Europeiska unionen och deltar i . I 8 kap. UtlL finns bestämmelser som saknar motsvarighet i gränskodexen bl.a. 8 kap. 2 § 3 som tillåter att inte bara svenska intressen beaktas utan även motsvarande intressen hos de övriga nordiska länderna. Denna bestämmelse är en följd av det nordiska samarbetet med det gemensamma nordiska passkontrollområdet och den nordiska passöverenskommelsen . Enligt rådets beslut /777/EG av ska tillämpas i de fem nordiska länder som ingår i den nordiska passunionen. Regeringen kan i och för sig hålla med om att förhållandet mellan de regler som hänger samman med den nordiska passunionen och Schengenreglerna skulle behöva ses över i syfte att ta reda på om det finns regler som bör mönstras ut till följd av att samtliga nordiska länder deltar i . Tillräckligt beredningsunderlag för att gå vidare med den frågan i detta lagstiftningsärende finns emellertid inte. Analysen får göras i annat lämpligt sammanhang. 6.2.3Polismyndighetens beslut om avvisning får överklagas till en migrationsdomstol i vissa fall Regeringens förslag: beslut om avvisning som fattats i samband med ett beslut om upphävande eller återkallelse av Schengenvisering ska överklagas till en migrationsdomstol i stället för till . Promemorians förslag: Frågan behandlas inte i promemorian. Remissinstanserna: påtalar att det är ett problem att beslut om upphävande eller återkallande av Scheng- envisering överklagas till Migrationsdomstolen i , medan beslut om avvisning överklagas till . Skälen för regeringens förslag: uppmärksammar i sitt remissvar ett forumproblem när det gäller överklagande av å ena sidan beslut om avvisning och å andra sidan myndighetens beslut om upphävande eller återkallelse av Efter tillkomsten av viseringskodexen kan Polis- myndigheten upphäva eller återkalla en Schengenvisering vid yttre gräns, varefter utlänningen kan avvisas, eftersom kraven i gränskodexen för inresa är uppfyllda. Beslut om upphävande eller återkallelse av en visering överklagas till Migrationsdomstolen i (14 kap. 5 a § UtlL och 7 f § förordningen [1977:937] om allmänna förvaltnings- domstolars behörighet m.m.). överklagas däremot till (14 kap. 2 § UtlL). anser att regeringen bör se över reglerna och lämplig- heten i att besluten i denna situation överklagas till två olika instanser. Regeringen delar uppfattning att det framstår som en mindre lyckad ordning att beslut om avvisning respektive upphävande och återkallelse av visering överklagas till skilda Det gäller åtminstone i de fall fattat de båda 2014/15:32 besluten i ett sammanhang. Regeringen anser att det ur ett rättssäkerhets- och effektivitetsperspektiv är lämpligast att beslut av aktuellt slag som fattats i samband med varandra i underinstans också överprövas tillsammans. Som framgår ovan överprövas avvisningsbeslut av medan beslut om upphävande eller återkallelse av visering överprövas av Förvaltningsrätten i i dess egenskap av migrationsdomstol. Enligt regeringens bedömning är den bästa lösningen att låta dessa ärenden följa den sedvanliga ordningen i migrationsprocessen, vilket innebär att den gemensamma prövningen i dessa fall bör göras av en migrationsdomstol. Regeringen föreslår därför att beslut om avvisning, i de fall det fattats i samband med ett beslut om upphävande eller återkallelse av Schengenvisering, ska överklagas till en migrationsdomstol. En bestämmelse om att beslut om avvisning, som fattats i samband med ett beslut om upphävande eller återkallelse av Schengenvisering, ska överklagas till en migrationsdomstol bör tas in i 14 kap. 2 § UtlL. Till följd av ett sådant tillägg behövs även en ändring av överklagandebestämmelsen i 16 kap. 9 § UtlL. Enligt den bestämmelsen får en migrationsdomstols beslut i mål om avvisning inte överklagas om målet i första instans prövats av . När nu avvisningsbeslut, enligt förslaget, inte längre ska överklagas till utan till en migrationsdomstol bör nämnda bestämmelse ändras så att en migrationsdomstols beslut i sådana ärenden får överklagas till Migrationsöverdomstolen. I annat fall går klaganden miste om en överprövningsmöjlighet. 6.3.1Bestämmelserna i gränskodexen och utlänningslagen Bestämmelser i gränskodexen om genomförande av in- och utresekontroller I artikel 7.1 i gränskodexen anges att gränstrafiken vid de yttre gränserna ska kontrolleras av gränskontrolltjänstemän. Artikel 2.13 innehåller en definition av gränskontrolltjänsteman. I artikel 7.1 anges vidare att kontrollerna ska utföras i enlighet med bestämmelserna i kapitel II (artiklarna 6–13). Det anges också att kontrollerna kan omfatta transportmedel och föremål som medförs av personer vid gränspassagen samt att nationell lagstiftning ska tillämpas vid all kroppsvisitation och genomsökning. Vid utförandet av gränskontrollen ska alla åtgärder som vidtas av gränskontrolltjänstemän vid deras tjänsteutövning stå i proportion till de syften som eftersträvas (artikel 6.1). I artikel 6.2 finns en bestämmelse som förbjuder diskriminering på grund av kön, ras eller etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. I artikel 7.2 anges att alla personer som passerar de yttre gränserna ska underkastas en minimikontroll för fastställande av identiteten genom uppvisande av resehandlingar. Vid behov ska kontrollen göras med hjälp Prop. 2014/15:32 av tekniska anordningar och sökning i relevanta databaser. ska avse enbart information om stulna, förskingrade, borttappade och ogiltigförklarade handlingar. En minimikontroll är huvudregel beträffande personer som åtnjuter fri rörlighet enligt unionslagstiftningen. Artikel 7.3 reglerar kontroll av tredjelandsmedborgare vid inresa och utresa. Vid inresa ska det noggrant kontrolleras att tredjelandsmedborgarna uppfyller de villkor för inresa som gäller enligt artikel 5.1. Det anges närmare i artikel 7.3 hur kontrollen ska genomföras. Det föreskrivs bl.a. att resehandlingen ingående ska granskas i syfte att upptäcka tecken på förfalskning och att den i erforderliga fall åtföljs av en visering. I artikel 8 anges att in- och utresekontroller vid de yttre gränserna får förenklas vid exceptionella och oförutsedda omständigheter. Sådana omständigheter ska anses föreligga om oförutsebara händelser leder till en sådan trafikintensitet att väntetiden vid gränsövergångsstället blir alltför lång och alla resurser när det gäller personal, medel och organisation har uttömts. Inresekontroller ska i princip ges företräde framför utresekontroller. Artikel 10 behandlar påförande av in- och utresestämplar i tredjelandsmedborgares resehandlingar. Där anges huvudregeln att tredjelandsmedborgares resehandlingar systematiskt ska stämplas vid inresa och utresa. Som framgår av avsnitt 4.2.2 har i artikel 7.3 i gränskodexen, genom förordning (EG) nr 81/2009, lagts till bestämmelser om användning av informationssystemet för viseringar (VIS) vid in- och utresekontroll av tredjelandsmedborgare. Bestämmelser om upptagande av biometri (fingeravtryck och foto) finns i viseringskodexen. Enligt viseringskodexen ska biometri lämnas vid varje förstagångsansökan om visering och uppgifterna ska föras in i informationssystemet VIS. Viseringskodexen omfattar endast Schengenviseringar. Nationella viseringar enligt 3 kap. 4 § UtlL faller utanför och registreras inte i VIS. Behandlingen av de biometriska uppgifterna i informationssystemet VIS regleras i VIS-förordningen. VIS- förordningen har föranlett författningsändringar i bl.a. utlänningsförordningen och förordningen (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. VIS-förordningen innehåller en s.k. broklausul, som medger att brottsbekämpande myndigheter och Europol ges tillgång till uppgifter i VIS för att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott och andra grova brott. Villkoren för åtkomst till VIS i detta syfte har fastställts i rådets beslut /633/RIF. har godkänt utkastet till rådsbeslut (prop. 2007/08:132, bet. 2007/08:Ju27, rskr. 2007/08:250). () har promemorian Brottsbekämpande myndigheters tillgång till informationssystemet för viseringar (VIS), Ds 2011:27, tagits fram. remissbehandlats och bereds inom . 2014/15:32 Enligt den ändrade lydelsen av artikel 7.3 i gränskodexen ska den noggranna kontrollen vid inresa även omfatta verifikation av viseringsinnehavarens identitet och av viseringens äkthet genom sökning i VIS i enlighet med artikel 18 i VIS-förordningen. Av artikel 18 i VIS-förord- ningen framgår att de behöriga gränskontrollmyndigheterna ska kunna göra sökningar på grundval av viseringmärkets nummer i kombination med verifiering av viseringsinnehavarens fingeravtryck. Med verifiering avses enligt artikel 4.9 i VIS-förordningen förfarandet att jämföra en grupp av uppgifter mot en annan för att fastställa om en påstådd identitet är den riktiga (”one-to-one-check”). Vidare föreskrivs i artikel 18.2 i VIS-förordningen att om högst efter det att VIS tagits i drift, får sökningen göras på grundval av enbart viseringsmärkets nummer. Enligt de införda tilläggen till artikel 7.3 i gränskodexen får kontroll i enlighet med artikel 18 i VIS-förordningen även göras vid utresekontroll. Vidare föreskrivs att sökning får göras i syfte att identifiera personer som inte, eller inte längre, uppfyller villkoren för inresa till, vistelse i eller bosättning på medlemsstaternas territorium, artikel 20 i VIS- förordningen. Med identifiering avses enligt artikel 4.10 i VIS- förordningen förfarandet att fastställa en persons identitet genom sökning mot flera grupper av uppgifter (”one-to-many-check”). Bestämmelser i utlänningslagen och utlänningsförordningen om genomförande av in- och utresekontroller I 9 kap. 1 § UtlL föreskrivs bl.a. att en utlänning vid inresa eller utresa ska överlämna sitt pass till . Vidare regleras , och medverkan vid kontroll av utlänningars inresa och utresa. I 9 kap. 2 § UtlL anges vilka tvångsåtgärder som får vidtas i samband med inresekontroll. I paragrafen anges också hur sådana tvångsåtgärder ska utföras. Kroppsvisitation får inte göras mer ingående än vad som krävs med hänsyn till ändamålet med åtgärden och all den hänsyn som omständigheterna medger ska iakttas. Bagage, handresgods, handväskor och liknande får undersökas i den utsträckning som det är nödvändigt för att ta reda på en utlännings identitet eller för att ta reda på en utlännings resväg till , om den är av betydelse för bedömningen av rätten att resa in i och vistas här i landet. Enligt 9 kap. 8 § UtlL får eller under vissa förutsättningar fotografera en utlänning och, om utlänningen fyllt , ta hans eller hennes fingeravtryck. Fotografi och fingeravtryck får tas om utlänningen inte kan styrka sin identitet när han eller hon kommer till , om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § UtlL eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § UtlL eller om det finns grund för att besluta om förvar. I 9 kap. 8 a och 8 b §§ UtlL finns bestämmelser om tagande av fotografi och fingeravtryck för lagring i och kontroll av uppehållstillståndskort. Enligt 9 kap. 11 § UtlL är en utlänning skyldig att stanna kvar för utredning i samband med inresa eller utresa, dock inte längre än nödvän- digt och inte i något fall längre än . I 6 kap. UtlF finns ytterligare regler om kontroll av utlänningar vid Prop. 2014/15:32 inresa eller utresa. I 6 kap. 3 § första stycket UtlF anges att utlänningar inte får resa in i eller ut från landet över en yttre gräns utan att kontrolleras. Kontrollen genomförs vid ett gränsövergångsställe om inte har beslutat om kontroll vid ett annat ställe. I 6 kap. 4 § UtlF anges att en anteckning om inresa eller utresa ska göras i passet. Sådan anteckning ska inte göras på id-kort eller i pass för EES-medborgare eller medborgare i eller i pass för utlänning som har uppehållskort eller permanent uppehållskort. 6.3.2Genomförandet av in- och utresekontroller Regeringens förslag: Bestämmelserna om skyldighet att överlämna pass och att lämna upplysningar och andra handlingar vid inresa ska tas bort. Hänvisningar till gränskodexen ska tas in i bestämmelserna om kroppsvisitation vid inresekontroll. Orden inresa eller utresa ska ersättas av in- eller utresekontroll i bestämmelsen om skyldighet att stanna kvar för utredning. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians förslag innehåller dock inte någon ändring i bestämmelsen om skyldighet för en utlänning att stanna kvar för Remissinstanserna: påpekar att det i 9 kap. 1 § första stycket UtlL anges att en utlänning ska lämna över sitt pass till den som utför en inrespektive utresekontroll, medan det i artikel 7.2 i gränskodexen endast anges att resehandlingar ska uppvisas. anför vidare att det finns ett behov av bestämmelser som ger en gränskontrolltjänsteman rätt att kontrollera de biometriska uppgifterna i en resehandling. tar vidare upp några frågor rörande kroppsvisitation och framför slutligen att det finns behov av att klargöra huruvida bestämmelsen i 9 kap. 11 § UtlL om skyldighet att stanna kvar för utredning gäller oberoende av om resan sker över en yttre eller inre gräns. Skälen för regeringens förslag: Gränskodexen anger hur in- och utresekontrollen av personer ska utföras. I vissa avseenden hänvisar gränskodexen till medlemsstaternas nationella lagstiftning. hänvisningar görs dels i definitionen av gränskontrolltjänsteman (artikel 2.13), dels i fråga om kroppsvisitering och genomsökning av transportmedel och föremål som medförs av personer vid gränspassagen (artikel 7.1). Skyldigheten enligt 9 kap. 1 § UtlL att överlämna pass och andra handlingar till och lämna upplysningar av betydelse för rätten till inresa och vistelse måste tas bort eftersom utlänningslagens bestämmelse i detta hänseende reglerar samma förhållanden som Följaktligen bör 9 kap. 1 § UtlL ändras så att där endast anges att och i viss utsträckning , och utför kontroll av personer enligt gränskodexen. Vidare bör en hänvisning till gränskodexen föras in i 9 kap. 2 § UtlL som bl.a. behandlar kroppsvisitation vid inresekontroll, för att tydliggöra dels att det är inresekontroll enligt gränskodexen som avses, dels att passerande av gräns numera regleras i kodexen. När det gäller påpekande om att det i artikel 7.2 i gränskodexen anges att resehandlingar ska uppvisas vid gränskontrollen, innebär det inte någon begränsning i den enskildes skyldigheter mot vad användes uttrycket visa upp och skälet till att det uttrycket byttes ut mot överlämna i 9 kap. UtlL var att begreppet skulle överensstämma med det som används i passlagen (1978:302) 2010/11:123 s. 20). Enligt regeringens mening ingår det i gränskodexens uttryck ”uppvisa” att utlänningen ska överlämna pass och andra handlingar till kontrollanten för närmare granskning. anför vidare att det finns behov av bestämmelser som ger en gränskontrolltjänsteman rätt att kontrollera de biometriska uppgifterna i en resehandling. I sammanhanget kan nämnas att en utredare har fått i uppdrag att bl. a. överväga ökade möjligheter till kontroll av biometri i pass i syfte att motverka att pass används på ett otillbörligt sätt (dnr Ju2014/2291/P). Regeringen lägger därför inte nu fram ett förslag till några sådana bestämmelser. Det kan dock finnas anledning att återkomma till frågan om skäl till det skulle framkomma. anför också att ett förtydligande behövs när det gäller möjligheten att utföra kroppsvisitation vid tillfällig kontroll vid inre gräns enligt artikel 23 i gränskodexen. uppfattning är dock den reglering som redan finns tillräcklig. artikel 23 får gränskontroll vid de inre gränserna i undantagsfall införas om det föreligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den Enligt den föreslagna bestämmelsen i 9 kap. 2 § UtlL får en polisman ”i samband med inresekontroll enligt kodexen om Schengengränserna” kroppsvisitera en utlänning. Enligt 1 kap. 5 § UtlL avses med begreppet ”inresa” i utlänningslagen att en utlänning passerar in över gränsen för svenskt territorium. Av detta följer att 9 kap. 2 § UtlL är tillämplig även för det fall att en tillfällig kontroll införts vid inre gräns enligt artikel 23. anser vidare att det finns behov av en bestämmelse i