prop · H10384 · 2014-02-10 00:00:00 — Regeringens bedömning: Den tillsyn och det samarbete med andra behöriga myndigheter som Sepa-förordningen föreskriver kan komma till stånd inom ramen för gällande svensk rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inga invändningar mot den. Skälen för regeringens bedömning Enligt artikel 10.3 i Sepa-förordningen ska medlemsstaterna se till att de behöriga myndigheter som avses i artikel 10.1 har de befogenheter som krävs för utförandet av deras uppgifter. Det anges inte närmare vilka befogenheter som de behöriga myndigheterna ska ha vid sin tillsyn. I avsnitt 4.4.2 föreslås att det i betaltjänstlagen tas in en bestämmelse om att tillsyn ska omfatta Sepa-förordningen. Reglerna om tillsyn i betaltjänstlagen omfattar betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer. I fråga om tillsynen över övriga betaltjänstleverantörer gäller bestämmelserna i de lagar som reglerar deras verksamhet, om inte annat följer av betaltjänstlagen (se 8 kap. 1 § betaltjänstlagen). Beträffande sådana betaltjänstleverantörer som inte är betalningsinstitut eller registrerade betaltjänstleverantörer, såsom banker och kreditmarknadsföretag (kreditinstitut), filialer till kreditinstitut från länder utanför EES samt pengar och registrerade utgivare, finns regler om tillsyn i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse respektive i lagen (2011:755) om elektroniska pengar. Enligt såväl dessa lagar som betaltjänstlagen får , inom ramen för sin tillsyn, begära att verksamhetsutövarna lämnar upplysningar om sin verksamhet och de därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär. får också göra platsbesök. Som nämnts anges det inte i Sepa-förordningen vilken typ av befogenheter som de behöriga myndigheterna ska ha för sin tillsyn. Förordningen utgör ett komplement till den befintliga regleringen på betaltjänstområdet och bedömningen görs därför att det saknas skäl för att införa andra eller ytterligare tillsynsbefogenheter i fråga om efterlevnaden av Sepa-förordningen än vad som gäller på betaltjänstområdet i övrigt. Den tillsyn som Sepa-förordningen föreskriver kan således komma till stånd inom ramen för gällande svensk rätt. I artikel 10.4 anges att de behöriga myndigheterna ska samarbeta med varandra i enlighet med artikel 24 i direktiv /64/EG och artikel 31 i förordning (EU) nr 1093/2010. Artikel 24 i betaltjänstdirektivet innehåller regler om utbyte av information. Artikeln har införlivats med svensk rätt genom 8 kap. 4 § första stycket betaltjänstlagen. Enligt den bestämmelsen ska i sin tillsynsverksamhet samarbeta och utbyta information med behöriga myndigheter inom EES. Inspektionen ska dessutom samarbeta och utbyta information med ECB, nationella centralbanker och andra behöriga myndigheter som utsetts i enlighet med unionsrätt som är tillämplig på betaltjänstleverantörer. Artikel 31 i och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 innehåller bestämmelser om att Europeiska bankmyndigheten () ska svara för den allmänna samordningen mellan de behöriga myndigheterna. Av 5 § förordning (2009:93) med instruktion för följer att inom sitt ansvars- område aktivt ska delta i det samarbete inom EU som sker inom ramen Prop. 2013/14:84 för det europeiska system för finansiell tillsyn som avses i 5 a § och samarbeta med utländska myndigheter som har behörighet att utöva tillsyn över finansiella marknader och finansiella företag samt i det sammanhanget bidra till att tillsynen samordnas. I 5 a § anges att är en del av det europeiska system för finansiell tillsyn som avses i förordning (EU) nr 1093/2010. Mot bakgrund av de regler som redan finns i svensk rätt görs bedömningen att några ytterligare åtgärder inte behöver vidtas för att möjliggöra det samarbete som de behöriga myndigheterna ska bedriva enligt Sepa-förordningen. 4.4.4Ingripande vid överträdelse av bestämmelserna i Regeringens förslag: I betaltjänstlagen ska det framgå att möjligheter att ingripa även omfattar Sepaförordningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar Skälen för regeringens förslag: I artikel 11.1 i Sepa-förordningen anges att medlemsstaterna ska fastställa bestämmelser om vilka sanktioner som ska tillämpas vid överträdelse av förordningen och vidta alla åtgärder som krävs för att se till att dessa bestämmelser tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. artikel 11.2 ska sanktionerna inte tillämpas på konsumenter. förordningen anges inte närmare vilka möjligheter till ingripande som de behöriga myndigheterna ska ha vid överträdelse av bestämmelserna i för- I betaltjänstlagen regleras möjligheter att ingripa mot betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer (8 kap. 8 § respektive 23 §). Beträffande sådana tillhandahållare av betaltjänster som inte är betalningsinstitut eller registrerade betaltjänstleverantörer, såsom banker och kreditmarknadsföretag (kreditinstitut), filialer till kredit- institut från länder utanför EES samt pengar och registrerade utgivare, finns regler om ingripanden i lagen om bank- och finansieringsrörelse respektive i lagen om elektroniska pengar. Enligt nämnda lagar kan utfärda föreläggande att begränsa verksamheten i något avseende, minska riskerna i den eller vidta någon annan åtgärd för att komma till rätta med kan också utfärda ett förbud mot att verkställa beslut eller utfärda anmärkning. återkalla företagets tillstånd om överträdelsen är allvarlig. tillräckligt kan en varning meddelas. De sanktionsbefogenheter som har enligt den lagstiftning som redogjorts för, har bedömts uppfylla de krav i fråga om ingripanden som ställs i EG-förordningen om gränsöverskridande betalningar (prop. 2009/10:220 s. 303). Det saknas skäl att göra någon 2013/14:84 annan bedömning såvitt avser de krav på sanktioner som ställs i Sepaförordningen. Gällande lagstiftning bedöms därmed uppfylla Sepaförordningens krav på sanktioner. På motsvarande sätt som det uttryckligen anges i 8 kap. 8 och 23 §§ betaltjänstlagen, att ska ingripa om skyldigheterna enligt förordningen om gränsöverskridande betalningar åsidosätts, bör det anges att bestämmelserna omfattar Sepa-förordningen. I övrigt görs bedömningen att någon ytterligare åtgärd inte behöver vidtas i svensk rätt när det gäller bestämmelserna om sanktioner i Sepa-förordningen. 4.4.5Förfaranden för klagomål och tvistlösning utanför domstol Regeringens bedömning: Det förfarande för klagomål och tvistlösning utanför domstol som Sepa-förordningen föreskriver kan komma till stånd inom ramen för gällande svensk rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inga invändningar mot den. bedömningen, framhåller att nämndens bankavdelning inte prövar konsumenttvister där värdet av vad som yrkas understiger . Nämnden menar att detta i praktiken kan motverka möjligheten till utomrättslig prövning av tvister mellan betaltjänstanvändare som är konsumenter och betaltjänstleverantörer. Nämnden konstaterar också att den pågående utredningen om hantering av konsumenttvister utanför domstol (dir. 2013:23) kommer att ha anledning att överväga om de värdegränser som gäller är förenliga med och rådets direktiv /11/EU om alternativ tvistlösning vid konsument- Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 12 i Sepa- förordningen ska medlemsstaterna inrätta lämpliga och effektiva förfaranden för klagomål och tvistlösning utanför domstol för att lösa tvister mellan betaltjänstanvändare och deras betaltjänstleverantörer som gäller rättigheter och skyldigheter och som uppkommit till följd av tillämpningen av förordningen. I detta syfte ska medlemsstaterna utse befintliga organ eller, då det är lämpligt, inrätta nya. Medlemsstaterna får föreskriva att artikel 12 endast ska tillämpas på betaltjänstanvändare som är konsumenter eller endast på dem som är konsumenter och mikroföretag (artikel 12.3). Frågan om förfaranden för klagomål och tvistlösning utanför domstol har behandlats i samband med tidigare lagstiftningsarbete. artikel 83 i betaltjänstdirektivet som artikel 11 i förordningen om gränsöverskridande betalningar ska medlemsstaterna införa förfaranden för klagomål och tvistlösning utanför domstol. som avsåg införlivande i svensk rätt av betaltjänstdirektivet och komplettering av förordningen om gränsöverskridande betalningar angavs sammanfattningsvis följande skäl till varför något särskilt förfarande för klagomål och tvistlösning utanför domstol inte ansågs behöva införas i svensk rätt (prop. 2009/10:220 s. 77–82). Enligt förordningen (2007:1041) med instruktion för () ska (i) pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare, (ii) pröva tvister om skadestånd mellan fysiska personer och juridiska personer eller enskilda näringsidkare under vissa förutsättningar, (iii) yttra sig i konsumenttvister på begäran av domstol, (iv) informera konsumenter och näringsidkare om myndighetens praxis, och (v) stödja den kommunala konsumentverksamhetens hantering av konsumenttvister. De tvistlösningsförfaranden som ska finnas tillgängliga tillhandahålls inom ramen för ARN:s nuvarande verksamhet. Det saknas därför anledning att särskilt reglera konsumenters möjligheter att få ett ärende om en betaltjänstleverantörs påstådda överträdelse av bestämmelser i lagen om betaltjänster prövat av nämnden. I denna del behövs därmed inga nya bestämmelser i lag för att genomföra direktivet. hanterar tvister mellan konsumenter och näringsidkare. En betaltjänstanvändare som inte är konsument kan alltså inte vända sig till få till stånd en prövning av huruvida dennes betaltjänstleverantör har överträtt regler i lagen om betaltjänster. En sådan avgränsning av vilka som får hänskjuta tvister till behörig myndighet för prövning följer inte av direktivet. Däremot har medlemsstaterna möjlighet att särskilt föreskriva om en sådan inskränkning, dvs. att tvistlösningsförfarandena enbart ska stå öppna för de betaltjänstanvändare som är konsumenter. Den nu valda lösningen innebär alltså att denna möjlighet utnyttjas vid det svenska genomförandet av direktivets regler. och tar inom ramen för sin löpande verksamhet emot klagomål och informerar när så är lämpligt klagande betaltjänstanvändare och konsumentorganisationer om möjligheten att hänskjuta ett ärende till prövning hos . Som framgått innebär detta att och hanterar klagomål i enlighet med klagomålshantering som ombesörjs inom ramen för myndigheternas löpande verksamhet. Det krävs därför inte några ytterligare åtgärder för att genomföra förordningen i svensk lagstiftning. På motsvarande sätt som i fråga om betaltjänstdirektivet är ansvarigt organ för tvistlösning utanför domstol avseende sådana tvister mellan betaltjänstanvändare och deras betaltjänstleverantörer som rör rättigheter och skyldigheter enligt förordningen. Tvistlösningsförfaranden som uppfyller kravet i förordningen tillhandahålls redan inom ramen för ARN:s verksamhet, såvitt avser tvister mellan konsumenter och deras betaltjänstleverantörer. De överväganden som gjordes i det tidigare lagstiftningsärendet har relevans även för frågan om komplettering av Sepa-förordningen. De tvistlösningsförfaranden som tillhandahålls av och den klagomålshantering som hanteras av och 2013/14:84 bedöms på samma skäl uppfylla de krav som Sepa-förordningen ställer i dessa avseenden. påpekar att nämnden inte prövar konsumenttvister på nämndens bankavdelning där värdet av vad som yrkas understiger , vilket i praktiken kan motverka möjligheten till utomrättslig prövning av tvister mellan betaltjänstanvändare som är konsumenter och betaltjänstleverantörer. Regeringen noterar, liksom , att frågan om hantering av konsumenttvister utanför domstol är föremål för utredning (dir. 2013:23). Utredaren ska bl.a. bedöma om befintliga organ för tvistlösning utanför domstol uppfyller kraven i EU-direktivet om alternativ tvistlösning (och rådets direktiv /11/EU av om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister och om ändring av förordning [EG] nr 2006/2004 och direktiv /22/EG). Flera EU-rättsakter innehåller bestämmelser om tillgång till alternativa tvistlösningsorgan. Skyldigheten att tillhandahålla sådana organ och de krav som ska ställas på dessa preciseras i direktivet. Enligt direktivet får medlemsstaterna tillåta alternativa tvistlösningsorgan att avstå från att hantera en tvist, om klagomålets värde understiger eller överstiger ett på förhand fastställt tröskelbelopp. Beloppen får emellertid inte fastställas på en sådan nivå att de väsentligen försämrar konsumenternas tillgång till de alternativa tvistlösningsorganens behandling av klagomål (artikel 5.4.d och 5.5). Mot denna bakgrund bedömer regeringen att frågan om tröskelbeloppens effekter på möjligheten till utomrättslig prövning i praktiken, inte bör hanteras inom ramen för detta lagstiftningsärende. Till skillnad från vad som gäller enligt förordningen om gränsöverskridande betalningar och betaltjänstdirektivet får medlemsstaterna enligt Sepa-förordningen föreskriva att förfarandena för klagomål och tvistlösning endast ska tillämpas på betaltjänstanvändare som är konsumenter eller endast på dem som är konsumenter och mikroföretag (artikel 12.3). Enligt förordningen om gränsöverskridande betalningar får medlemsstaterna föreskriva att förfarandena endast ska tillämpas på betaltjänstanvändare som är konsumenter eller mikroföretag. Enligt betaltjänstdirektivet kan medlemsstaterna föreskriva att förfarandena får göras tillämpliga på konsumenter. Mikroföretag nämns inte i direktivet. Utifrån ett behov av rättslig konsekvens mellan förordningen om gränsöverskridande betalningar och direktivet gjordes i det tidigare lagstiftningsärendet en tolkning som resulterade i att tillhandahållandet av tvistlösningsmekanismer också enligt förordningen skulle avse endast tvister mellan konsumenter och deras betaltjänstleverantörer. Enligt Sepa-förordningen är det alltså möjligt att välja om förfarandena för klagomål och tvistlösning ska vara tillämpliga på konsumenter eller på konsumenter och mikroföretag. Liksom i det tidigare lagstiftningsärendet görs emellertid bedömningen att det bör vara rättslig konsekvens mellan de aktuella rättsakterna. Förfarandena bör därför, liksom enligt betaltjänstdirektivet och förordningen om gränsöverskridande betalningar, vara tillämpliga endast på konsumenter. Eftersom befintliga förfaranden för klagomål och tvistlösning mellan konsumenter och näringsidkare således bedöms uppfylla kraven enligt Sepa-förordningen, krävs inte några särskilda åtgärder i svensk rätt för att Prop. 2013/14:84 komplettera förordningen i denna del. Regeringens bedömning: Övergångsbestämmelserna i föranleder inte någon åtgärd i svensk rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inga invändningar mot den. Skälen för regeringens bedömning: är slutdatum för när betalningar och autogireringar ska utföras i enlighet med kraven i Sepa-förordningen (artikel 6.1 och 6.2). Det finns emellertid möjlighet , fram till den undantag från vissa av de tekniska kraven (artikel 16.1 och 16.3–16.6). Medlemsstaterna får t.ex. tillåta att betaltjänstleverantörerna under vissa förutsättningar låter konsumenterna fortsätta att använda s.k. BBAN-numret för nationella betalningstransaktioner. En medlemsstat som avser att utnyttja ett undantag ska underrätta kommissionen om detta (artikel 16.7). För betaltjänstleverantörer som är belägna i och betaltjänstanvändare som utnyttjar en betaltjänst i en medlemsstat som inte har euron som valuta följer det av övergångsbestämmelserna att de tekniska kraven, och även kraven på nåbarhet och interoperabilitet, ska vara uppfyllda (artikel 16.2 och 16.8). För dessa medlemsstater blir det därför inte aktuellt att tillämpa något av undantagen. har inte euron som valuta. Någon åtgärd behöver inte vidtas enligt Sepa-förordningen för att övergångsbestämmelserna för medlemsstater som inte har euro som valuta ska bli tillämpliga. Sepaförordningens övergångsbestämmelser föranleder därför inte någon åtgärd i svensk rätt. Det kan noteras att kommissionen lämnade ett förslag till förordning om ändring av Sepa-förordningen (COM[2013] 937 final). Förslaget innebär att det görs en ändring i artikel 16.1. Enligt förslaget får betaltjänstleverantörer, utan hinder av artikel 6.1 och 6.2, fram till fortsätta att genomföra betalningar som inte görs i Sepa-formatet. Dessutom föreslås att medlemsstaterna tidigast får tillämpa sanktioner vid överträdelse av artikel 6.1 och 6.2. Skälet till kommissionens förslag är att det har visat sig att övergången till Sepa sannolikt inte kommer att vara helt genomförd . Övergångsbestämmelsen föreslås därför i syfte att undvika de störningar som kan uppstå på betaltjänstområdet om betaltjänstleverantörer vägrar att acceptera betalningar som inte görs i Sepaformatet. 2013/14:84 4.4.7 Regeringens förslag: Lagändringen ska träda i kraft . Promemorians förslag innebär ett ikraftträdande . Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar Skälen för regeringens förslag: Av ikraftträdandebestämmelsen (artikel 18) i Sepa-förordningen följer att förordningen träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Förordningen trädde därmed i kraft . Förordningen är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Av Sepa-förordningen följer att medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de behöriga myndigheter som har utsetts (artikel 10.2). Senast ska medlemsstaterna fastställa bestämmelser om vilka sanktioner som ska tillämpas vid överträdelse av förordningen och underrätta kommissionen om dessa bestämmelser (artikel 11.1). ska medlemsstaterna även underrätta kommissionen om de organ som har inrättats eller utsetts för att hantera klagomål och tvistlösning (artikel 12.2). Mot den redovisade bakgrunden bör den lagändring som föreslås träda i kraft så snart som det är möjligt, vilket bedöms vara . 5Förlängd övergångsperiod för understödsföreningar 5.1Bakgrund och gällande rätt För befintliga understödsföreningar gäller lagen (1972:262) om understödsföreningar, UFL. Med en understödsförening avses en förening för inbördes bistånd som, utan affärsmässigt drivande av försäkringsrörelse, meddelar annan personförsäkring än arbetslöshetsförsäkring (1 §). Vidare ska en understödsförening vara sluten på så sätt att den huvudsakligen är avsedd för anställda i visst eller vissa företag, personer tillhörande en viss yrkesgrupp eller medlemmar i sammanslutning med sådan intressegemenskap att en samverkan även för personförsäkring är naturlig. Understödsföreningarna ska vara registrerade hos och stå under tillsyn av denna (3 §). Understödsföreningarna brukar indelas med utgångspunkt i vilken form av försäkring som meddelas. Det finns pensionskassor, sjukkassor, begravningskassor samt sjuk- och begravningskassor. Pensionskassorna meddelar i huvudsak pensionsförsäkring och indelas i tjänstepensionskassor och andra pensionskassor. försäkring, men även annan livförsäkring såsom begravningsförsäkring 75 föreningar registrerade hos , varav 36 står under begränsad tillsyn. I samband med införandet av FRL upphävdes UFL. Enligt 7 § lagen om införande av FRL får befintliga föreningar fortsätta att driva verksamheten enligt UFL till utgången av 2014 eller, om en ansökan om tillstånd enligt FRL då har getts in, till dess att ett beslut med anledning av en sådan ansökan har vunnit laga kraft. Om en ansökan inte har getts in före utgången av 2014 eller om den avslås, ska föreningen i likvidation. I remissbehandlingen inför införandet av FRL gjordes invändningen att svenska tjänstepensionskassor ålades strängare kapitalkrav än tjänstepensionsinstituten i övriga EES-länder. I förarbetena till FRL betonades att tjänstepensionsmarknaden i stort sett var en nationell begivenhet och att inordningen av tjänstepensionskassorna i FRL medförde fördelar som uppvägde nackdelarna i fråga om konkurrensneutralitet på europeisk nivå. Det framhölls dock att förnyade överväganden kommer att göras inom ramen för genomförandet av Solvens II-direktivet (prop. 2009/10:246 s. 216 f.). Solvens överlämnade betänkandet Rörelsereglering för försäkring och tjänstepension (SOU 2011:68). Utredningen föreslår bl.a. att övergångsperioden för understödföreningar ska förlängas från utgången av 2014 till utgången av 2015 i avvaktan på en ny lag om tjänstepensionsrörelse. Även har i promemorian Förhållandet mellan Solvens II-direktivet och tjänstepensionsdirektivet föreslagit en förlängning av övergångsperioden för understödsföreningar. I promemorian föreslås en förlängning till utgången av 2017 i avvaktan på en revidering av tjänstepensionsdirektivet. Vid remissbehandlingen av promemorian uttryckte flera remissinstanser oro över att det inte går att bilda några nya tjänstepensionsinstitut i sedan upphävandet av UFL. Regeringen har därefter tillsatt en särskild utredare med uppdrag att bl.a. ta fram förslag till en ny lagstiftning för tjänstepensionsinstitut. Regeringens förslag: Övergångsperioden för understödsföreningarna förlängs från utgången av 2014 till utgången av 2017. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. anser att en förlängning av övergångsperioden är angelägen, men att den enbart ska omfatta sådana föreningar som driver tjänstepensionsverksamhet. Det finns inte något behov av att förlänga övergångsperioden för övriga föreningar, eftersom dessa endast kommer ha möjlighet att fortsätta sin verksamhet som försäkringsförening enligt FRL. Vidare anser inspektionen att det ålderdomliga regelverket för föreningarna medför tillämpningssvårigheter. UFL var redan innan upphävandet i stort behov av revidering eftersom den hänvisar till bl.a. försäkringsrörelselag. Regleringen har blivit alltmer obsolet sedan upphävandet. Även anser att en förlängning av övergångsperioden är både önskvärd och nödvändig, men framhåller att den nuvarande regleringen är ålderdomlig och att detta medför en osäkerhet för föreningarna. Vidare menar samfundet att kan medföra en viss snedvridning mellan föreningar som ombildas till försäkringsföreningar enligt FRL och föreningar som väljer att driva sin verksamhet enligt UFL. Svensk Försäkring anser att föreningarna, i vart fall till en början, bör omfattas av äldre regler. I en föränderlig värld kan det emellertid uppkomma problem för föreningarna att tillämpa en upphävd lag. Detta bör lösas genom att föreningarna efter en övergångsperiod får tillämpa en ny lagstiftning för tjänstepensionsinstitut eller att UFL återinförs . Vid bestämmandet av övergångsperiodens längd bör hänsyn tas till att tjänstepensionsdirektivet kan komma att försenas. anser att UFL bör återinföras i avvaktan på det nya tjänstepensionsdirektivet. anser att understödsföreningarna ska inordnas i FRL, eftersom det kan ifrågasättas om den nuvarande övergångsregeln är förenlig med Solvens II-direktivet. Skälen för regeringens förslag: är det inte möjligt att bilda några nya i annan form än som pensionsstiftelse. Enligt regeringens mening är detta otillfredsställande. Det är därför angeläget att det möjliggörs nybildning av . Inrättandet av en ny nationell reglering för tjänstepensionsinstitut fordrar emellertid noggranna överväganden. Regeringen har därför tillsatt en särskild utredare som ska analysera och överväga vilka krav som ska ställas på för att de ska omfattas av tjänstepensionsdirektivet. Utredaren ska även lämna förslag till övergångs- och ombildningsregler för befintliga institut som är tjänstepensionsinstitut. Uppdraget ska redovisas (dir 2013:32 och 117). Därefter ska betänkandet remissbehandlas och beredas i sedvanlig ordning.