prop · H103155 · 2014-03-12 00:00:00 — Även pekar på den förhållandevis låga korruptionsrisken och visar att jämförelsevis har en god kontroll över att offentlig makt inte utövas för privat (Worldwide Governance Indicators: Control of Corruption). Arbetet mot korruption i statliga myndigheter tas upp i avsnitt 6.2. 3Service och förenkling för medborgare och företag Arbetet med att utveckla den statliga förvaltningen bedrivs både av regeringen och av myndigheterna. Regeringen utvecklar kontinuerligt myndighetsstyrning, regelverk och myndighetsorganisation för att den statliga förvaltningen ska ha bästa möjliga förutsättningar att bidra till att de politiska målen med verksamheterna uppfylls. Det ställs stora krav på varje myndighet att ständigt vidareutveckla sin verksamhet och organisation. Myndigheterna bedriver enskilt och i samverkan ett omfattande utvecklingsarbete. Det finns också många exempel på att myndigheter inom ramen för sina ansvarsområden tar ansvar för utvecklingen inom statsförvaltningen som helhet. Ett exempel är och som bl.a. bedriver utvecklingsprogram för myndighetsledningar för att stärka deras förmåga att bedriva utvecklingsarbete på myndigheterna. I den förvaltningspolitiska propositionen (prop. 2009/10:175) har regeringen angivit att utgångspunkten för de statliga myndigheternas service ska vara en så långt som möjligt likvärdig tillgång till service för alla. Detta kan uppnås bl.a. genom ökad samverkan och bättre uppföljning samt genom en ökad användning av ny teknik. Utvecklingen av myndigheternas service bör följas upp på ett samlat sätt så att regeringen kan göra en helhetsbedömning och vid behov ställa tydligare service- och tillgänglighetskrav på berörda myndigheter. Det är den enskilda myndigheten som, inom ramen för de generella styrinstrumenten, avgör hur dess tjänster utvecklas, genom vilka kanaler de finns tillgängliga och hur samverkan sker med andra myndigheter. Regeringen bedömer att ett långsiktigt mål bör vara att grundläggande lokal statlig service kan förmedlas via gemensamma servicekontor eller andra gemensamma kontaktpunkter. Utvecklingen av den lokala statliga servicen bör ske i dialog med berörda kommuner och möjligheterna till samordnade servicelösningar bör övervägas när så är lämpligt. Regeringen anför i budgetpropositionen (prop. 2012/13:1, utg.omr. 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning) att övergripande mål för utvecklingen av medborgarkontakter och service är att -kontakterna sker via de kanaler som, med beaktande av rättssäkerhet och kvalitet, mest effektivt tillgodoser medborgares och företags behov, -varje myndighet ansvarar för att medborgarkontakter och service inom myndighetens område uppfyller behoven hos medborgare och företag i hela landet, -utvecklingen av lokala servicekontor och annan kontorsnärvaro bör präglas av balans mellan möjligheter till samordning, lokala förut- sättningar samt möjligheter till och utveckling av service genom Skr. 2013/14:155 andra kanaler, samt att -de statliga och kommunala myndigheternas kontakter med medborgare och företag organiseras ändamålsenligt och effektivt och, när det är påkallat, i samverkan. Myndigheternas service tillhandahålls via olika kanaler. Här berörs endast myndigheternas lokala service. I avsnitt 4 berörs myndigheternas elektroniska tjänster. Andra aspekter av myndigheternas service berörs inte i denna skrivelse. Det finns inga generella författningskrav på myndigheternas lokala närvaro. Att myndigheterna ska samverka följer av 6 § andra stycket myndighetsförordningen (2007:515), där det föreskrivs att myndigheterna ska verka för att genom samarbete med myndigheter och andra ta till vara de fördelar som kan vinnas för enskilda samt för staten som helhet. Förutsättningar för samverkan ges också i lagen (2004:543) om samtjänst vid medborgarkontor, samtjänstlagen. 3.1.2Myndigheternas arbete med lokal service Regeringens bedömning: Utvecklingen av myndigheternas service är i huvudsak positiv och utgår från en rimlig avvägning mellan effektivitet och tillgänglighet. Skälen för regeringens bedömning: Statliga och kommunala myn- digheter arbetar kontinuerligt med att utveckla formerna för kontakter med medborgare och företag. Myndigheternas tjänster görs tillgängliga på olika sätt: e-tjänster, telefoni och fysiska kontor. lämpliga för olika ändamål. Via webbtjänster kan detaljerad information lämnas och enskilda på ett enkelt sätt göra anmälningar och lämna upp- Via telefon kan enskilda komma i direktkontakt med specialister inom just det område som är aktuellt. Det kan finnas skäl att myndigheterna behöver ha en lokal närvaro. del fall behöver myndigheten kunna ordna personliga möten mellan en- skilda och företrädare för myndigheten. även på andra sätt kräva att personal finns på plats lokalt. och företag har också förväntningar och krav på att det går att nå myn- digheterna på olika sätt, som är anpassade för den enskildes behov. Verksamhetens krav på lokal närvaro och service vägs alltid mot andra krav på myndigheterna, t.ex. krav på att ha en kostnadseffektiv verksam- När en myndighet har flera små etableringar utnyttjas både personal och lokaler mindre effektivt än när verksamheter koncentreras till färre Det är därför svårt för myndigheterna att både tillgodose behov av lokal närvaro och krav på effektiv användning av anslagsmedel. Andra servicekanaler, t.ex. telefoni, kan vara mer kostnadseffektiva och ge en bättre tillgång till service. För att möjliggöra lokal närvaro på ett effektivt sätt samverkar myndigheter med varandra. Samverkan kan ske på olika sätt. möjliggöra lokal närvaro på ett effektivt sätt är lokalsamverkan, dvs. flera myndigheter använder gemensamma lokaler eller då en myndighet 2013/14:155 använder en annan statlig eller myndighets lokaler för bokade möten. En mer avancerad form av samverkan är samtjänst enligt samtjänstlagen och förordningen (2009:315) om samtjänst vid medborgarkontor, benämnd samtjänstförordningen. Detta innebär att en handläggare företräder flera myndigheter. Det förekommer också lösningar för fjärrservice, där medborgare via en terminal, som finns i t.ex. en myndighets lokaler, kan komma i kontakt med myndigheter som inte finns företrädda med personal på plats. Ett exempel på samverkan kring lokal närvaro är det gemensamma nät av servicekontor som utvecklats av , och . Samverkan har utvecklats för att möjliggöra för de deltagande myndigheterna att effektivisera sin verksamhet och upprätthålla lokal närvaro och en god servicenivå. Genom samverkan har myndigheterna kunnat behålla närvaro på orter där man annars inte haft underlag för att motivera ett lokalt kontor. Genom samverkan kan myndigheternas lokala närvaro effektiviseras så att resurser frigörs för ärendehantering och andra verksamheter i myndigheterna. Det är varje myndighet som bäst känner medborgares och företags behov på det egna området. Det är därför myndigheterna som är bäst skickade att bedöma var de behöver vara lokalt närvarande. kan samverkan göra det möjligt för myndigheterna att upprätthålla lokal närvaro. Samverkan med andra kan alltså öka utrymmet för myndigheten att göra självständiga verksamhetsbeslut på det egna området. Det är därför rimligt att regeringens insatser i första hand inriktas mot att ge myndigheterna goda förutsättningar för att göra sina egna verksamhetsöverväganden. Ett exempel på detta är regleringen i samtjänstlagen och samtjänstförordningen. Regeringens bedömning: Lagen om samtjänst vid medborgarkontor utgör ett viktigt stöd för myndigheterna att upprätthålla och etablera lokal närvaro och service. Skälen för regeringens bedömning: Myndigheterna bör ges goda förutsättningar för att utveckla lokal service i samverkan. Genom samtjänstlagen och samtjänstförordningen ges myndigheter och kommuner möjlighet att samverka på ett sätt som annars inte vore möjligt. Lagen anger ett antal områden där statliga myndigheter, kommuner och landsting kan samverka inom medborgarkontor. Den innehåller restriktioner avseende vilka uppgifter som får innefattas av avtalet och krav på avtalets utformning i sig. Vidare görs en distinktion mellan å ena sidan förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning eller som kräver tillgång till personuppgifter och å andra sidan övriga förvaltningsuppgifter. Den servicesamverkan som , och byggt upp bygger på samtjänstlagen. För att ytterligare utvidga möjligheterna till samverkan föreslog regeringen ett antal förändringar i samtjänstlagen. Genom förändringarna slopas kravet att samtjänstavtal ska godkännas av regeringen. Vidare fördes regleringen av vilka statliga ärenden som får förekomma i samtjänsten över från lagen till den nya samtjänstförordningen. Möjligheterna till samarbete mellan myndigheter har utvidgats genom samtjänstlagen. Det är viktigt med kunskap om vilka erfarenheter myndigheter och kommuner har av samverkan i samtjänst för att kunna avgöra om möjligheterna till samarbete bör kunna utvidgas ytterligare. Enligt samtjänstförordningen ska myndigheter som ingår samtjänstavtal lämna in avtalet till Kammarkollegiet. Myndigheterna ska också lämna årliga rapporter till Kammarkollegiet, som löpande ska följa upp verksamhet som bedrivs enligt samtjänstavtalen. Om Kammarkollegiet i sin uppföljning upptäcker brister i samtjänstavtalen eller verksamheten ska myndigheten rapportera detta till regeringen. Regeringen bedömer att myndigheternas förutsättningar för att upprätthålla lokal närvaro förbättras genom de möjligheter samtjänstlagen ger. I myndigheternas rapporter till Kammarkollegiet ges flera exempel på när myndigheterna har kunnat upprätthålla lokal närvaro genom kommunen på orter där man inte har egna kontor. Som exempel kan nämnas Polisen och . Polisen har kunnat upprätthålla lokal närvaro i genom samverkan med kommunen (AA481-9211/11). På liknande sätt har tillgängligheten till polisens service i ökat genom samtjänst (A913- 10116/11). i angav i sin utvärdering (AD-187-333-11) att verksamheten har lett till ett närmare samarbete med kommunerna, vilket i sin tur medfört ökad synlighet och service till medborgarna. Likaså angavs att ökat förtroende och närhet till Polisen kan inverka positivt på allmänhetens benägenhet att lämna underrättelser till gagn för polisen i dess brottsutredande verksamhet. angav i sin årsrapport () att det är möjligt att upprätthålla service vid servicekontor där besöksvolymen annars inte är tillräckligt stor för att motivera verksamhet på orten. Det blir härigenom möjligt att utveckla arbetet med distansservice vid samverkanskontoren samt myndighetsgemensamma kundarbetsplatser. Det är vidare möjligt att rationalisera verksamheten genom att kontor på orter med låg besöksfrekvens servar kontor på andra orter genom användning av videomöten. Därtill är det möjligt att åstadkomma en effektivare verksamhet genom lokal- och administrationssamverkan. Sammantaget ger samtjänstlagen enligt regeringens bedömning goda förutsättningar för att etablera och upprätthålla lokal service genom samverkan mellan statliga myndigheter eller mellan statliga och kommunala myndigheter. Den möjlighet till samverkan genom samtjänst som erbjudits kommuner och myndigheter har, enligt regeringens bedömning, fallit väl ut. I betänkandet Se medborgarna (SOU 2009:92) föreslås ytterligare förändringar i samtjänstlagen. Utredaren föreslår att den möjlighet som finns för personal i medborgarkontor att ha dubbla anställningar slopas. Förslaget har fått allmänt stöd i remissbehandlingen och bereds i . 2013/14:155 3.2 Öppna data för innovation I den förvaltningspolitiska propositionen (prop. 2009/10:175) anger regeringen att en stor del av den information som finns hos kommunala och statliga myndigheter utgör en samhällsgemensam resurs av stort värde för medborgarna, företagen och det civila samhället. Regeringen anser att det ska vara så enkelt som möjligt för så många som möjligt att tillgodogöra sig värdet av denna informationssamling. De offentliga myndigheterna bör aktivt sträva efter att möjliggöra ett effektivt vidareutnyttjande av offentlig information för att underlätta framväxten av en informationsmarknad och för att bidra till att stärka människors självstyre och utövande av medborgerliga rättigheter. Regeringen framhåller att förutsättningarna behöver förbättras för att nya och innovativa e-tjänster ska kunna utvecklas av andra aktörer än offentliga myndigheter. Genom att tillhandhålla myndigheters information och e-tjänster i standardiserade format, bör företag och ideella organisationer på ett enkelt sätt kunna använda informationen och tjänsterna för utveckling av egna tjänster till medborgare och företag. Dessa tjänster kan komplettera förvaltningens utbud av tjänster och tillgodose de olika behov som finns i samhället. Det är viktigt att framhålla att effektivitet och service alltid måste vägas mot skyddet för den enskildes integritet vid utvecklingen av nya e-tjänster. Detta är särskilt viktigt när myndigheters register och annan information tillhandahålls för användning och bearbetning av andra myndigheter eller företag. Genom att till stor del betrakta offentlig information och e-tjänster som gemensamma resurser som kan användas av andra aktörer kan förvaltningen bidra till samhällets utvecklingsförmåga och innovationskraft. I samband med vidareutnyttjande av myndigheters information används ofta begreppet öppna data. I denna skrivelse använder regeringen detta begrepp i en vid bemärkelse som omfattar all information som myndigheterna gjort tillgänglig för vidareutnyttjande. Regeringens strategi för en digitalt samverkande statsförvaltning Med medborgaren i centrum (N2012/6402/ITP) har som ett av tre mål en öppnare förvaltning som stödjer innovation och delaktighet. Regeringen vill förbättra förutsättningarna för att nya och innovativa digitala tjänster ska kunna utvecklas i samhället. Strategin förtydligar detta genom tre delmål: -Det ska bli lättare att hitta och använda öppna data -Fler ska kunna tillhandahålla statens digitala tjänster -Möjligheter till insyn och delaktighet i verksamheten ska öka Tillgången till information som kan vidareutnyttjas bör underlättas inom de områden där det inte kommer i konflikt med den personliga integriteten och utlämnandet inte strider mot någon författning. Det ska vara lätt att hitta information om dessa handlingar. Genom att publicera handlingarna som öppna data, där regeringen använder begreppet öppna data i en vid bemärkelse, kan statsförvaltningen uppfylla sitt uppdrag på ett mer effektivt sätt, som andra aktörer kan förbättra sina tjänster. I vissa fall är de handlingar som vidareutnyttjas en biprodukt från myndighetens handläggning. I andra fall är det en kärnuppgift för myndigheten att samla in, bearbeta och publicera data. I första hand är det fråga om data i digital form som publiceras av myndigheterna. Skälen till att myndigheterna publicerar elektronisk information varierar. Ett skäl kan vara att myndigheten bedömer att det är ett ändamålsenligt sätt för myndigheten att fullgöra sina instruktionsenliga uppgifter. Det kan vara en serviceåtgärd. Det kan också bero på uttryckliga författningskrav på att ett visst register ska föras. I de fall registerföringen är reglerad i någon registerförfattning finns det normalt restriktioner för hur data får tillhandahållas. I takt med att den tekniska utvecklingen gör det enklare och billigare att skanna in stora mängder dokument blir det allt vanligare att företag bearbetar och vidareutnyttjar handlingar som tillhandahållits enligt bestämmelserna om handlingsoffentlighet i 2 kap. tryckfrihetsförordningen. I budgetpropositionen (prop. 2012/13:1) bedömde regeringen att det bör utredas om någon statlig myndighet bör ges i uppgift att stödja statliga och kommunala myndigheter och kontrollera efterlevnaden av lagen (2010:566) om vidareutnyttjande av handlingar från den offentliga förvaltningen, benämnd PSI-lagen. Exempel på sådana uppgifter är vägledning till myndigheterna i rättsliga frågor och frågor om avgifter. Andra uppgifter kan vara att ta fram och förvalta standardvillkor och att samordna den information som myndigheterna ska lämna enligt lagen. Regeringen framhåller där att en viktig fråga i detta sammanhang är hur myndigheterna på ett effektivt sätt ska kunna beakta behoven hos dem som vidareutnyttjar informationen. PSI-direktivet syftar till att skapa förutsättningar för en europeisk informationsmarknad. Direktivet innehåller en uppsättning minimiregler för vidareutnyttjande av handlingar som finns hos offentliga myndigheter. Reglerna ska säkerställa rättvisa, proportionella och icke-diskrimi- nerande villkor för vidareutnyttjande av handlingar. Direktivet innehåller bl.a. regler om avgifter och villkor för vidareutnyttjande av handlingar. Avgiftsintäkterna får inte överstiga kostnaderna för insamling, framställning, reproduktion och spridning av handlingarna, inklusive en rimlig avkastning på investeringar. Villkoren ska vara icke-diskrimi- nerande och får inte i onödan begränsa möjligheterna till vidareutnyttjande och inte begränsa konkurrensen. Det finns också regler i direktivet om bl.a. att avgifter och villkor ska fastställas i förväg och offentliggöras samt att myndigheter ska informera om hur beslut kan överklagas. Så kallade exklusiva rätter får endast beviljas när vissa omständigheter råder. Direktivet är genomfört i svensk rätt genom PSI- lagen. Kommissionen lade fram förslag till ändring av direktiv /98/EG om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn. Det övergripande syftet är att avlägsna skillnader mellan medlemsstaterna vad gäller utnyttjande av information som finns i den 2013/14:155 offentliga sektorn, då dessa skillnader utgör hinder för att den fulla ekonomiska potentialen hos denna informationsresurs ska kunna realiseras. De specifika målen består i att förenkla arbetet med att inom unionen utveckla produkter och tjänster som baseras på vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn, att säkerställa ett ändamålsenligt gränsöverskridande vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn för att skapa förädlade produkter och tjänster, att begränsa snedvridning av konkurrensen på den inre marknaden och att förhindra att det uppstår större skillnader mellan medlemsstaterna vad gäller hanteringen av och villkor för vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn fördes förhandlingar i rådet. har i förhandlingarna i huvudsak stött förslagens inriktning i de centrala frågorna. Den linje som stötts av har i stort sett fått genomslag i förhandlingarna. beslutades och rådets direktiv /37/EU om ändring av direktiv /98/EG om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn. Ändringarna ska vara genomförda . Genom ändringarna utsträcks direktivet till arkiv, museer och bibliotek, som är helt undantagna. Enligt nu gällande direktiv får myndigheterna ta ut avgifter för tillhandahållande av information upp till full kostnadstäckning. Genom ändringarna blir det som huvudregel tillåtet att ta ut avgifter upp till den s.k. marginalkostnaden för uttaget. Endast i undantagsfall och efter särskilt bemyndigande blir det möjligt att ta ut högre avgifter. Vidare föreskrivs att beslut ska kunna överklagas, vilket inte krävs . För arkiv, museer och bibliotek gäller vissa särvillkor avseende avgifter och exklusiva rätter. Ändringsdirektivet innehåller därtill ett antal ändringar av mindre ingripande karaktär. Regeringen tillsatte en särskild utredare med uppdrag att föreslå åtgärder för att förbättra förutsättningarna för vidareutnyttjande av handlingar från den offentliga förvaltningen (dir. 2013:2). Utredaren redovisade sitt uppdrag . I uppdraget ingick bl.a. att föreslå de författningsändringar som behövs för att genomföra ändringarna i PSI-direktivet, se över myndigheters bemyndiganden om uttag av avgifter för tillhandahållande och vidareutnyttjande av information samt utreda vilket stöd statliga och kommunala myndigheter behöver och om någon statlig myndighet bör ges uppgifter på området. E-delegationen har i uppdrag att främja och samordna myndigheternas arbete med att förbättra förutsättningarna för vidareutnyttjande av handlingar (dir. 2010:32). Delegationen har utarbetat en vägledning för Skr. 2013/14:155 vidareutnyttjande av offentlig information. Vägledningen syftar bl.a. till att bidra till att mer information blir tillgänglig för dem som ska vidareutnyttja den och att det ska bli enklare att hitta denna information. E-delegationen har också gjort en uppföljning av de statliga myndigheternas arbete med öppna data (Uppföljning av myndigheternas arbete med e-förvaltning och e-tjänster, E-delegationen 2013). Uppföljningen bygger på en enkät som besvarats av 137 statliga myndigheter. Uppföljningen 2013 visar att av de svarande myndigheterna anger att ett aktivt arbete bedrivs och öppna data redan publicerats. Detta är en markant ökning jämfört med då av de svarande myndigheterna angav att de publicerade information för vidareutnyttjande. Mer än en tredjedel av myndigheterna har kännedom om att andra aktörer utvecklat sådana applikationer. var det mindre än en femtedel av de statliga myndigheterna som kände till applikationer som utvecklats av andra aktörer. Regeringen har gett Verket för innovationssystem () i uppdrag att utveckla innovationsportalen (N2012/3599/ITP). Innovationsportalen ska underlätta för dem som vill bygga produkter och tjänster, t.ex. i form av digitala mobila tjänster, baserat på data från statliga myndigheter, samt från de privata aktörer som vill. En s.k. betaportal utvecklades och lanserades . Portalen har vidareutvecklats och lanserades på nytt . Statliga myndigheter, men även kommuner och landsting, ges möjlighet att publicera sina redan tillgängliggjorda data. har haft tre utlysningar inom öppna data, som fått uppmärksamhet och många ansökningar. Projekten som genomförts inom ramen för dessa utlysningar visar på den stora bredd på möjligheter som skapas med hjälp av öppna data. Vid de två första utlysningarna delades stöd om sammanlagt ut till 39 projekt. Projekten representerar ett brett spektrum av verksamheter – hälsa, miljö, trafik, kultur, skola, kommun, teknik och juridik. har även gett stöd till s.k. hackathons. , , samlas lag runt en uppgift – exempelvis att bygga applikationer baserade på trafikdata eller väderdata – och i slutet utses en eller flera vinnare. Ett gott exempel är med inriktning på att ta fram appar och tjänster som gör kollektivt resande mer attraktivt. Därtill har regelbundet i samarbete med , kommuner och landsting och E-delegationen ordnat fyra Forum öppna data för intresserade aktörer inom området. Samtliga forumträffar har även webbsänts live med betydande antal deltagare online. Forumen har även använts till kommunikation om viktiga nyheter, som en mötesplats där man kan hitta aktörer med rätt kunskap, för att sprida kunskap och insatser på området, och för att skapa samråd kring olika initiativ. Öppen information om biståndet I och med införandet av transparensgarantin i biståndet 2010 banade väg för ökad öppenhet och synlighet i såväl det svenska som det internationella biståndet. Transparensgarantin innebär att alla allmänna handlingar och all offentlig information om biståndet aktivt ska göras tillgänglig på internet. Informationen ska göra klart när, till vem och varför biståndsmedel har betalats ut, och vad resultatet blev. Regeringen gav i uppdrag att samordna genomförandet av transparensgarantin och stödja övriga myndigheter samt utveckla informationstjänsten . Av myndighetens instruktion framgår att myndigheten aktivt och på elektronisk väg ska tillgängliggöra information om sin verksamhet, samordna genomförandet av transparensgarantin i det svenska biståndet och stödja övriga berörda myndigheter i att säkerställa att all offentlig information görs tillgänglig för allmänheten samt ansvara för och utveckla informationstjänsten . Uppföljning av de statliga myndigheternas arbete