prop · H103154 · 2014-03-18 00:00:00 — Migration och utveckling är ett av fyra tematiska huvudområden i EU:s övergripande strategi för migration och rörlighet (EU Global Approach to Migration and Mobility). Den övergripande strategin är för samarbete med tredjeländer på migrationsområdet. Att öka utvecklingseffekterna av remitteringar är ett prioriterat område i EU:s politik för migration och utveckling. Rådslutsatser (12415/13) har antagits inom EU om att fortsatt stärka kopplingarna mellan utveckling och migration. EU ska bidra till att maximera de positiva effekter migrationen kan ha på utveckling i ursprungsländer genom att fortsätta arbetet med aktuella prioriterade områden, däribland remitteringar. anordnades i den andra högnivådialogen om migration och utveckling. . FN:s generalsekreterares rapport inför högnivådialogen tog upp remitteringars betydelse för många fattiga länder och att det behövs en genomarbetad politik för att maximera remitteringarnas utvecklingseffekter. Det krävs exempelvis förtroende och tillgång till ett lands institutioner, både finansiella och politiska, för att remitteringar ska kunna investeras och användas mer långsiktigt. Migrationsministern, som ledde delegation, tog också upp remitteringars betydelse för utveckling i sitt anförande i generalförsamlingen. I deklarationen från högnivådialogen gav de medverkande staterna starkt stöd till att inkludera migration i utvecklingsagendan . Arbetet med remitteringar i Globala forumet för migration och utveckling (GFMD) Remitteringar har ägnats stor uppmärksamhet inom ramen för GFMD . Frågor som tidigt har tagits upp i detta forum är vikten av sänkta kostnader för remitteringar, ökad användning av formella kanaler Skr. 2013/14:154 för att skicka pengar samt vikten av stärkta utvecklingseffekterna av GFMD har tagit fram olika rekommendationer på området. Några av dessa handlar om stärkt konkurrens på remitteringsmarknaden genom att motverka monopolbildning, förenkla av regleringen av remitteringsverksamhet (dock med hänsyn till fortsatt behov av att exempelvis bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorverksamhet) samt främja partnerskap mellan offentliga och privata aktörer för att underlätta tillämpningen av ny teknologi som sänker kostnaderna. En rekommendation handlar också om att främja partnerskap mellan centralbanker liksom kommersiella banker i mottagar- och sändarländer, samt mellan dessa och pengaöverföringsföretag och mikrokreditinstitutioner. Andra rekommendationer handlar om att stärka kunskapen om användandet av finansiella tjänster hos dem som skickar och tar emot pengar. För att stärka remitteringars effekter på mikronivå har man lyft fram behovet av att underlätta för privata aktörer att tillhandahålla tjänster såsom mikroförsäkringar, mikropensioner och investeringsmöjligheter kopplade till remitteringar. På makronivå har GFMD-rekommendationerna lyft fram behovet av bättre statistik för att på så sätt få med remitteringar i länders kreditprövningar och därmed öka länders tillgång till internationella lån samt möjligheten att främja finansieringsmekanismer där människor i diasporan kan låna ut pengar till statliga projekt (s.k. diasporafonder). Även behovet av ytterligare forskning har betonats kring t.ex. remitteringars påverkan på kvinnor och barn, vad som påverkar remitteringsbenägenheten samt kring incitament för att uppmuntra investering av remitteringar. En central diskussion inom GFMD gäller hur remitteringsflödenas bidrag till utveckling kan inkluderas i framtidens utvecklingsagenda . Metoder för att följa upp sänkta kostnader och stärkta utvecklingseffekter av remitteringar har bl.a. lyfts fram, liksom remitteringars bidrag till ekonomisk utveckling genom investeringar i företagsverksamhet i ursprungsländer. Under det svenska ordförandeskapet finns ett särskilt fokus på hur remitteringar kan ha positiva utvecklingseffekter inom hälsa och utbildning. Det handlar om hur remitteringar kan användas för att finansiera basala hälso- och utbildningsbehov. Arbete inom och med myndigheter Remitteringar är finansiella transaktioner och därför har huvudansvar för lagstiftningen om betaltjänster (bl.a. remitteringar) inom . Eftersom dessa penningöverföringar har en så tydlig koppling till andra områden och frågor utöver de rent finansiella, arbetar även andra delar av med remitteringar. I första hand gäller detta (migrations- och konsumentfrågor) och (utvecklingsfrågor). Berörda myndigheter är framförallt , , , () och . –Remitteringar är ett prioriterat område i regeringens arbete med migration och utveckling. Regeringen arbetar för säkrare och billigare remitteringar från till låginkomstländer och för ökade utvecklingseffekter av remitteringar. Detta tar sig bl.a. uttryck i arbete under ordförandeskapet i GFMD samt genom uppdrag att upprätta en webbaserad informations- och jämförelsetjänst för remitteringar. –Regeringen vill stärka kunskapsunderlaget om remitteringar. I detta syfte stöder bl.a. forskningsprogram KNOMAD. Regeringen har även bidragit finansiellt till tankesmedjan utmanings arbete med att förbättra statistiken om remitteringar från till låg- och medelinkomstländer, samt har i budgeten avsatt pengar för att ge i uppdrag till att i samverkan med genomföra en kartläggande studie gällande migrationsrelaterad statistik. –deltar aktivt inom EU-samarbetet om migration och utveckling, där bl.a. remitteringar ingår. EU:s övergripande strategi för migration och rörlighet är central. Från svensk sida prioriteras fortsatt operationalisering av arbetet i forma av konkreta åtgärder och projekt på EU-nivå som gäller remitteringar. –Internationellt samarbete i frågan är centralt. I detta syfte följer regeringen bl.a. upp de övergripande resultaten av FN:s högnivådialog om migration och utveckling kopplade till remitteringar, framför allt inom ramen för GFMD-ordförandeskapet. verkar för att migration och utveckling ska inkluderas i utvecklingsagendan som en partnerskapsfråga och som en förutsättning för genomförande av den nya dagordningen. Områden som har lyfts är t.ex. sänkta kostnader för remitteringar. –Remitteringar utgör en central form av resursmobilisering och är ett viktigt komplement till det internationella biståndet. Regeringen undersöker innovativa insatser för att exempelvis sänka transaktionskostnader, öka konkurrens och därigenom bidra till att en större del av remitteringar skickas genom formella kanaler. Innovativa insatser kan också främja tillgången till finansiella tjänster och service och därmed att öka remitteringars utvecklingseffekter. Arbetet med att stärka remitteringars utvecklingseffekter är viktigt i biståndets utvecklingsanalyser. Samordning och ansvarsfördelning inom och mellan myndigheter kan fortsatt stärkas på remitteringsområdet. Slutsatserna av arbetet med seminariet som anordnades inom om remitteringar kan byggas vidare på i detta syfte. Framåt kommer regeringen att löpande följa upp uppdrag om remitteringswebbplatsen och en utvärdering ska genomföras 2017. En viktig framtidsfråga är stärkt kunskaps- och statistikunderlag om remitteringar. Här spelar såväl Delegationen för migrationsstudier som forskningsprogram KNOMAD en viktig roll. Andra viktiga framtidsfrågor är arbete för sänkta kostnader för remitteringar och hur en större del av remitteringarna kan föras över till formella kanaler. Inom EU avser regeringen att fortsatt aktivt delta i EU:s arbete med att Skr. 2013/14:154 stärka de positiva utvecklingseffekterna av remitteringar. kommer bl.a. att arbeta för att samstämmighet och samordning på området mellan kommissionens Generaldirektorat för inrikes frågor och Generaldirektorat för utveckling ytterligare fördjupas. Internationellt blir migration och utveckling en viktig fråga i framtidens utvecklingsagenda . Exempel: Kunskapssatsning inom migrationsområdet – Delegationen för migrationsstudier I syfte att belysa sambanden mellan migration och andra områden som utveckling, integration och sysselsättning samt förena den akademiska och praktiska miljön har regeringen efter överenskommelse med de gröna tillsatt en delegation för migrationsstudier. Det övergripande uppdraget för delegationen är att genom studier, sammanställningar av forskningsresultat, analys och utvärdering tillhandahålla underlag för hur den framtida migrationspolitiken kan utformas. I detta arbete kan bl.a. frågan om remitteringars utvecklingseffekter komma att belysas. Exempel: forskningsprogram om migration och utveckling (KNOMAD) stöder forskningsprogram Global Knowledge Partnership on Migration and Development (KNOMAD) som syftar till att stärka kunskapsunderlaget på tolv tematiska områden som rör migration och utvecklingsfrågor globalt. Remitteringar är ett av områdena. Utöver att generera och stärka kunskapen om migration och utveckling syftar KNOMAD:s verksamhet också till att ta fram policyförslag samt att genomföra pilot- och kapacitetsuppbyggnadsprojekt. är som ordförande i forumet för migration och utveckling medlem i KNOMAD:s rådgivande kommitté. samarbetar i detta forskningsprogram med () och relevanta FN- organisationer genom (). 4.2.2Mål-/intressekonflikt: Remitteringar och regelverk för betaltjänster för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism Kunskap om, och processer för, hantering av remitteringar kan öka utvecklingspotentialen av migration. Det finns utrymme att förenkla överföringssystem för att göra det lättare och säkrare för remitteringsflöden att nå sina mottagare. Ökade remitteringsflöden kan bidra till utveckling för fattiga länder och människor. uppskattar att ytterligare 16 miljarder USD kan frigöras om kostnaderna 2013/14:154 för att skicka pengar sänks från dagens i genomsnitt till fem procent.16 Detta är också ett mål som G8-länderna antog 2009 och G20- länderna 2011. Om kostnaderna för att skicka remitteringar sänks antas även användningen av formella kanaler kunna öka. Ökad användning av formella kanaler kan bidra till att utveckla bankväsendet och finansmarknaden i låginkomstländer, även i områden som tidigare haft begränsad tillgång till bankväsende, t.ex. på landsbygden. Under den globala finanskrisen har remitteringar spelat en viktig roll för att hålla igång kapitalflöden från avancerade till tillväxt- och utvecklingsekonomier, vilket har haft en stabiliserande effekt ur ett globalt perspektiv. har det framkommit att det förekommer att penningtvätt och finansiering av terrorism sker under täckmantel av remitteringar. Vidare har den tekniska utvecklingen på området gett upphov till ett behov av lagstiftning på området i syfte att säkerställa säker och pålitlig infrastruktur för betalningssystem. Detta har skapat en mål- och intressekonflikt mellan å ena sidan behovet av lagstiftning och kontroll för att bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism samt legitima betalningssystem och å andra sidan utvecklingspotentialen i ökade remitteringsflöden. En sträng lagstiftning riskerar att begränsa remitteringarna till låg- och medelinkomstländer, vilket kan leda till att ekonomisk utveckling och fattigdomsbekämpning inte når sin fulla potential. Denna problematik ställer krav på samstämmighet mellan olika politikområden som migrations-, finansmarknads- och utvecklingspolitik samt rättsliga frågor. Kostnader att överföra remitteringar Säkrare och billigare system för överföring av remitteringar bidrar till att öka remitteringarnas värde. Detta ökar andelen resurser för investeringar i såväl näringsliv som handel och skapar därigenom fler arbetstillfällen och högre tillväxt i låginkomstländer. Kostnaderna för att sända remitteringar beror på vilka avgifter, kursskillnader och valutapåslag etc. som betaltjänstleverantörerna tar ut. Kostnaderna har generellt minskat, men de är fortfarande höga, vilket i förlängningen hindrar de positiva utvecklingseffekter remitteringar kan ha. Enligt förväntas den globala genomsnittliga kostnaden för överföring av remitteringar uppgå till av den totala summan som remitteras. Enligt finns det tecken som tyder på att kostnaderna stabiliserats något. Kostnader för uttag har däremot ökat eftersom banker i många destinationsländer börjat introducera avgifter som kan uppgå till så mycket som av det remitterade beloppet. Striktare regelverk skulle innebära att det blir allt svårare och kostsammare att skicka pengar till några av världens mest utsatta länder, särskilt de konfliktdrabbade, och att antalet informella aktörer (ett samlingsnamn som ofta används för informella betalningssystem är Hawala) som hanterar remitteringar i destinationsländerna ökar. Vid sidan om en ökande kostnadsbild är även ett bristande förtroende för de formella betalningssystemen ett motiv till den ökande användningen av Den ökade användningen av informella system kan bidra till ökad osäkerhet och minskad öppenhet kring huruvida remitteringarna används i syfte att finansiera terrorism. Vidare möjliggör utvecklingen för kriminella grupper att i högre utsträckning utnyttja remitteringar t.ex.vis finansiering av terrorism eftersom dessa är helt oreglerade och inte föremål för någon tillsyn. Många utvecklingsländer präglas av dålig samhällsstyrning, utbredd korruption och bristfälliga institutioner som inte sällan helt saknar befogenheter att övervaka och följa upp penningöverföringar. Låginkomstländer står alltså inför särskilda svårigheter att kunna kontrollera att remitteringar inte används i penningtvättssyften eller till att finansiera terrorism. Bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism Inom den internationella organisationen () används benämningen money or value transfer services (MVTS) för betaltjänster. Dessa har identifierats som en av de aktiviteter som löper risk för att utnyttjas för penningtvätt och/eller finansiering av terrorism. I FATF:s 40 rekommendationer finns därför en rekommendation (nr 14) som särskilt tar sikte på dessa tjänster. I rekommendationen anges att länder ska vidta åtgärder för att säkerställa att fysiska och juridiska personer som tillhandahåller sådana tjänster är licensierade eller registrerade samt är föremål för effektiva system för övervakning som säkerställer efterlevnad av FATF-rekommendationerna. I regleras denna grupp av aktörer under lagen (2010:751) om betaltjänster (betaltjänstlagen). Denna lag baseras på ett EU-direktiv (betaltjänstdirektivet 2007/64/EG). Av betaltjänstlagen följer att det krävs tillstånd för att tillhandahålla betaltjänster. Regleringen ställer upp verksamhetskrav för de aktörer som bedriver betalningstjänster. Vidare innehåller lagen regler om marknadstillträde för nya betaltjänstleverantörer och krav på information samt betaltjänstanvändares och betaltjänstleverantörers rättigheter och skyldigheter. är ansvarig myndighet för utfärdande av tillstånd och genomförande av tillsyn. Verksamhet med att tillhandahålla betaltjänster enligt lagen om betaltjänster omfattas av lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism (penningtvättslagen). Lagen syftar till att förhindra att finansiell verksamhet och annan näringsverksamhet utnyttjas för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Därmed är aktörer som omfattas av betaltjänstlagen föremål för penningtvättslagens krav på att bl.a. vidta riskbaserade åtgärder för att uppnå kundkännedom, rapporteringskrav, registerfrågor och tillsyn. Utöver att motverka att betalningsförmedlingssystemen utnyttjas för penningtvätt och finansiering av terrorism är de huvudsakliga motiven bakom lagstiftningen på området konsumentskydd och säkerhet, dvs. att möjliggöra att betalningar kan genomföras på ett säkert och effektivt sätt. Arbete inom och med myndigheter Remitteringar är finansiella transaktioner och därför har huvudansvar för remitteringar inom , men området berör även i hög grad och . 2013/14:154 betaltjänstreglering på såväl nationell som internationell nivå har ett huvudansvar. har ansvaret för tillsyn av regelverk avseende betaltjänstreglering och bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism avseende de finansiella instituten som omfattas av lagen (däribland betaltjänstaktörer). Finanspolisen tar emot, bearbetar och analyserar information om bl.a. penningtvätt och finansiering av terrorism. Upptäcks någonting misstänkt går ärendet vidare till , eller den berörda lokala polismyndigheten, för vidare utredning. –Säkra och pålitliga system för betalningar är centrala för att säkerställa förtroende och legitimitet för det finansiella systemet. Lagstiftningen syftar också till att skapa en gemensam rättslig ram med lika spelregler för samtliga betalningssystem. Detta utgör en grundförutsättning för en utveckling med säkra och legitima remitteringar. –För att regelverk för internationella penningöverföringar inte ska hindra önskvärda överföringar av pengar arbetar regeringen dels med att utforma ändamålsenliga riskbaserade regelverk, dels med att vidta åtgärder för ökad kunskap om hur betaltjänstsystem potentiellt kan och de facto utnyttjas för penningtvätt och finansiering av terrorism. –Utvecklingseffekterna av remitteringar bör stärkas och kostnaderna för remitteringar sänkas inom ramen för vad som är möjligt mot bakgrund av de krav som ställs upp i befintlig lagstiftning. Regeringens uppdrag åt att upprätta en webbplats för att synliggöra kostnader för remitteringar och därmed främja konkurrensen mellan registrerade betaltjänstaktörer är ett steg i denna riktning. Remitteringarnas betydelse för utvecklingsfinansiering bedöms öka och fortsatt arbete för säkrare och billigare system för remitteringar blir viktigt. Processer inom utvecklingsdagordningen kan bli viktiga i detta sammanhang liksom insatser för att öka remitteringars utvecklingseffekter och bidra till att en större del av remitteringarna skickas via formella kanaler genom sänkta transaktionskostnader, ökad konkurrens och ökad tillgång till finansiella tjänster och service. Viktiga framtida processer när det gäller regelverk för internationella penningöverföringar är förhandlingarna inom EU av det reviderade betaltjänstdirektivet och därpå följande genomförande i svensk lagstiftning (revidering av betaltjänstlagen). pågår förhandlingar av det reviderade direktivet för förhindrande av att det finansiella systemet utnyttjas för penningtvätt och finansiering av terrorism (det fjärde penningtvättsdirektivet) och penningtvättslagen kommer därför också att revideras som en följd av detta. Fokusområde: Skydd och varaktiga lösningar Inom den globala utmaningen migrationsströmmar är ett av regeringens fokusområden Skydd och varaktiga lösningar för flyktingar. Målet för regeringens arbete inom fokusområdet är varaktiga lösningar på skyddsbehövandes situation. 4.3.1Regeringens arbete med skydd och varaktiga lösningar för flyktingar Många människor som är flyktingar eller andra skyddsbehövande lever eller har levt under fattigdom och förtryck. Människor som lever på flykt är särskilt sårbara och utsatta. Genom att erbjuda internationellt skydd och varaktiga lösningar till flyktingar kan det internationella samfundet främja dessa människors trygghet och möjlighet att bära sin egen försörjning. Detta kan bidra till utveckling där flyktingar befinner sig och i förlängningen till utveckling i ursprungslandet. Låginkomstländer hyser stora grupper flyktingar och internflyktingar och är därmed i stort behov av det internationella samfundets hjälp. Som flykting definieras enligt en person som har befogad rädsla av förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp och som befinner sig på flykt från sitt hemland. Definitionen omfattar dock inte den växande gruppen internflyktingar dvs. människor som befinner sig på flykt inom sitt eget hemland, ofta på grund av etniska konflikter eller inbördeskrig. Vid slutet av uppgick enligt , , antalet internflyktingar i världen till ca 17,7 miljoner.17 Majoriteten av människor som tvingas fly från sitt hemland söker ofta en i ett grannland. Flertalet av världens flyktingar och internflyktingar befinner sig i utdragna flyktingsituationer under svåra förhållanden. Enligt statistik från , , befann sig av världens 15,4 miljoner18 flyktingar i utvecklingsländer . Det land som var värd för störst antal flyktingar var (1,6 miljoner), följt av (868 000), (590 000) och (565 000). Dessa siffror inkluderar dock inte de miljoner människor som tvingats fly sina hem på grund av konflikten i . hade grannländer tagit emot över 2,4 miljoner människor på flykt från . och är de länder inom EU som tagit emot flest syriska flyktingar. hade fler än 25 000 syrier sökt asyl i . Massiva flyktingströmmar leder alltid till konsekvenser för destinationslandet. Att ta emot flyktingar kan innebära stora 17http:///globaltrendsjune2013 1810,5 miljoner flyktingar registrerade hos UNHCR och 4,9 miljoner palestinska flyktingar registrerade hos UNRWA, 2012. påfrestningar på ekonomi, miljö och infrastruktur. Låginkomstländer är särskilt sårbara för den typ av chock som en stor flyktingvåg kan innebära. Låginkomstländernas egna system för bl.a. sociala tjänster, arbetsmarknader och miljöresurser är ofta mindre utvecklade och därmed mer sårbara för oväntade påfrestningar. För att hantera flyktingrelaterade frågor behöver destinationsländer ofta använda statliga, rättsliga- och administrativa resurser, resurser som ofta redan är ansträngda i låginkomstländer. På landsbygden och i miljöer i låginkomstländer riskerar offentliga tjänster som hälsovård och utbildning nå bristningsgränsen vid påfrestningar av stora flyktingströmmar. Stabilitet och säkerhet kan också påverkas av plötsliga flyktingströmmar. Ökad befolkningsmängd som konkurrerar om bristande resurser kan i värsta fall leda till sociala spänningar, konflikter och våld. Regeringens arbete med skydd och varaktiga lösningar för flyktingar Regeringen anser att det är vår moraliska skyldighet att hjälpa flyktingar oavsett var i världen de befinner sig. ska vara en för den som flyr undan krig, förföljelse och förtryck. är ett av de länder i som ger flest människor skydd. Arbetet grundar sig på internationella åtaganden, inom bl.a. . Samverkan och en samstämmig politik är grunden för att medverka till skydd och varaktiga lösningar för flyktingar. har genom praktiskt agerande visat på vikten av internationell samverkan för att nå lösningar på utdragna flykting- och internflyktingsituationer. I nära samarbete med UNHCR hjälper skyddsbehövande i olika delar av världen för överföring och stadigvarande bosättning i . var s.k. flyktingkvot 1 900 människor, främst från flyktingsituationer i och närområden samt . Inom EU grundar sig flyktingpolitiken i tillägg till internationella överenskommelser som också på den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Inom EU finns också det s.k. skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet. deltar aktivt inom EU för att utveckla den internationella flyktingrätten. stöder också länder som är i färd med att bygga upp egna asylsystem, t.ex. länder i Öst- och . verkar för en harmoniserad asyl- och migrationspolitik i EU och har bidragit till antagandet av den lagstiftning som utgör grunden för det gemensamma EU-asylsystemet, det s.k. Stockholmsprogrammet. Stockholmsprogrammet omfattar EU-samarbetet om asyl- och migrationspolitik –2014 och i programmet framgår att regionala skyddsprogram ytterligare ska utvidgas och utvecklas och att den totala vidarebosättningen till ska öka. Om alla EU:s medlemstater skulle ta emot samma flyktingkvot per capita som skulle EU kunna ta emot cirka 100 000 kvotflyktingar . är världens fjärde största bilaterala humanitära biståndsgivare och en av de största givarna till , . bidrar också till EU:s humanitära insatser via ECHO (European Community Humanitarian ). Även ECHO är en av de största finansiella bidragsgivarna till UNHCR och är en betydande aktör i flyktingfrågor.