prop · H103219 · 2014-01-01 00:00:00 — 2.Om talan avser återgångskrav eller annat liknande, vid den domstol där det ursprungliga käromålet är anhängigt, såvida inte detta har väckts endast för att få talan mot tredje man prövad vid annan domstol än den som annars skulle ha varit behörig att pröva talan mot honom. 3.Vid genkäromål som grundar sig på samma avtal eller om ständigheter som huvudkäromålet, vid den domstol där hu vudkäromålet är anhängigt. 4.Om talan avser avtal och denna talan får förenas med ett annat mål mot samma svarande om sakrätt till fast egen dom, vid domstolen i den medlemsstat på vars territorium fastigheten är belägen. En domstol i en medlemsstat som med stöd av denna förord ning är behörig att pröva mål om ansvar till följd av ett fartygs användning eller drift är, liksom annan domstol som enligt lagen i den staten är behörig i stället för denna, också behörig att pröva mål om begränsning av sådant ansvar. För försäkringstvister gäller i fråga om domstols behörighet bestämmelserna i detta avsnitt, om inte annat följer av artiklarna 6 och 7.5. Talan mot en försäkringsgivare som har hemvist i en medlemsstat får väckas a)vid domstolarna i den medlemsstat där han eller hon har hemvist, b)i en annan medlemsstat, vid domstolen för den ort där käranden har hemvist om talan väcks av försäkringstagaren, den försäkrade eller en förmånstagare, eller c)om han eller hon är en samförsäkrare, vid den domstol i en medlemsstat där talan har väckts mot huvudförsäkringsgiva ren. En försäkringsgivare som inte har hemvist i någon med lemsstat men som har en filial, agentur eller annan etablering i en sådan stat ska i fråga om tvister som hänför sig till verk samheten vid denna anses ha hemvist i den medlemsstaten. Beträffande ansvarsförsäkring eller försäkring av fast egendom får talan mot försäkringsgivaren också väckas vid domstolen i den ort där skadan inträffade. Detsamma gäller om både lös och fast egendom omfattas av samma försäkringsavtal och har ska dats genom samma händelse. 1.I fråga om ansvarsförsäkring får, om lagen i domstolssta ten tillåter det, talan mot försäkringsgivaren vidare väckas vid den domstol där den skadelidande har väckt talan mot den försäkrade. 2.Bestämmelserna i artiklarna 10, 11 och 12 gäller om den skadelidande väcker talan direkt mot försäkringsgivaren, om sådan direkt talan är tillåten. 3.Om den lag som är tillämplig på sådan direkt talan tillåter att talan mot försäkringstagaren eller den försäkrade prövas i samma rättegång, är samma domstol behörig i förhållande till dessa personer. 1.Om inte annat föreskrivs i artikel 13.3, får en försäkrings givare väcka talan endast vid domstolarna i den medlemsstat där svaranden har hemvist, vare sig denne är försäkringstagare, för säkrad eller förmånstagare. 2.Bestämmelserna i detta avsnitt inskränker inte rätten att väcka genkäromål vid den domstol där huvudkäromålet enligt bestämmelserna i detta avsnitt är anhängigt. Avvikelser från bestämmelserna i detta avsnitt får endast ske genom ett avtal som 1.har ingåtts efter tvistens uppkomst, 2.ger försäkringstagaren, den försäkrade eller en förmånstagare rätt att väcka talan vid andra domstolar än dem som anges i detta avsnitt, 3.har ingåtts mellan en försäkringstagare och en försäkrings givare, vilka vid försäkringsavtalets ingående hade hemvist eller sin vanliga vistelseort i samma medlemsstat, och avtalet innebär att domstolarna i den medlemsstaten ska vara behö riga även om skadan skulle inträffa utomlands, såvida inte ett sådant avtal strider mot lagen i den medlemsstaten, Europeiska unionens officiella tidning L 351/9 4.har ingåtts med en försäkringstagare som inte har hemvist i någon medlemsstat, förutsatt att försäkringen inte är obliga torisk och inte heller avser fast egendom i en medlemsstat, eller 5.hänför sig till ett försäkringsavtal som omfattar en eller flera av de risker som anges i artikel 16. De risker som avses i artikel 15.5 är följande: 1.Förlust av eller skada på a)havsgående fartyg, anläggningar offshore eller på fria ha vet, eller luftfartyg, där förlusten eller skadan har sam band med deras användning för kommersiellt ändamål, b)gods under transport, med undantag för passagerares res gods, när transporten helt eller delvis sker med sådant fartyg eller luftfartyg. 2.Ansvar, med undantag för fysisk skada på passagerare eller förlust av eller skada på deras resgods, a)som är en följd av användningen eller driften av fartyg, anläggningar eller luftfartyg som anges i punkt 1 a, såvida inte lagen i den medlemsstat där sådant luftfartyg är re gistrerat förbjuder avtal om domstols behörighet i fråga om försäkring av sådana risker, b)för förlust eller skada orsakad av gods under transport enligt punkt 1 b. 3.Ekonomisk förlust som har samband med användningen eller driften av fartyg, anläggningar eller luftfartyg enligt punkt 1 a, särskilt förlust av frakt eller befraktningsintäkter. 4.Varje risk som har samband med någon av de risker som avses i punkterna 1–3. 5.Trots vad som sägs i punkterna 1–4, alla stora risker enligt definitionen i och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) (1). (1) EUT L 335, 17.12.2009, s. 1. Om talan avser avtal som har ingåtts av en person, kon sumenten, för ändamål som kan anses ligga utanför hans affärs verksamhet eller yrkesverksamhet, gäller i fråga om behörighe ten bestämmelserna i detta avsnitt, om inte annat följer av artiklarna 6 och 7.5, a)om avtalet gäller köp av varor där betalningen ska erläggas i särskilda poster, b)om avtalet gäller lån som ska återbetalas i särskilda poster eller någon annan form av kredit om lånet eller krediten var avsedd att finansiera köp av varor, eller c)i övriga fall, om avtalet har ingåtts med en person som bedriver kommersiell verksamhet eller yrkesverksamhet i den medlemsstat där konsumenten har hemvist eller, på något sätt, riktar sådan verksamhet till den medlemsstaten eller flera stater, däribland den medlemsstaten, och avtalet faller inom ramen för sådan verksamhet. 2.Om konsumentens avtalspart inte har hemvist i en med lemsstat men har en filial, agentur eller annan etablering i en medlemsstat, ska han anses ha hemvist i den medlemsstaten såvitt avser tvister som hänför sig till verksamheten vid filialen, agenturen eller etableringen. 3.Bestämmelserna i detta avsnitt ska inte tillämpas på trans portavtal utom när det gäller avtal om en kombination av resa och inkvartering för ett pris där allt är inkluderat. 1.Konsumenten får väcka talan mot den andra avtalsparten antingen vid domstolarna i den medlemsstat där denne har hemvist eller, oberoende av var den andra parten har hemvist, vid domstolen för den ort där konsumenten har hemvist. 2.Talan mot en konsument får av den andra avtalsparten väckas endast vid domstolarna i den medlemsstat där kon sumenten har hemvist. 3.Dessa bestämmelser inskränker inte rätten att väcka gen käromål vid den domstol där huvudkäromålet, enligt bestäm melserna i detta avsnitt, är anhängigt. L 351/10 Europeiska unionens officiella tidning Avvikelser från bestämmelserna i detta avsnitt får endast ske genom ett avtal som 1.har ingåtts efter tvistens uppkomst, 2.ger konsumenten rätt att väcka talan vid andra domstolar än dem som anges i detta avsnitt, eller 3.har ingåtts av en konsument och dennes avtalspart, vilka vid avtalets ingående hade hemvist eller sin vanliga vistelseort i samma medlemsstat, och avtalet ger domstolarna i den med lemsstaten behörighet, såvida inte ett sådant avtal strider mot lagen i den medlemsstaten. Behörighet vid tvister om anställningsavtal 1.Om talan avser anställningsavtal gäller i fråga om behö righeten bestämmelserna i detta avsnitt om inte annat följer av artiklarna 6 och 7.5 samt, i de fall talan väckts mot en arbets givare, artikel 8.1. 2.Om en arbetstagare ingår ett anställningsavtal med en arbetsgivare som inte har hemvist i en medlemsstat men har en filial, agentur eller en annan etablering i en medlemsstat, ska arbetsgivaren i fråga om tvister som hänför sig till verksamheten vid filialen, agenturen eller etableringen anses ha hemvist i den medlemsstaten. Talan mot en arbetsgivare som har hemvist i en medlems stat får väckas a)vid domstolarna i den medlemsstat där arbetsgivaren har hemvist, eller b)i en annan medlemsstat i)vid domstolen för den ort där eller varifrån arbetstagaren vanligtvis utför eller senast utförde sitt arbete, eller ii)om arbetstagaren inte vanligtvis utför eller utförde sitt arbete i ett och samma land, vid domstolen för den ort där det affärsställe vid vilket arbetstagaren anställts är eller var beläget. Talan mot en arbetsgivare som inte har hemvist i en medlemsstat får väckas vid en domstol i en medlemsstat i en lighet med punkt 1 b. 1.En arbetsgivare får väcka talan endast vid domstolarna i den medlemsstat där arbetstagaren har hemvist. 2.Bestämmelserna i detta avsnitt inskränker inte rätten att väcka genkäromål vid den domstol där huvudkäromålet enligt bestämmelserna i detta avsnitt är anhängigt. Avvikelser från bestämmelserna i detta avsnitt får endast ske genom ett avtal som 1.har ingåtts efter tvistens uppkomst, eller 2.ger arbetstagaren rätt att väcka talan vid andra domstolar än dem som anges i detta avsnitt. Följande domstolar i en medlemsstat ska, oberoende av var parterna har hemvist, ha exklusiv behörighet: 1.Om talan avser sakrätt i fast egendom eller nyttjanderätt till fast egendom, domstolarna i den medlemsstat där egendo men är belägen. Om talan avser avtal om nyttjanderätt till fast egendom för tillfälligt privat bruk av högst sex på varandra följande månader, ska emellertid även domstolarna i den medlemsstat där svaranden har hemvist vara behöriga under förutsättning att nyttjanderättshavaren är en fysisk person och att ägaren och nyttjanderättshavaren har hemvist i samma medlemsstat. 2.Om talan avser giltighet, ogiltighet eller upplösning av bolag eller andra juridiska personer eller giltighet av beslut av deras organ, vid domstolarna i den medlemsstat där den juridiska personen har sitt säte. För att bestämma var detta säte är beläget ska domstolen tillämpa sin egen internationella privaträtt. 3.Om talan avser giltigheten av inskrivningar i offentliga regis ter, domstolarna i den medlemsstat där registret förs. Europeiska unionens officiella tidning L 351/11 4.Om talan, oavsett om det är fråga om ett käromål eller ett svaromål, avser registrering eller giltighet av patent, varumär ken, mönster och liknande rättigheter för vilka krävs depo sition eller registrering, domstolarna i den konventionsstat där deposition eller registrering har begärts eller har ägt rum eller på grund av bestämmelserna i en unionsrättsakt eller en internationell konvention anses ha ägt rum. Med förbehåll för den behörighet som det europeiska patent verket har enligt den europeiska patentkonventionen under tecknad i , ska domstolarna i varje medlemsstat ha exklusiv behörighet vid talan som an går registreringen eller giltigheten av ett europeiskt patent som har meddelats för den medlemsstaten. 5.Om talan avser verkställighet av domar, domstolarna i den medlemsstat där domen har verkställts eller ska verkställas. Avtal om domstols behörighet Om parterna, oberoende av var de har hemvist, har träffat avtal om att en domstol eller domstolarna i en medlemsstat ska vara behöriga att avgöra en redan uppkommen tvist eller fram tida tvister i anledning av ett bestämt rättsförhållande, ska en dast den domstolen eller de domstolarna ha behörighet, såvida inte avtalet är ogiltigt på materiell grund enligt lagen i den medlemsstaten. En sådan behörighet ska vara exklusiv om par terna inte har träffat avtal om annat. Avtalet om behörighet ska vara antingen a)skriftligt, eller muntligt och skriftligen bekräftat, b)i en form som överensstämmer med praxis som parterna har utbildat mellan sig, eller c)i internationell handel, i en form som överensstämmer med handelsbruk eller annan sedvänja som parterna kände till eller borde ha känt till och som är allmänt känd och regel mässigt iakttas av parter i avtal av föreliggande typ vid det ifrågavarande slaget av handel. 2.Ett elektroniskt meddelande som möjliggör en varaktig dokumentation av avtalet ska jämställas med skriftlig form. 3.Den domstol eller de domstolar i en medlemsstat som ges behörighet genom den handling varigenom en trust har bildats ska ha exklusiv behörighet att pröva en talan mot en instiftare, trustee eller insatt förmånstagare till en trust, om saken angår förhållandet mellan dessa personer eller deras rättigheter eller skyldigheter inom trusten. 4.Avtal om domstols behörighet eller motsvarande bestäm melser i en handling varigenom en trust har bildats har ingen verkan om de strider mot bestämmelserna i artiklarna 15, 19 eller 23 eller om de domstolar vilkas behörighet de utesluter har exklusiv behörighet enligt artikel 24. 5.Ett avtal om domstols behörighet som utgör en del av ett annat avtal ska behandlas som ett särskilt avtal, oberoende av övriga avtalsvillkor. Giltigheten av ett avtal om domstols behörighet kan inte ifrå gasättas enbart med hänvisning till att det andra avtalet är ogiltigt. 1.Utöver den behörighet som en domstol i en medlemsstat har enligt andra bestämmelser i denna förordning, är domstolen behörig om svaranden går i svaromål inför denna. Detta gäller dock inte om svaranden gick i svaromål för att bestrida dom stolens behörighet eller om en annan domstol har exklusiv behörighet enligt artikel 24. 2.I mål som avses i avsnitten 3, 4 eller 5, där en försäkrings tagare, en försäkrad, en förmånstagare till ett försäkringsavtal, en skadelidande, en konsument eller en arbetstagare är svarande, ska domstolen, innan den förklarar sig behörig enligt punkt 1, säkerställa att svaranden har informerats om sin rätt att bestrida domstolens behörighet och om följderna av att gå eller inte gå i svaromål. Prövning av behörighetsfrågan och av om målet kan tas upp Om talan som väcks vid en domstol i en medlemsstat gäller en tvist som huvudsakligen rör en fråga som en domstol i en annan medlemsstat är exklusivt behörig att pröva enligt arti kel 24, ska den förstnämnda domstolen självmant förklara sig obehörig. Om talan väcks vid en domstol i en medlemsstat mot en svarande som har hemvist i en annan medlemsstat, och svaran den inte går i svaromål, ska domstolen självmant förklara sig obehörig, såvida den inte är behörig enligt bestämmelserna i denna förordning. L 351/12 Europeiska unionens officiella tidning 2.Domstolen ska låta handläggningen av målet vila till dess att det har klarlagts att svaranden har haft möjlighet att få del av stämningsansökan eller motsvarande handling i så god tid att han eller hon kunnat förbereda sitt svaromål eller att alla nöd vändiga åtgärder för detta syfte har vidtagits. 3.Artikel 19 i och rådets förordning (EG) nr 1393/2007 av om delgivning i medlemsstaterna av rättegångshandlingar och andra handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (delgivning av handlingar) (1) ska gälla i stället för punkt 2 i den här artikeln om stämningsansökan eller motsvarande handling enligt den förordningen måste översändas från en medlemsstat till en an nan. När förordning (EG) nr 1393/2007 inte är tillämplig ska artikel 15 i av om delgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur gälla om stämningsansökan eller mot svarande handling måste översändas till utlandet i enlighet med den konventionen. Litispendens och mål som har samband med varandra 1.Om talan väcks vid domstolar i olika medlemsstater rö rande samma sak och målen gäller samma parter, ska varje domstol utom den vid vilken talan först väckts självmant låta handläggningen av målet vila till dess att det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 31.2. 2.I sådana fall som avses i punkt 1 ska, på begäran av en domstol vid vilken talan väckts, varje annan domstol vid vilken talan väcks utan dröjsmål underrätta den förstnämnda domsto len om vilket datum den mottog stämningsansökan i enlighet med artikel 32. 3.När det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, ska övriga domstolar självmant förklara sig obehöriga till förmån för den domstolen. 1.Om käromål som har samband med varandra prövas vid domstolar i olika medlemsstater, får varje domstol utom den vid vilken talan först väckts låta handläggningen av målet vila. 2.Om målet i den domstol vid vilken talan först väckts prövas i första instans får varje annan domstol också förklara sig obehörig på begäran av en av parterna, om den domstol vid (1) EUT L 324, 10.12.2007, s. 79. vilken talan först väckts är behörig att pröva de berörda käro målen och dess lag tillåter förening av dessa. Vid tillämpningen av denna artikel ska käromål anses ha samband med varandra om de är så förenade att en gemensam handläggning och dom är påkallad för att undvika att oförenliga domar meddelas som en följd av att käromålen prövas i olika rättegångar. 1.Om flera domstolar är exklusivt behöriga, ska varje dom stol utom den vid vilken talan först väckts avvisa talan till förmån för den domstolen. 2.Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 26 ska, i de fall talan väckts vid en domstol i en medlemsstat som har exklusiv behörighet enligt ett avtal som avses i artikel 25, varje domstol i en annan medlemsstat låta handläggningen av målet vila fram till dess att den domstol där talan väcks på grundval av avtalet förklarar att den är obehörig i enlighet med avtalet. 3.Om den domstol som anges i avtalet har funnit att den är behörig att ta upp talan till prövning i enlighet med avtalet ska varje domstol i en annan medlemsstat avvisa talan till förmån för denna domstol. 4.Punkterna 2 och 3 ska inte tillämpas med avseende på frågor som avses i avsnitten 3, 4 eller 5 i de fall käranden är en försäkringstagare, en försäkrad, en förmånstagare till ett försäk ringsavtal, en skadelidande, en konsument eller en arbetstagare och avtalet inte är giltigt enligt en bestämmelse som ingår i dessa avsnitt. 1.I detta avsnitt ska talan anses ha väckts vid en domstol a)när stämningsansökan eller motsvarande handling har ingetts till domstolen, förutsatt att käranden sedan inte har under låtit att vidta de mått och steg som han var skyldig att vidta för att få delgivningen av svaranden verkställd, eller b)om delgivning av handlingen ska ske innan handlingen ges in till domstolen, när den tas emot av den myndighet som är ansvarig för delgivning, förutsatt att käranden därefter inte har underlåtit att vidta de åtgärder som krävs av honom för att få handlingen ingiven till domstolen. Den myndighet som ansvarar för delgivning enligt led b ska vara första myndighet att motta de handlingar som ska delges. Europeiska unionens officiella tidning L 351/13 Den domstol eller myndighet som ansvarar för delgivning, som avses i punkt 1, ska anteckna datum för ingivandet av stämningsansökan eller motsvarande handling eller datum för mottagandet av de handlingar som ska delges. Om behörigheten grundar sig på artikel 4 eller artiklarna 7, 8 eller 9 och ett förfarande pågår vid en domstol i ett tredje land när talan väcks vid en domstol i en medlemsstat om samma sak och mellan samma parter som i förfarandet vid domstolen i tredjelandet, får domstolen i medlemsstaten låta handläggningen av målet vila om a)det förväntas att domstolen i tredjelandet kommer att med dela en dom som kan erkännas och, i tillämpliga fall, verk ställas i den medlemsstaten, och b)domstolen i medlemsstaten är övertygad om att en vilande förklaring är nödvändig för en god rättskipning. Domstolen i medlemsstaten får när som helst återuppta förfarandet om a)förfarandena vid domstolen i tredjelandet har vilandeförkla rats eller avbrutits, b)det framstår för domstolen i medlemsstaten som om för farandena vid domstolen i det berörda tredjelandet sannolikt inte kommer att slutföras inom rimlig tid, eller c)fortsatta förfaranden är nödvändiga för en god rättskipning. 3.Domstolen i medlemsstaten ska avvisa talan om förfaran dena vid domstolen i tredjelandet har slutförts och resulterat i ett avgörande som kan erkännas och i tillämpliga fall verkställas 4.Domstolen i medlemsstaten ska tillämpa denna artikel på ansökan av endera parten eller, om detta är möjligt enligt na tionell rätt, självmant. Om behörigheten grundar sig på artikel 4 eller artiklarna 7, 8 eller 9 och ett förfarande pågår vid en domstol i ett tredje land när talan väcks vid en domstol i en medlemsstat och denna talan har samband med den talan som förs i domstolen i tred jelandet får domstolen i medlemsstaten låta handläggningen av målet vila om a)en gemensam handläggning och dom är påkallad för att undvika att oförenliga domar meddelas som en följd av att käromålen prövas i olika rättegångar, b)det förväntas att domstolen i tredjelandet kommer att med dela en dom som kan erkännas och, i tillämpliga fall, verk ställas i den medlemsstaten, och c)domstolen i medlemsstaten är övertygad om att vilandeför klaringen är nödvändig för en god rättskipning. Domstolen i medlemsstaten får när som helst återuppta förfarandena om a)det framstår för domstolen i medlemsstaten som att det inte längre föreligger någon risk för oförenliga domar, b)förfarandena vid domstolen i tredjelandet har vilandeförkla rats eller avbrutits, c)det framstår för domstolen i medlemsstaten som om för farandena vid domstolen i det berörda tredjelandet sannolikt inte kommer att slutföras inom rimlig tid, eller om d)fortsatta förfaranden är nödvändiga för en god rättskipning. 3.Domstolen i medlemsstaten får avvisa en talan om för farandet vid domstolen i tredjelandet har slutförts och resulterat iett avgörande som kan erkännas och i tillämpliga fall verk ställas i den medlemsstaten. 4.Domstolen i medlemsstaten ska tillämpa denna artikel på ansökan av endera parten eller, om detta är möjligt enligt na tionell rätt, självmant. Interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhetsåtgärder Interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhetsåtgärder, som kan vidtas enligt lagen i en medlemsstat, får begäras hos domsto larna i den medlemsstaten, även om en domstol i en annan medlemsstat är behörig att pröva målet i sak. L 351/14 Europeiska unionens officiella tidning 1.En dom som meddelats i en medlemsstat ska erkännas i övriga medlemsstater utan att något särskilt förfarande behöver användas. 2.En berörd part får i enlighet med förfarandet i under avsnitt 2 i avsnitt 3 ansöka om ett fastställande av att det inte finns någon grund för att vägra erkännande av domen enligt artikel 45. Om utgången av ett mål som handläggs vid en domstol i en medlemsstat är beroende av fastställandet av en incidensfråga om vägran av erkännande, är den domstolen behörig att pröva denna fråga. En part som i en medlemsstat vill åberopa en dom som meddelats i en annan medlemsstat ska tillhandahålla a)en kopia av domen som uppfyller de villkor som är nöd vändiga för att fastställa dess äkthet, och b)det intyg som utfärdats enligt artikel 53. Den domstol eller myndighet vid vilken en dom som meddelats i en annan medlemsstat åberopas får, om nödvändigt, anmoda den part som åberopar den att i enlighet med artikel 57 tillhandahålla en översättning eller en translitterering av inne hållet i det intyg som avses i punkt 1 b. Domstolen eller myn digheten får begära en översättning av domen i stället för en översättning av intygets innehåll om den inte kan handlägga målet utan en sådan översättning. Den domstol eller en annan myndighet vid vilken en dom som meddelats i en annan medlemsstat åberopas får avbryta hand läggningen helt eller delvis om a)domen överklagas i ursprungsmedlemsstaten, eller b)en ansökan har lämnats in med avseende på ett beslut om att det inte finns någon grund för att vägra erkännande av domen enligt artikel 45 eller med avseende på ett beslut om att erkännandet ska vägras på en av dessa grunder.