prop · H103203 · 2014-04-02 00:00:00 — 2009/10:87 s. 73). Frågan om att utvidga den möjliga kretsen av ansvariga till andra än ägare eller nyttjare övervägdes inte, och inte heller berördes uttryckligen situationen när det finns mer än en nyttjare av ett skyddsobjekt. Några hinder av rättslig eller principiell natur mot att utse annan än verksamhetsutövare som ansvarig för att förebygga att obehöriga får tillträde till fastigheterna enligt 7 § 2 säkerhetsskyddslagen, eller att utse annan än ägare eller nyttjare som ansvarig för bevakning av skyddsobjekt 2013/14:203 enligt skyddslagen, förefaller således inte vara skälet till att sådana möjligheter inte införts i de nämnda lagarna. Skälet till att dessa möjligheter inte kommit till uttryck i lag torde som utredaren konstaterat i stället vara att behovet inte har identifierats tidigare. Med hänsyn till den skyddsvärda verksamhet som bedrivs vid statsministerns tjänstebostäder, det skyddsvärde dessa fastigheter därigenom har och det behov av klargörande av ansvar som berörda myndigheter har påtalat, anser regeringen att ansvaret för tillträdesbegränsning och bevakning i detta fall bör samlas hos en myndighet. Det faktiska ansvaret för bevakningen av egendomen innehas av Säkerhetspolisen enligt ett regeringsbeslut. Detta är emellertid inte en lämplig lösning på lång sikt eftersom den strider mot utgångspunkten i skyddslagen, nämligen att det är fastighetsägaren eller nyttjaren som är ansvarig för bevakningen av ett skyddsobjekt. Om man permanent vill införa en annan lösning än den som anges i skyddslagen bör det regleras i lag. Beslutanderätt i frågor om skyddsobjekt Hotbilder förändras och det kan uppstå situationer där det finns behov av att ompröva beslut i frågor om skyddsobjekt med kort varsel, bl.a. när det gäller särskilt skyddsvärda byggnader av aktuellt slag. och delar av egendomen är skyddsobjekt och enligt gällande ordning är det, som konstateras ovan, regeringen som har att fatta eventuella nya beslut om de aktuella skyddsobjekten. Frågan är om det är en lämplig ordning. Det finns ett nära samband mellan beslut om skyddsobjekt och ansvaret för tillträdesbegränsning och bevakning. I princip kan sägas att möjligheterna att bedriva ett effektivt bevaknings- och säkerhetsarbete bygger på att skyddsobjektet har en för ändamålet anpassad utformning. Eftersom frågorna om skyddsobjektets geografiska utformning, möjligheterna att vidta fysiska skyddsåtgärder och bevakningens bedrivande är nära sammankopplade anförs i promemorian att man ur säkerhetssynpunkt uppnår det bästa resultatet om beslut i dessa frågor fattas av en och samma myndighet. Frågan om vilka myndigheter som ska vara beslutande i frågor om skyddsobjekt behandlades relativt utförligt i samband med att den nuvarande skyddslagen infördes. bedömdes det inte finnas något vägande skäl för att tillföra ytterligare beslutsorgan till kretsen av befintliga sådana (prop. 2009/10:87 s. 63 f.). I propositionen motiveras detta bl.a. av att länsstyrelserna och Försvarsmakten fullgjort uppgiften som prövningsmyndigheter enligt den tidigare gällande skyddslagen och därigenom erhållit erfarenhet och kompetens för att tillämpa lagen och göra de avvägningar mellan olika samhällsintressen som kan leda till inskränkningar i bl.a. allemansrätten. Försvarsmakten har ifrågasatt nödvändigheten av att vidga kretsen av myndigheter som har rätt att fatta beslut om skyddsobjekt. Regeringen vidhåller i princip den uppfattning som företräddes vid skyddslagens tillkomst och som medförde att skaran av beslutsmyndigheter inte utvidgades. I det här sammanhanget är det dock fråga om fastigheter där det bedrivs verksamhet av särskilt slag, vilket gör att det som anförts ovan i fråga om skyddsobjektets koppling till möjligheterna att vidta fysiska skyddsåtgärder och bevakningens bedrivande utgör skäl att göra ett Prop. 2013/14:203 undantag från den rådande ordningen. Regeringen anser därför att beslut i frågor om skyddsobjekt beträffande egendom som används som tjänstebostad för statsministern bör fattas av en och samma myndighet och att den myndigheten bör vara densamma som har ansvar för tillträdesbegränsning och bevakning av skyddsobjekten. Samma myndighet bör också ha ansvar för upplysning om dessa beslut om skyddsobjekt. Vilken myndighet bör ges ansvaret för de uppgifter som identifierats? Regeringens förslag: Säkerhetspolisen ges, beträffande egendom som används som tjänstebostad för statsministern, ansvar för tillträdes- begränsning, beslutanderätt i frågor om skyddsobjekt samt ansvar för bevakning av skyddsobjekten och upplysning om besluten om Inför att tillträdesbegränsande åtgärder vidtas ska Säkerhetspolisen samråda med den eller de myndigheter som förvaltar egendomen i fråga och som berörs av åtgärden. När det gäller tillträdesbegränsande åtgärder som är av större betydelse ska Säkerhetspolisen även samråda Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Förslaget har också en något annorlunda utformning vad gäller ansvaret I promemorian föreslås inte heller en formellt reglerad samrådsskyldighet med den eller de myndigheter som förvaltar fastigheterna i fråga. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har ingenting att invända mot förslaget. Säkerhetspolisen tillstyrker förslaget att myndig- heten ska besluta i frågor om skyddsobjekt, ansvara för att förebygga att obehöriga får tillträde till statens egendom och samt ansvara för bevakningen, men framhåller att det före- slagna ansvaret innebär ett nytt uppdrag för myndigheten. polisen anför också att den ser positivt på förslaget om samråd vid det förebyggande säkerhetsarbetet på egendomen och i Sagerska huset, men att formen för samråd och konsekvenserna av ett sådant behöver tydliggöras och utvecklas i det fortsatta beredningsarbetet. ställer sig positivt till att Säkerhetspolisen över- tar beslutanderätten i frågor om skyddsobjekt. När det gäller förslaget att Säkerhetspolisen ska ansvara för bevakning och tillträdesbegränsningar anför verket att samråd i fråga om beslut om säkerhetshöjande åtgärder på objektet även måste ske med verket i egenskap av fastighetsägare. motsätter sig förslaget att Säkerhetspolisen ska speci- ficera de skyddsåtgärder som behöver vidtas. stället uppdra åt fastighetsverket att specificera hur skyddet ska utformas. anför att i egenskap av förvaltare även fortsatt bör ansvara för ansökningar om tillstånd till undantag från gällande byggnadsskyddsbestämmelser hos Riksantik- varieämbetet även om Säkerhetspolisen får ett samlat ansvar för säker- 2013/14:203 heten vid objekten. anför vidare att myndigheten också fortsatt behöver tillträde till anläggningarna för tillsyn och besiktningar i tillståndsärenden. Utredningen om säkerhetsskyddslagen (Ju 2011:14) anför att om syftet med den tänkta lagen är att ge Säkerhetspolisen tydliga regler om beslut och ansvar för skydd och säkerhetsskydd kan det sättas i fråga varför man inte är konsekvent och låter Säkerhetspolisen ta hela ansvaret. I vart fall bör det enligt utredningen tydligare framgå av själva lagtexten och inte bara, som i promemorian, av författningskommentaren att kravet på samråd ska tillämpas restrik- Skälen för regeringens förslag Säkerhetspolisen är det naturliga valet Flera av de myndigheter som bedriver verksamhet på egendomen och i skulle kunna ges det samlade ansvaret för de aktuella frågorna. Den myndighet som i första hand bör övervägas är emellertid av naturliga skäl Säkerhetspolisen. genom sitt personskyddsuppdrag avseende den centrala statsledningen, och i förekommande fall besökare vid statsministerns tjänstebostäder, en ingående kännedom om fastigheterna och de behov av åtgärder som krävs för att förebygga att obehöriga får tillträde till dem liksom om vad som krävs för att bevaka dem på ett tillfredsställande sätt. polisen har också goda förutsättningar för att bedriva ett förebyggande och aktivt säkerhetsarbete. Ett av de bakomliggande skälen till detta är att myndighetens underrättelseverksamhet och hotbildsanalyser utgör det huvudsakliga underlaget vid beslut om dimensionering och utformning av skydd för den centrala statsledningen. Dessa omständigheter gör sig också gällande när det gäller beslut i frågor om skyddsobjekt. frågorna om skyddsobjektets geografiska omfattning, möjligheterna att vidta fysiska skyddsåtgärder och bevakningens bedrivande är nära sam- mankopplade anförs i promemorian att man ur säkerhetssynpunkt uppnår det bästa resultatet om beslut i dessa frågor fattas av en och samma myn- Säkerhetspolisen har instämt i detta och anfört att det föreslagna ansvaret i fråga om bevakning talar för förslaget att myndigheten även får beslutanderätt i frågor om skyddsobjekt eftersom behovsanalysen över nödvändiga skyddsåtgärder till viss del är sammankopplad med skyddsobjektets yttre förhållanden. Enligt regeringens uppfattning har Säkerhetspolisen den kompetens som krävs för att på ett objektivt sätt göra de svåra men viktiga avvägningarna mellan allmänintresset och behovet av kvalificerat skydd. I sammanhanget ska det även beaktas att regeringen utsett Säkerhetspolisen att ansvara för bevak- ningen av egendomen . Alla dessa skäl talar för att låta Säker- hetspolisen få ansvaret för de säkerhetsfrågor som har identifierats i Det finns skäl som talar mot att utöka Säkerhetspolisens uppgifter på detta sätt. Ansvaret som föreslås avser primärt skyddet av byggnader, vilket inte ingår i Säkerhetspolisens ansvars- Säkerhetspolisens grundläggande uppdrag framgår av förord- ningen (2002:1050) med instruktion för Säkerhetspolisen och innebär att myndigheten ska leda och bedriva polisverksamhet när det gäller bevak- nings- och säkerhetsarbete som rör den centrala statsledningen, före- Prop. 2013/14:203 bygga och avslöja brott mot rikets säkerhet och bekämpa terrorism. Säkerhetspolisen ska också fullgöra de uppgifter som ska utföra enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633). Säkerhetspolisens uppdrag föreslås inte heller ändras i samband med att den blir en fristående myndighet . Säkerhetspolisens organisation är således varken dimensionerad eller anpassad för att åläggas ett långtgående ansvar för skyddet av byggnader där verksamhet av vikt för rikets säkerhet bedrivs. Även om uppdraget således inte ryms i Säkerhetspolisens befintliga verksamhetsgrenar får den utökning av myndighetens uppdrag som föreslås anses vara av sådan begränsad omfattning att intresset av ett välfungerande säkerhetsarbete vid de berörda fastigheterna överväger de invändningar som kan finnas. Sammantaget anser regeringen att ansvaret för tillträdesbegränsning, beslutanderätt i frågor om skyddsobjekt beträffande statsministerns tjänstebostäder samt ansvaret för att bevaka ett beslutat skyddsobjekt och för att genom tydlig skyltning upplysa om ett sådant beslut bör flyttas till Säkerhetspolisen. Denna beslutanderätt i frågor om skyddsobjekt bör vara exklusiv för Säkerhetspolisen. Närmare om ansvaret för tillträdesbegränsande åtgärder I ansvaret för tillträdesbegränsning ingår, som Säkerhetspolisen har konstaterat, ansvaret för att vidta olika åtgärder som syftar till att begränsa obehörigas tillträde. Myndigheten har anfört att det, för att undvika otydliga ansvarsroller mellan myndigheten och , bör förtydligas och utvecklas vad som ingår i fastighetsverkets ansvar. har i sin tur ansett att Säkerhetspolisen i sitt nya uppdrag endast bör få uppställa de normerande kraven för säkerheten men att det bör vara fastighetsverket som specificerar hur skyddet ska utformas. Förslaget innebär inte att Säkerhetspolisen tar över ansvaret för drift och underhåll av fastigheterna när det gäller t.ex. larmsystem och andra tekniska installationer. Dessa uppgifter ingår i Statens fastighetsverks ansvar för fastigheternas drift och underhåll (se förordningen [2007:757] med instruktion för ). kommer också, i enlighet med vad framhåller, fortsättningsvis att vara den myndighet som ansöker hos om tillstånd till undantag från byggnadsskyddsbestämmelserna. Enligt förslaget kommer Säkerhetspolisen att ansvara för att analysera behovet av skydd mot obehöriga intrång och annat skydd, specificera hur skyddet ska utformas samt se till att de nödvändiga skyddsåtgärderna verkställs. Regeringen delar därmed inte Statens fastighetsverks uppfattning att det bör vara verket som specificerar hur skyddet ska utformas. Ansvaret för genomförandet av de tillträdesbegränsande åtgärderna innebär emellertid inte att Säkerhetspolisen på egen hand måste upphandla varor och tjänster, dvs. agera som upphandlande myndighet. är regelmässigt beställare vid upphandling av varor och tjänster som avser arbeten på fastigheterna, även i fråga om tillträdesbegränsande åtgärder. I promemorian föreslås att den ord- ningen ska bestå även efter att Säkerhetspolisen tar över ansvaret. 2013/14:203 hetspolisen är av uppfattningen att myndigheten bör kunna upphandla vissa varor och tjänster, t.ex. om det finns fördelar med att samordna val av tekniska system med befintliga system i Säkerhetspolisens övriga verksamhet. Regeringen anser inte att det i det här sammanhanget finns anledning att närmare reglera frågan. Säkerhetspolisen har anfört att oaktat vem som har ansvaret för en viss upphandling kommer det att krävas en nära samverkan mellan myndigheterna i frågor om kravställande och andra upphandlingsfrågor. har i sin tur påpekat vikten av att Säkerhetspolisen inför vidtagande av tillträdesbegränsande åtgärder samråder med fastighetsverket som ägare av fastigheterna. Tillträdesbegränsande åtgärder kan som fastighetsverket påpekat vara mycket byggnadspåverkande och ge konsekvenser för konstruktion, klimat, tillgänglighet m.m. Regeringen kan konstatera att de tillträdesbegränsande åtgärder som kan behöva vidtas på fastigheterna naturligtvis kan komma att påverka byggnaderna på de sätt påpekat. Inte minst kan åtgärderna innebära att behöver vända sig till med en begäran om undantag från byggnadsskyddsbestämmelserna. Det är därför naturligt att det förs en dialog mellan inblandade myndigheter i fråga om de eventuella åtgärder som behöver vidtas. Detsamma gäller i fråga om upphandling. Regeringen delar Statens fastighetsverks uppfattning om vikten av att Säkerhetspolisen samråder med den myndighet som förvaltar de aktuella fastigheterna, , inför vidtagande av sådana tillträdesbegränsande åtgärder som påverkar de aktuella byggnaderna och av att den samrådsskyldigheten anges särskilt i lagtext. I undantagsfall skulle såvitt avser statens egendom också kunna beröras av tillträdesbegränsande åtgärder och samråd bör då även ske med nämnden. I fråga om sådana tillträdesbegränsande åtgärder som är av större betydelse bör en åtgärd, liksom föreslås i promemorian, även föregås av samråd med . Den samrådsskyldigheten påverkar enligt regeringens uppfattning inte Säkerhetspolisens ansvar på det sätt Utredningen om säkerhetsskyddslagen (Ju 2011:14) anfört. Säkerhetspolisen, som har ställt sig positiv till ett samråd enligt förslaget i promemorian, har anfört att formerna för och konsekvenserna av ett samråd behöver tydliggöras och utvecklas. Regeringen anser emellertid att de frågor och diskussioner som kan uppstå kring formerna för och konsekvenserna av ett samråd bör kunna lösas i dialog mellan myndigheterna. 6.4Samråd inför att säkerhetsskyddsavtal ska träffas Regeringens förslag: Inför att säkerhetsskyddsavtal ska träffas med anledning av upphandling till egendom som används som tjänstebostad för statsministern ska den upphandlande myndigheten samråda med Säkerhetspolisen. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens men Prop. 2013/14:203 har en något annorlunda utformning. Remissinstanserna: Säkerhetspolisen och ställer sig positiva till ett formellt samråd mellan berörda myndigheter inför träffande av säkerhetsskyddsavtal. Skälen för regeringens förslag: Samtliga de myndigheter som bedriver verksamhet på fastigheterna kan träffa avtal avseende uppdrag på egendom som används som tjänstebostad för statsministern för vilka säkerhetsskyddsavtal måste tecknas. kan dock förväntas vara den myndighet som träffar de allra flesta avtalen med leverantörer av reparations- och underhållstjänster och liknande uppdrag beträffande de aktuella fastigheterna. Ur säkerhetssynpunkt är det angeläget att säkerhetsskyddsavtalen ställer krav på tillräckligt god nivå i fråga om leverantörens säkerhetsskydd oavsett vilken myndighet som ska upphandla bl.a. varor eller tjänster till egendom som används som tjänstebostad för statsministern. Detta kan enligt regeringens uppfattning enklast åstadkommas genom att samråd sker med Säkerhetspolisen inför begäran om anbud eller avtalstecknande som kräver att ett säkerhetsskyddsavtal sluts med anbudsgivare eller leverantör. Både och Säkerhetspolisen har ställt sig positiva till en sådan ordning. Säkerhetspolisen kan vid ett sådant samråd lämna anvisningar för den nödvändiga nivån på leverantörens säkerhetsskydd och överlämna tecknandet av avtalet till den upphandlande myndigheten, som är part i övriga med leverantören gällande avtal och överenskommelser. På så sätt tillförsäkras på enklaste sätt en god säkerhetsnivå också hos leverantörerna. Samråd inför beslut om placering i Regeringens förslag: Inför beslut om placering i säkerhetsklass av anställningar eller annat deltagande i verksamheten vid egendom som används som tjänstebostad för statsministern ska den som bedriver verksamheten samråda med Säkerhetspolisen. Promemorians förslag skiljer sig från regeringens. föreslås att Säkerhetspolisen ska besluta om placering i säkerhetsklass 2 och 3 för anställningar eller annat deltagande i verksamheten vid statens också vara den som begär att regeringen fattar beslut om placering i Ett undantag föreslås för anställningar eller uppdrag som inte huvudsakligen avser deltagande i verksamheten på statens egendom eller i och där personen har säker- hetsprövats av annan myndighet. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har ingenting att invända mot förslaget. Säkerhetspolisen ställer sig tveksam till att myn- digheten ska fatta beslut om placering i säkerhetsklass 2 och 3 och anför att önskad enighet i fråga om placering i säkerhetsklass även torde kunna uppnås genom ett formellt samrådsförfarande mellan myndigheterna. Även betonar att beslutet att inplacera en tjänst i säkerhetsklass bör ligga på den anställande myndigheten, men att inget hindrar att man inför ett sådant beslut har en rutin att samråda med Säkerhetspolisen. föreslår därför att myndigheterna ska samråda om inplaceringen, för att på så sätt kunna skapa sig en korrekt bild av vilken information den anställde eller den som annars deltar i verksamheten kommer att få del av. Skälen för regeringens förslag: Om en befattning eller annat deltagande i verksamheten vid egendom som används som tjänstebostad för statsministern ger en viss tillgång till sekretessbelagda uppgifter av betydelse för rikets säkerhet ska den enligt 17 § säkerhetsskyddslagen (1996:627) placeras i säkerhetsklass. Beslut om placering i säkerhetsklass 2 och 3 fattas, när det gäller verksamhet vid de aktuella fastigheterna, som regel av respektive verksamhetsutövande myndighet. När det gäller har dock regeringen den aktuella beslutanderätten. Det är alltså, som huvudregel, den myndighet som bedriver verksamheten som ansvarar för att placera en befattning i säkerhetsklass. Detta kan medföra att befattningar som ger samma eller liknande tillgång till hemlig information och möjligheter att vistas på och omkring fastigheterna placeras i olika säkerhetsklasser. Genom bestämmelsens öppna utformning finns ett bedömningsutrymme för myndigheterna där dessa också kan antas ha olika förutsättningar att bedöma i vilken utsträckning som de anställda får del av hemliga uppgifter samt de hemliga uppgifternas betydelse för rikets säkerhet. Som framgår av promemorian talar dessa skäl för en överflyttning av ansvaret för beslut om placering i säkerhetsklass 2 och 3 från nuvarande beslutsmyndigheter till en enda ansvarig myndighet. Mot en överflyttning av ansvaret på det sätt som föreslås i promemorian talar dock, som både Säkerhetspolisen och har påpekat, att förslaget kan medföra gränsdragningssvårigheter och att den önskade effekten även bör kunna uppnås genom ett formellt samrådsförfarande. Genom ett samråd ges förutsättningar för att befattningar som ger samma eller liknande tillgång till hemlig information och möjligheter att vistas på och omkring fastigheterna placeras i samma säkerhetsklass. En samrådsskyldighet medför även att den nu gällande ansvarsstrukturen behålls, vilket underlättar de inblandade myndigheternas säkerhetsarbete. Sammantaget bör enligt regeringens uppfattning ett beslut om placering i säkerhetsklass av anställningar eller annat deltagande i verksamheten vid egendom som används som tjänstebostad för statsministern därför föregås av samråd med Säkerhetspolisen. Denna ordning medför också att det saknas behov av den särreglering som föreslås i promemorian avseende vilken myndighet som ansvarar för att begära att regeringen fattar beslut om placering i säkerhetsklass 1. Även inför ett sådant beslut bör den myndighet som bedriver verksamheten dock samråda med Säkerhetspolisen innan myndigheten begär att regeringen fattar placeringsbeslutet. Som framgått ovan finns det ett antal personer som genom anställning eller uppdrag i eller övriga berörda myndigheter deltar i verksamheten på fastigheterna i mycket begränsad utsträckning. I promemorian föreslås att Säkerhetspolisen inte ska fatta beslut om placering i säkerhetsklass avseende dessa anställningar eller uppdrag i de fall där Prop. 2013/14:203 personen redan har säkerhetsprövats av annan myndighet. frågan om placering i säkerhetsklass är vilken tillgång till sekretessbelagda uppgifter av betydelse för rikets säkerhet som befattningen medför. I de situationer där ett deltagande i verksamhet vid egendom som används som tjänstebostad för statsministern innebär att personen i fråga får del av sekretessbelagda uppgifter av betydelse för rikets säkerhet är det befogat att ett samråd sker om frågan om placering i säkerhetsklass. Om så inte är fallet aktualiseras inte frågan om placering i säkerhetsklass och något samråd blir då inte aktuellt. Enligt regeringens uppfattning behövs därför inte något undantag från den föreslagna samrådsskyldigheten. Regeringens förslag: Säkerhetspolisens ansvar ska regleras i en ny lag som innehåller de särbestämmelser som krävs i förhållande till säkerhetsskyddslagen och skyddslagen. Hänvisningar till den nya lagen införs i säkerhetsskyddslagen och skyddslagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Säkerhetspolisen konstaterar att det föreslagna ansvaret utgör ett nytt uppdrag som skiljer sig väsentligt från den verksamhet Säkerhetspolisen bedriver . Säkerhetspolisen ställer sig mot den bakgrunden positiv till att det utökade uppdraget regleras i en särskild lag. Utredningen om säkerhetsskyddslagen (Ju 2011:14) anser att det är rimligt att reglera de aktuella frågorna i en särskild lag. Försvarsmakten framhåller att möjligheten till ändringar inom ramen för nuvarande skyddslagstiftning som alternativ till en ny särlagstiftning inte i tillräcklig omfattning redovisats i promemorian. Skälen för regeringens förslag: Som konstateras i promemorian avviker de förslag som lämnas om bl.a. ansvaret för tillträdesbegränsning, beslutanderätt i frågor om skyddsobjekt och om samrådsskyldighet från den systematik som finns i säkerhetsskyddslagen (1996:627) och skyddslagen (2010:305) med tillhörande förordningar. Särskilt beträffande ansvaret för tillträdesbegränsning är det med hänsyn till säkerhetsskyddslagens systematik lagtekniskt svårt att föra in de nya bestämmelserna i lagen på ett klart och begripligt sätt. Därtill kommer att säkerhetsskyddslagen är föremål för en större översyn.