prop · H103224 · 2014-04-29 00:00:00 — I första punkten regleras återkallelse på grund av egen anmälan. Enligt andra punkten gäller att det är den beskattningsbara verksamheten inom ramen för denna särskilda ordning som ska antas ha upphört för att återkallelse enligt denna punkt ska ske. Att den beskattningsbara personen upphör med annan verksamhet inom EU som denne bedrivit, till exempel försäljning av varor, utgör inget skäl till att denne inte längre ska få tillämpa unionsordningen för omsättning av de tjänster som omfattas av denna ordning. Ett exempel på när tredje punkten är tillämplig är när den beskattningsbara personen upphör att ha etablering (säte eller fast etableringsställe) i . I likhet med vad som gäller för tredjelandsordningen framgår av fjärde punkten att återkallelse ska ske om den beskattningsbara personen ständigt bryter mot reglerna för den särskilda ordningen. I artikel 58b i tillämpningsförordningen räknas upp ett antal fall när återkallelse på den grunden ska göras. Se även författningskommentaren till 9 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.3. Paragrafen motsvarar delvis artikel 364 respektive artikel 369f i direktivet. Paragrafen reglerar både deklarationer enligt tredjelandsordningen och deklarationer enligt unionsordningen. Den gäller för den som tillämpar någon av dessa särskilda ordningar med som identifieringsstat. I första stycket har lagts till att deklarationen ska lämnas på elektronisk väg. Vidare har e-handelsdeklaration ersatts med särskild mervärdesskattedeklaration till följd av ändringen i 2 §. Se vidare avsnitt 7.6.1. Paragrafen motsvarar artikel 365 respektive artikel första stycket i direktivet. Den reglerar innehållet i de deklarationer som den som tillämpar någon av de särskilda ordningarna med som identifieringsstat ska lämna till . I paragrafen ersätts e- handelsdeklaration med särskild mervärdesskattedeklaration till följd av ändringen i 2 §. Med uttrycket varje EU-land i andra punkten avses för den som omfattas av ett identifieringsbeslut enligt unionsordningen varje annat EU-land än . Den som tillämpar unionsordningen med som identifieringsstat kan inte redovisa omsättningar i genom den särskilda ordningen. För den som omfattas av ett identifieringsbeslut enligt tredjelandsordningen avses med uttrycket eller varje annat EU-land. Dessutom läggs i paragrafen till telekommunikationstjänster och radio- och tv-sändningar samt anges att det sammanlagda beloppet av mervärdesskatten på tjänsterna ska redovisas fördelat på skattesatser. Paragrafen har utformats efter Lagrådets synpunkter. I 12 a § anges vilka ytterligare uppgifter som ska anges i deklarationen för den som tillämpar unionsordningen och har ett eller flera fasta etableringsställen i ett annat EU-land eller i andra EU-länder. Se vidare avsnitt 7.6.2. Paragrafen är ny och motsvarar artikel andra stycket i direktivet. Den reglerar vilka uppgifter som ska anges i deklarationen för den som tillämpar unionsordningen med som identifieringsstat och som har ett eller flera fasta etableringsställen i ett annat EU-land eller i andra EU-länder. Det saknar betydelse om det fasta etableringsstället eller de fasta etableringsställena medverkat i tillhandahållandet av de tjänster som omfattas av den särskilda ordningen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Se vidare avsnitt 7.6.2. Paragrafen motsvarar numera artikel 366 respektive artikel 369h i direktivet. Den reglerar både deklarationer enligt tredjelandsordningen och deklarationer enligt unionsordningen. Paragrafen gäller den som har som identifieringsstat. Den är ändrad på så vis att e- handelsdeklaration ersätts med särskild mervärdesskattedeklaration, se 2 §. Se vidare avsnitt 7.6.4. Paragrafen motsvarar numera delvis artikel 364 respektive artikel 369f i Den reglerar tidpunkten för när den som har ett identifierings- beslut enligt tredjelandsordningen eller unionsordningen i ska lämna in en deklaration på elektronisk väg till . består i att e-handelsdeklaration ersätts med särskild mervärdesskatte- deklaration, se 2 §. Se vidare avsnitt 7.6.1. Paragrafen betecknades tidigare 16 §. Den är ändrad och motsvarar artikel 367 respektive artikel 369i i direktivet. och hur den som har ett identifieringsbeslut enligt tredjelandsordningen eller unionsordningen i ska betala den i deklarationen redovisade Ändringen i första stycket består i att e- handelsdeklaration ersätts med särskild mervärdesskattedeklaration, se 2 §. I andra stycket införs ett krav att det vid inbetalningen ska göras en hänvisning till den deklaration som betalningen avser. en ändring i förtydligande syfte. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.6.5. Paragrafen betecknades tidigare 15 §. Ändringar görs i syfte att tydliggöra att paragrafen avser svensk mervärdesskatt och för att även i övrigt förtydliga bestämmelsen. Den gäller numera dels företag som tillämpar tredjelandsordningen och som har eller ett annat EU- land som identifieringsstat, dels företag som tillämpar unionsordningen och som har ett annat EU-land som identifieringsstat. att kan fatta ett s.k. automatiskt beslut om den svenska skatten när deklarationsuppgifterna enligt den särskilda ordningen kommer in (jfr 53 kap. 2 § första stycket SFL). Paragrafen reglerar, i sin ändrade lydelse, enbart omprövningsskyldighet av beslut om identifiering eller återkallelse. beslut om identifiering avses både identifieringsbeslut, dvs. bifalla ansökan om tillåtelse att använda en särskild ordning med som identifieringsstat (jfr 4–4 b §§), och beslut om avslag av ansökan om tillåtelse att använda en särskild ordning med som identifierings- Omprövning ska, enligt första stycket, ske om den som beslutet gäller begär det, om beslutet överklagas eller om det finns andra skäl. Omprövning kan således ske på eget initiativ. Det tidigare andra stycket avser hur omprövning ska begäras av den som beslutet gäller och när dennes begäran om omprövning ska ha kommit in senast till . I syfte att uppnå en klarare struktur förs dessa bestämmelser in i en egen paragraf (17 a §). Innehållet i andra stycket motsvarar det tidigare tredje stycket. språkliga utformningen ändras med förebild i motsvarande bestämmelse i 66 kap. 3 § SFL. Enligt första meningen får inte ompröva beslut i en fråga som har avgjorts av allmän förvaltningsdomstol. Omprövningsförbudet hindrar dock inte att prövar en ny ansökan om identifieringsbeslut (jfr prop. 2010/11:165 s. 1073 ff.). Enligt andra meningen får vidare på begäran av den som beslutet gäller ompröva en fråga som har avgjorts av förvaltningsrätt eller kammarrätt genom beslut som har fått laga kraft om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett avgörande från som har meddelats . Syftet är att den som överklagar inte ska hamna i ett sämre läge än den som inte överklagar (a. prop. s. 1075). Det nya tredje stycket innehåller, i likhet med andra stycket, en inskränkning av omprövningsskyldighet. I det anges att inte på eget initiativ får ompröva ett identifieringsbeslut till nackdel för den som beslutet gäller. Skälet till detta är att det finns särskilda bestämmelser om återkallelse av identifieringsbeslut 66 kap. 20 § andra stycket SFL). 9 a §§ utesluter att på eget initiativ omprövar ett beslut om att tillåta en beskattningsbar person att använda en särskild ordning till dennes nackdel. Om förutsättningar för återkallelse föreligger ska tillämpa bestämmelserna härom (se avsnitt 7.3). Paragrafen har, liksom 17 a och 18 §§, utformats efter Lagrådets synpunkter. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.10.3. Paragrafen är ny. Den motsvarar tidigare lydelse av 17 § andra stycket. Den reglerar hur den som ett beslut om identifiering eller återkallelse gäller för ska begära omprövning av beslutet och när en begäran om omprövning ska ha kommit in senast till . Enligt första meningen ska en begäran om omprövning vara skriftlig. Detta innebär, i likhet med vad som gäller , att en begäran om omprövning får göras per e-post eller på annan elektronisk väg. Något krav att en begäran ska vara undertecknad uppställs inte. Tiden för när en begäran om omprövning ska ha kommit in senast förlängs från de tidigare från den dag då beslutet meddelades. Paragrafen har, i likhet med 17 och 18 §§, utformats efter Lagrådets synpunkter. Se även avsnitt 7.10.3. I paragrafen regleras de tidsfrister som gäller när på eget initiativ omprövar beslut om identifiering eller återkallelse. I första stycket förlängs tidsfristen från de tidigare från den dag då beslutet meddelades. Dessutom klargörs att tidsfristen avser omprövning på eget initiativ till nackdel för den som beslutet gäller. Eftersom möjligheterna att till nackdel ändra ett identifieringsbeslut, dvs. ett beslut att bifalla ansökan om tillåtelse att använda en särskild ordning med som identifieringsstat, regleras uteslutande i bestämmelserna om återkallelse (9 och 9 a §§) är inte bestämmelsen i förevarande paragraf tillämplig för ett sådant beslut. Omprövning på eget initiativ till nackdel skulle däremot kunna ske av återkallelsebeslut, t.ex. när det rör sig om bedömning från vilken tidpunkt sätet eller fast etableringsställe förändrats på ett sådant sätt att den beskattningsbara personen inte längre uppfyller förutsätt- 2013/14:224 ningarna för att tillämpa den särskilda ordningen med som identifieringsstat. Beslut om omprövning på eget initiativ kan dock antas att bli relativt sällsynta. befogenhet att på eget initiativ ompröva till fördel för den som beslutet gäller är inte tidsbegränsad (se andra stycket). Paragrafen har, i likhet med 17 och 17 a §§, utformats efter Lagrådets synpunkter. Se även avsnitt 7.10.3. Paragrafen reglerar omprövning av beslut om svensk mervärdesskatt som redovisas genom någon av de särskilda ordningarna (tredjelandsordningen eller unionsordningen). Ändringarna i första stycket innebär att hänvisningar till 66 kap. 18 och 35 §§ SFL införs. Sistnämnda hänvisning fanns tidigare i 23 § 14. Av hänvisningen i första stycket till 66 kap. 6 § SFL följer att en begäran om omprövning ska vara skriftlig. En sådan begäran får således göras per e-post eller på annan elektronisk väg. I det nya andra stycket lämnas en upplysning om att bestämmelser om hur den som tillämpat en särskild ordning för att redovisa skatten ska förfara för att begära omprövning även finns i artiklarna 61 och 61a i tillämpningsförordningen. Av artikel 61.2 i tillämpningsförordningen framgår att en begäran om ändring av sifferuppgifter i en tidigare inlämnad deklaration ska lämnas till identifieringsstaten på elektronisk väg om ändringen begärs från den dag då den ursprungliga deklarationen skulle ha lämnats in. ska alltså en begäran om ändring av skattebelopp göras via det elektroniska gränssnittet i identifieringsstaten. Efter treårsperiodens utgång ska ett företag som redovisar svensk mervärdesskatt enligt en särskild ordning med ett annat EU-land som identifieringsstat och som vill korrigera tidigare lämnade uppgifter begära omprövning genom att vända sig direkt till . Även inom treårsperioden är det som – efter att begäran överförts till myndigheten av identifieringsstaten – avgör om ändringen ska godtas. Av artikel 61a i tillämpningsförordningen följer att identifieringsstaten fortsätter vara kontaktpunkt även om företaget inte längre använder en särskild ordning. Vidare följer att om företaget fortfarande använder en särskild ordning men har ändrat identifieringsstat fortsätter den tidigare identifieringsstaten att vara kontaktpunkt för de perioder där den staten var identifieringsstat. Se även avsnitt 7.6.9. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.10.4. Paragrafen reglerar överklagande av beslut om tillåtelse att använda en särskild ordning med som identifieringsstat. I andra stycket förlängs tiden för när ett överklagande ska ha kommit in till från de tidigare från den dag då beslutet meddelades. I tredje stycket utgår hänvisningar till 67 kap. 5 § första stycket 3, 33 och 37 §§ SFL eftersom dessa bestämmelser inte är relevanta i detta sammanhang. I det nya fjärde stycket anges att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. motsvarar vad som gäller för beslut om registrering till mervärdesskatt enligt skatteförfarandelagen (67 kap. 27 § 1). Paragrafen behandlas i avsnitt 7.10.3. Paragrafen reglerar överklagande av beslut om svensk mervärdesskatt som redovisas genom någon av de särskilda ordningarna. I första stycket görs en språklig ändring i förtydligande syfte. Se vidare avsnitt 7.10.4. I paragrafen anges vilka övriga bestämmelser i skatteförfarandelagen som ska tillämpas vid prövning av frågor om tillåtelse att använda en särskild ordning med som identifieringsstat. Uppräkningen av tillämpliga bestämmelser kompletteras med en hänvisning till utredningsskyldighet och kommunikationsskyldighet i 40 kap. 1–3 §§ SFL. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.10.5. I paragrafen, som är ny, anges i första stycket att ska godkänna en fysisk person som har utsetts som deklarationsombud av den som omfattas av ett identifieringsbeslut enligt 4 b §, om den som utsetts uppfyller kraven enligt 6 kap. 6 och 7 §§ skatteförfarandelagen. Av paragraferna i skatteförfarandelagen framgår att den fysiska personen ska antas vara lämplig för uppdraget och att det inte får föreligga något förhållande som utgör hinder för godkännande, t.ex. näringsförbud. Bestämmelsen innebär att ett företag som har som identifieringsstat och som tillämpar unionsordningen för att redovisa mervärdesskatt för omsättningar i andra EU-länder – för vilka deklarationsskyldighet i enligt skatteförfarandelagen alltså inte föreligger – kan anlita ett deklarationsombud för att lämna deklarationen enligt den särskilda ordningen. Ett företag bör få utse fler än ett deklarationsombud (jfr prop. 2010/11:165 s. 307 f.). Genom hänvisningar i andra stycket görs även skatteförfarandelagens bestämmelser om bl.a. behörighet och återkallelse av godkännande av deklarationsombud tillämpliga. Någon hänvisning till bestämmelsen att deklarationsombud får begära anstånd med att lämna deklaration i 6 kap. 5 § första stycket 4 SFL ges dock inte, eftersom anstånd med att lämna deklaration enligt de särskilda ordningarna inte får beviljas. Med att deklaration lämnas elektroniskt i 6 kap. 5 § första stycket 1 SFL avses detsamma som att den lämnas på på elektronisk väg. Paragrafen har utformats efter Lagrådets synpunkter. Se vidare avsnitt 7.10.5. I paragrafen anges vilka övriga bestämmelser i skatteförfarandelagen som ska tillämpas för svensk mervärdesskatt som ska redovisas genom någon av de särskilda ordningarna. I inledningen görs språkliga ändringar, främst i förtydligande syfte. Vidare utökas uppräkningen av tillämpliga bestämmelser i skatteförfarandelagen på så vis att skattetillägg och kostnadsränta får påföras 2013/14:224 även den som redovisar skatt enligt en särskild ordning. Ett antal ytterligare bestämmelser, som till exempel utredningsskyldighet och möjligheten att fatta skönsmässiga beslut, görs också tillämpliga. Av nya punkten 9 följer att skattetillägg ska tas ut vid oriktig uppgift och skönsbeskattning. Av nya punkten 10 framgår att befrielsegrunderna i 51 kap. skatteförfarandelagen tillämpas. Även bestämmelserna om när ett beslut om skattetillägg senast ska meddelas och vissa övriga bestämmelser avseende skattetillägg i 52 kap. skatteförfarandelagen är tillämpliga enligt nya punkten 11. I nya punkten 12 finns en hänvisning till bestämmelserna om skönsbeskattning i 57 kap. 1 § SFL. Av nya punkten 18 följer att kostnadsränta ska tas ut vid anstånd, omprövning och överklagande, skönsbeskattning och för sen betalning. Vidare följer att befrielse från kostnadsränta ska meddelas om det finns synnerliga skäl. Den hänvisning till 66 kap. 35 § SFL som tidigare fanns i punkten 14 förs över till 19 §. Paragrafens inledning har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Se vidare avsnitt 7.10.6. Paragrafen är ny. Av den framgår att skatteförfarandelagens bestämmelser om omprövning och överklagande gäller för beslut som fattas med stöd av hänvisningarna i 23 §. För sådana beslut gäller därmed bl.a. skatteförfarandelagens bestämmelser om förlängd tid för omprövning av skattetillägg i 66 kap. 9 §, omprövning av beslut om ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning i 66 kap. 17 och 25 §§, omprövningsförbud till nackdel för den enskilde avseende beslut om ansvar för skatt i 66 kap. 20 § första stycket 1, förlängd tid för överklagande av beslut om skattetillägg i 67 kap. 14 § och överklagande av beslut om ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning i 67 kap. 18 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Se vidare avsnitt 7.10.6. Paragrafen är ny. Den förtydligar hur de hänvisningar som anges i 23 § Paragrafen gäller därmed den som redovisar svensk mer- värdesskatt genom en särskild ordning och som alltså inte är etablerad i Av paragrafens första stycke framgår att det som sägs i skatteförfarandelagen om skattedeklaration eller deklaration tillämpas för en sådan deklaration som lämnas enligt någon av de särskilda I andra stycket anges att det som sägs i skatteförfarande- lagen om uppgiftsskyldighet enligt 15–35 kap. uppgiftsskyldighet enligt denna lag. Denna bestämmelse får betydelse främst i fråga om så kallat tredjemansföreläggande och revision (se 23 § 2 och 4). I tredje stycket anges att det som sägs i 49 kap. 7 § tredje stycket SFL om även tillämpas för motsvarande myndighet i ett annat EU-land. Bestämmelsen innebär att ett beslut om sköns- beskattning ska undanröjas om deklarationen myndighet i identifieringsstaten från utgången av den månad då meddelade beslutet om skönsbeskattning eller inom den tid som följer av 49 kap. 7 § andra stycket SFL. Paragrafen har utformats efter Lagrådets synpunkter. Se vidare avsnitt 7.10.6. Paragrafen är ny. Den reglerar rätten till ränta för tillgodoräknat belopp (jfr 65 kap. 16 § första stycket SFL). Paragrafen gäller den som redovisar svensk mervärdesskatt genom en särskild ordning och som alltså inte är etablerad i . Paragrafen behandlas i avsnitt 7.10.7. Paragrafen motsvarar artikel 369 respektive artikel 369k i direktivet. Den reglerar dokumentationsskyldigheten för den som tillämpar en särskild ordning. Första stycket har ändrats i syfte att förbättra överensstämmelsen med direktivet. Det innebär att den som redovisar svensk mervärdesskatt genom en särskild ordning är skyldig att se till att det finns underlag så att kan avgöra om deklarationen är korrekt. Vilka uppgifter som underlaget ska innehålla framgår av artikel 63c i tillämpningsförordningen. Av andra stycket följer att underlaget på begäran ska göras tillgängligt för , även om endast är identifieringsstat. Se vidare avsnitt 7.10.8. Lagen träder i kraft och tillämpas på redovisningsperioder som börjar efter utgången av . Eftersom en redovisningsperiod enligt de särskilda ordningarna utgörs av ett kalenderkvartal ska de nya bestämmelserna tillämpas första gången för kalenderkvartalet januari–. Ansökan kan emellertid lämnas in hos behörig myndighet i identifieringsstaten . Bedömningen av i vilket land en omsättning ska anses äga rum styrs av de materiella reglerna, som för svensk del finns i mervärdesskattelagen och övergångsbestämmelserna till ändringarna i den lagen. Övergångsbestämmelser avseende omsättningar av telekommunikationstjänster, radio- och tv-sändningar och elektroniska tjänster till icke beskattningsbara personer i ett annat EU-land än där säljaren är etablerad finns även i artikel 2 i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1042/2013. Se vidare avsnitt 9. 2013/14:224 11.4 Förslaget till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) Hänvisningen i paragrafen ändras till att avse lagen om särskilda ordningar för mervärdesskatt för telekommunikationstjänster, radio- och tv-sändningar och elektroniska tjänster. 11.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import, m.m. I paragrafen görs en ändring till följd av att begreppet yrkesmässig verksamhet ersatts med begreppen beskattningsbar person och ekonomisk verksamhet i mervärdesskattelagen. Paragrafen innebär att för att tullfrihet ska medges får tillhandahållaren av varan inte vara en beskattningsbar person om tillhandahållandet sker mot betalning. Dessutom görs en språklig ändring. Paragrafen har utformats efter Lagrådets synpunkter. Se vidare avsnitt 8. 11.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi Sista meningen i bestämmelsen ska rätteligen stå i ett eget andra stycke, vilket nu åtgärdas. Europeiska unionens officiella tidning L 44/11 RÅDETS DIREKTIV 2008/8/EG av om ändring av direktiv /112/EG med avseende på platsen för tillhandahållande av tjänster EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av yttrande (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och av följande skäl: (1)Förverkligandet av den inre marknaden samt globaliseringen, avregleringar och den tekniska utvecklingen har tillsammans lett till mycket stora förändringar, såväl kvantitativt som strukturellt, när det gäller handeln med tjänster. Allt fler tjänster kan nu tillhandahållas på distans. har åtgärder vidtagits på vissa punkter för att kunna hantera detta, och många närmare angivna tjänster beskattas i själva verket enligt destinationsprincipen. (2)För att den inre marknaden ska kunna fungera väl behöver rådets direktiv /112/EG av 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (3) ändras med avseende på platsen för tillhandahållande av tjänster, i enlighet med kommissionens strategi för modernisering och förenkling av det gemensamma mervärdesskattesystemets funktion. (3)För alla tillhandahållanden av tjänster bör platsen för beskattning i princip vara den plats där konsumtionen faktiskt sker. Även om den allmänna regeln beträffande platsen för tillhandahållande av tjänster ändras på det sättet, skulle det dock, av såväl administrativa som politiska skäl, behöva göras vissa undantag från denna regel. (1) EUT C 104 E, 30.4.2004, s. 143 och yttrande avgivet (ännu ej offentliggjort i EUT). (2) EUT C 117, 30.4.2004, s. 15 och EUT C 195, , s. 54. (3) EUT L 347, 11.12.2006, s. 1. Direktivet senast ändrat genom di- rektiv 2007/75/EG (EUT L 346, 29.12.2007, s. 13). (4)För tjänster som tillhandahålls beskattningsbara personer bör den allmänna regeln för platsen för tillhandahållande vara att det ska vara den plats där mottagaren är etablerad, inte den plats där tillhandahållaren är etablerad. Vid fastställande av reglerna för platsen för tillhandahållande av tjänster och för att minimera företagens bördor bör beskattningsbara personer som även bedriver icke beskattningsbar verksamhet anses som beskattningsbara vad gäller alla tjänster som levereras till dem. På samma sätt bör icke beskattningsbara juridiska personer som är registrerade för mervärdesskatt anses vara beskattningsbara personer. Dessa bestämmelser bör i överensstämmelse med gängse regler inte gälla tillhandahållande av tjänster som tas emot av en beskattningsbar person eller av dennes personal för personligt bruk. (5)När tjänster tillhandahålls icke beskattningsbara personer, bör den allmänna regeln också i fortsättningen vara att platsen för tillhandahållandet ska vara den plats där tillhandahållaren har etablerat sätet för sin ekonomiska verksamhet. (6)Under vissa omständigheter är de allmänna regler beträffande platsen för tillhandahållande av tjänster som gäller både beskattningsbara och icke beskattningsbara personer inte tillämpliga, utan specifika undantag bör i stället gälla. Undantagen bör till övervägande del vara grundade på de nuvarande kriterierna och avspegla principen om beskattning på platsen för konsumtion, men får inte innebära att någon oskälig administrativ börda läggs på vissa företag.