prop · H103223 · 2014-04-24 00:00:00 — 2013/14:223 myndigheternas kontroll. Det kan anmärkas att de förhållanden som föranledde ett krav på att överföringar ibland kan behöva ske oftare än en gång inte påverkar den nu aktuella frågan. Om taxametern inte används uppkommer ju inte risken för informationsförlust. redovisningscentral ett taxiföretag använder Regeringens förslag: Överföring ska ske till den redovisningscentral som tillståndshavaren för varje taxameter har anmält till den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringens bedömning: Genom de i denna proposition föreslagna ändringarna i lagen om vägtrafikregister kommer det att vara möjligt att behandla även uppgiften om vilken redovisningscentral som används för vilken taxameter i vägtrafikregistret. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. promemorian finns dock ingen skrivning om vilken myndighet som ska ta emot uppgiften om vilken redovisningscentral som används. Remissinstanserna: framhåller att det genom registrering kommer att finnas uppgifter om vilka taxiföretag som är anslutna till bör kunna få tillgång till sådana uppgifter för att få ett bra urval inför kontroll utan att störa redovisnings- centralerna i onödan. Transportstyrelsen har inga synpunkter på förslagets innebörd men menar att lydelsen bör ändras eftersom det inte tydligt framgår att Transportstyrelsen ska få kännedom om vilken redo- visningscentral som används. Det bör regleras att överföringen bara ska ske till den redovisningscentral som anmälts till den myndighet rege- Att detta ska vara Transportstyrelsen bör lämpligen framgå av den nya förordningen om redovisningscentraler. styrelsen anser inte att någon övergångsregel behövs för att anmäla vilken redovisningscentral som används eftersom kravet att anmäla gäller så fort skyldigheten att lämna uppgifter träder i kraft. det en övergångsbestämmelse för dem som vid ikraftträdandet redan Swedac menar att det bör övervägas om uppgifter om var taxameterinformation lagras borde finnas sökbara på Skälen för regeringens förslag och bedömning: Många taxiföretag överför sina taxameteruppgifter till beställningscentraler eller andra aktörer, t.ex. utförare av redovisningstjänster. överför taxameteruppgifter till beställningscentraler kan få uppgifter om via just beställningscentralen. närvarande stora problem att få klarhet i vart taxiföretag som inte är anslutna till en beställningscentral överför sina taxameteruppgifter. Eftersom det saknas skyldighet att överföra taxameter- uppgifter finns inte heller någon möjlighet för att ställa krav på att uppgift om detta lämnas. Det nu aktuella förslaget innebär att taxameteruppgifterna ska mellan- lagras hos en redovisningscentral. För att en skyldighet att överföra uppgifter till en redovisningscentral ska kunna utgöra ett led i att förbättra möjligheter till skattekontroll behöver verket kunna få kännedom om vilken redovisningscentral som används. För att ska kunna veta var ett visst taxiföretags taxameteruppgifter hålls lagrade kan uppgift om detta föras till ett register som har tillgång till. Alternativt kan ett taxiföretag åläggas en skyldighet att på fråga från uppge vilken redovisningscentral som anlitas. Det bör inte införas några begränsningar i möjligheten att byta redovisningscentral. En sådan ordning skulle vara ett onödigt ingrepp i taxiföretagens frihet att själva styra sin verksamhet. En redovisningscentral måste också ha möjlighet att säga upp ett avtal med ett taxiföretag och vice versa. Även av denna anledning aktualiseras ett behov av att kunna anlita olika redovisningscentraler i olika skeden. Oavsett vilken lösning man väljer måste därför kunna få uppgift om vilken redovisningscentral som anlitats för , jfr avsnitt 5.12.1. Regeringen delar promemorians uppfattning att det lämpligaste är att uppgift om vilken redovisningscentral som ett visst taxiföretag använder registreras i ett register. En sådan ordning för mer ordning och reda jämfört med om ska behöva fråga taxiföretaget eller en redovisningscentral om detta. En annan ordning skulle också kunna innebära att i förväg måste ge till känna att kontroll kan komma att genomföras. Det sagda talar för en registerföring av uppgiften. Det är också viktigt att registret innehåller aktuella uppgifter. Om ett taxiföretag byter redovisningscentral ska denna uppgift föras till det aktuella registret. Då innehavaren av taxitrafiktillstånd är skyldig att ombesörja att överföring av taxameteruppgifterna sker är det också rimligt att denne ska anmäla vilken redovisningscentral som används. Regeringen bedömer att uppgiften lämpligen registreras i vägtrafikregistret. För att denna registerföring ska kunna ge nödvändig information måste registret kunna ge uppgifter om överföringshistorik. I registret måste det således finnas uppgift om vilken redovisningscentral som använts för . Uppgifterna måste avse hela den period som det slutligt bedöms att taxameteruppgifter måste sparas. Transportstyrelsen menar att det måste framgå att uppgiften om vilken redovisningscentral som används ska lämnas till just Transportstyrelsen. Regeringen konstaterar att detta rimligen måste vara avsikten med promemorians förslag eftersom den i motivtexten uttalar att uppgiften ska införas i just vägtrafikregistret. Transportstyrelsen har dock rätt i att detta inte framgår av författningsförslaget. För att råda bot på detta kan Transportstyrelsens eget förslag användas och lydelsen bör då kompletteras med att överföringen bara får ske till den redovisningscentral som tillståndshavaren för varje taxameter har anmält till den myndighet som regeringen bestämmer. Transportstyrelsen kan sedan pekas ut i förordning. Genom de i avsnitt 5.4 föreslagna kompletteringarna av lagen om vägtrafikregister kommer även nu aktuella uppgifter att kunna behandlas i vägtrafikregistret om detta befinns vara lämpligt. Uppgifterna om var taxameterinformation lagras kan behöva finnas sökbara på såväl taxameterns identifikationsnummer som på taxiföre- 2013/14:223 tagets organisationsnummer eller namn. Detta eftersom taxametrar kan komma att byta ägare mellan överföringar. Dessa sökbarhetsfrågor och den som Swedac tar upp får övervägas i samband med de förordningsändringar som kommer att följa på denna proposition avseende kompletteringar av sökbegreppen i förordningen om vägtrafikregister. Den övergångsfråga som Transportstyrelsen har tagit upp har redan behandlats i avsnitt 5.6.1. 5.8Sanktioner riktade mot taxiföretagen Regeringens förslag: Det ska anses som ett sådant väsentligt missförhållande som ska kunna leda till att taxitrafiktillståndet kan återkallas att vid upprepade tillfällen underlåta att överföra taxameteruppgifter till en redovisningscentral på det sätt som kommer att föreskrivas i taxitrafiklagen. Om det endast är fråga om enstaka underlåtelser, ska en varning i stället kunna meddelas. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian förslås straffansvar för underlåtelse att överföra taxmeteruppgifter till en redovisningscentral. Remissinstanserna: Hovrätten över och påpekar att det av promemorians motivtext framgår att underlåtenhet att överföra taxameteruppgifter ska föranleda penningböter men att det inte finns någon sådan bestämmelse i den föreslagna lagtexten. och Förvaltningsrätten i påpekar samma sak. Transportstyrelsen tillstyrker förslaget att upprepad underlåtenhet ska betraktas som ett allvarligt missförhållande enligt taxitrafiklagen men framhåller alternativet att lagtexten i stället ska ange att taxitrafiktillståndet ska återkallas enligt 1 § om en tillståndshavare vid upprepade tillfällen underlåter att överföra taxameteruppgifter. Swedac framhåller att SOU 2013:38 anger inriktningen att användningen av specialstraffrätt ska inskränkas till färre fall. Skälen för regeringens förslag: I samband med införandet av krav på kassaregister för delar av kontantbranschen diskuterades behovet av ett effektivt sanktionssystem för att upprätthålla efterlevnad av reglerna. I propositionen Konkurrens på lika villkor i kontantbranschen (prop. 2006/07:105 s. 69) anfördes följande: Ett stort antal näringsidkare kommer att omfattas av kassaregisterkraven. En effektiv kontroll är av stor vikt för att syftena med ett kassaregisterkrav skall uppnås i praktiken. Enbart kontrollen i sig är emellertid inte tillräcklig för att få till stånd en hög efterlevnad av reglerna. De regelöverträdelser som upptäcks vid kontrollen måste också leda till en sanktion av något slag. Syftet med en sanktion är primärt att avskräcka från överträdelser av de föreslagna reglerna om kassaregister. Vid valet av sanktioner och den närmare utformningen av dessa bör målsättningen vara att skapa effektiva sanktioner. För att en sanktion skall vara effektiv bör den kunna bestämmas av den myndighet som har ansvar för tillsyn över att regelverket efterlevs. På det sättet undviks det dubbelarbete och den tidsutdräkt som blir följden om flera handläggare behöver sätta sig in i varje Sanktionen bör utlösas av lätt konstaterbara överträdelser så att utred- ningsproblem inte uppstår. nämnda krav på effektivitet får naturligtvis inte medföra att rättssäkerheten åsidosätts. Samma utgångspunkter för frågan om sanktioner gör sig också gällande på det nu aktuella området. Något generellt krav på tillstånd för att driva näringsverksamhet finns inte i svensk rätt, varför det inte var möjligt att sanktionera reglerna om kassaregister med t.ex. återkallelse av någon form av tillstånd (jfr samma proposition på s. 70). I stället valde lagstiftaren en lösning där kontrollavgifter kunde påföras och förelägganden förenade med vite kunde utfärdas. Taxitrafik får enligt 2 kap. 1 § taxitrafiklagen (2012:211) emellertid endast bedrivas av den som har taxitrafiktillstånd. Vid utformningen av ett sanktionssystem för att uppnå regelefterlevnad i fråga om skyldigheten att överföra taxameteruppgifter kan ett sådant system således bygga på återkallelse av taxitrafiktillståndet. Sådan återkallelse kan enligt 4 kap. 1 § taxitrafiklagen beslutas om det i taxitrafiken eller i övrigt vid driften av trafikrörelsen eller i annan näringsverksamhet som tillståndshavaren bedriver har förekommit allvarliga missförhållanden eller om förutsättningarna för tillstånd enligt 2 kap. 5 § samma lag av annan anledning är uppfyllda. Om missförhållandena inte är så allvarliga att tillståndet bör återkallas får i stället varning meddelas. En återkallelse av ett taxitrafiktillstånd får ses som en mer ingripande och verksam åtgärd än möjligheten att besluta om sanktionsavgifter. I och med att det vid sidan av återkallelse också finns möjlighet att meddela varning kan en sanktion hållas proportionerlig i förhållande till överträdelsens allvarlighet. Upprepas underlåtenhet att efterkomma skyldigheten att överföra taxameteruppgifter till en redovisningscentral bör det ses som ett sådant allvarligt missförhållande som kan leda till återkallelse medan en varning kan vara tillräcklig vid enstaka sådan underlåtenhet. Detta blir följden av att den föreslagna regeln anknyter till rekvisitet om allvarligt missförhållande i 4 kap. 1 § taxitrafiklagen, vars första stycke behandlar återkallelse medan det andra stycket behandlar varning. Regeringen har vid utformningen av bestämmelsen och dess placering i taxitrafiklagen beaktat synpunkter som Lagrådet har lämnat. Emellertid anser regeringen att det i detta sammanhang inte finns skäl att överväga den omformulering av inledningen till 4 kap. 2 § taxitrafiklagen som Lagrådet föreslagit. Fall där överföring visserligen skett men där det för överföringen inte införts uppgift om vilken redovisningscentral som anlitas för lagring bör kunna leda till en varning. En underlåten överföring som kan förklaras av ett förhållande som ligger utanför tillståndshavarens kontroll bör dock inte rendera någon form av sanktion. Ett sådant bedömningsutrymme föreligger redan inom tillämpningen av 4 kap. 1 § taxitrafiklagen. Frågan om underlåten överföring på grund av att redovisningscentralen har upphört eller att dess tillstånd har återkallats behandlas i avsnitt 5.10.5 under underrubriken av framtida taxameteruppgifter. Tanken att använda sig av någon form av sanktionsavgift bedömer regeringen inte bör realiseras. Det kan tänkas att en sådan avgift uppfattas som överkomlig i fall där skatteundandragandet överstiger 2013/14:223 kontrollavgiften. Regeringen är av uppfattningen att återkallelse av taxitrafiktillståndet får anses som en tillräckligt ingripande och verksam sanktion. Som påpekas i promemorian innebär detta en möjlighet att helt avlägsna en sådan aktör från marknaden, vilket en sanktionsavgift inte skulle kunna innebära. finns som ovan anmärkts möjligheten att tillgripa varning i mindre allvarliga fall. Vid sidan av möjligheten att meddela varning eller att återkalla taxitrafiktillståndet anges i promemorians avsnitt 5.3.10 att en straffsanktion bör införas. Som Hovrätten över och konstaterat finns det dock ingen föreslagen författningstext som motsvarar detta. Regeringen är under alla förhållanden av uppfattningen att möjligheten att meddela en varning och att återkalla taxitrafiktillståndet är tillräckligt ingripande och verksamma sanktioner. För det fall detta sedermera, när systemet med redovisningscentraler varit i bruk , trots allt visar sig vara otillräckligt kan det finnas skäl att på nytt överväga frågan om en straffsanktion. 5.9Tillstånd att driva redovisningscentral 5.9.1Krav för att driva en redovisningscentral Regeringens förslag: Tillstånd att driva en redovisningscentral ska endast få ges till den som med hänsyn till ekonomiska förhållanden och gott anseende bedöms vara lämplig att driva verksamheten. Vid prövningen av den sökande i fråga om kravet på gott anseende ska den sökandes vilja och förmåga att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna, laglydnad i övrigt och andra omständigheter av betydelse beaktas. Endast den som är bosatt inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) ska få ges tillstånd att driva redovisningscentral. Om sökanden är en juridisk person ska denna ha sitt säte inom EES. För tillstånd ska det krävas att den tekniska utrustning som ska användas för mottagande, lagring och utlämnande ska finnas inom EES. För ett tillstånd att driva redovisningscentral ska det krävas att mottagande, lagring och utlämnande av taxameteruppgifter sker under sådana förhållanden som är ägnade att upprätthålla den överförda informationens säkerhet. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om kraven för att driva en redovisningscentral. Regeringens bedömning: Den närmare utformningen av tekniska krav och andra krav på lagringen som krävs för att upprätthålla informationssäkerheten bör meddelas i förordning eller myndighetsföreskrifter. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian finns ingen regel om skyldighet att styrka kravet på ekonomiska resurser. I promemorian förslås att bosättnings- och säteskravet samt kravet på var utrustningen ska finnas ska avse . I promemorian föreslås inget särskilt bemyndigande om krav för att driva en redovisningscentral utan i stället ett krav angivet i lag på certifiering. Remissinstanserna: Kammarrätten i menar att bosättningskravet kan strida mot den fria rörligheten för tjänster inom EU. Promemorians slutsats är att undantaget i artikel 2.3 i tjänstedirektivet för skatteområdet är tillämpligt. Det framstår dock inte som självklart att så är fallet eftersom tjänsten ska erbjudas av privata aktörer. Förslaget innehåller inga begränsningar av redovisningscentralens möjligheter att använda lagrat material för egen räkning. Vidare är det ju Transportstyrelsen och inte som ska lagra materialet om redovisningscentralen upphör. En djupare analys av frågan krävs. Kammarrätten framför också att lagförslaget innehåller många begrepp som inte behandlas närmare och pekar bl.a. på lagförslagen i 8, 13 och 14 §§ i promemorians förslag till lag om redovisningscentraler, vilket kan förväntas innebära problem för rättstillämpningen. delar promemorians bedömning att kraven om bosättning och säte samt att den tekniska utrustningen ska finnas i är förenliga med den fria rörligheten för tjänster inom EU. Verket framhåller att om inte dessa krav ställs finns en risk att hela systemet kringgås genom att verksamheten bedrivs i ett annat land. Det skulle försvåra skattekontrollen, möjligheten att kontrollera verksamheten samt möjligheten att få tillgång till taxameteruppgifterna. Utländska juridiska personer omfattas inte av revisionsinstitutet i 41 kap. 3 § skatteförfarandelagen. Sådana förelägganden förenade med vite som föreslås i den nya lagen om redovisningscentraler kan inte riktas mot utländska juridiska personer. Handräckning skulle kunna aktualiseras men är ett komplicerat förfarande. Transportstyrelsens möjlighet att bedriva en effektiv tillsyn kan också ifrågasättas. Prövningarna av ekonomiska förhållanden och gott anseende kompliceras också av om de personer som ska prövas är bosatta utomlands. menar också att det föreslagna bemyndigandet att meddela föreskrifter om den tekniska utrustning som redovisningscentralerna ska använda inte bör riktas till verket utan till någon annan myndighet, t.ex. Swedac. Verket argumenterar i frågan och framför särskilt att verket inte har den tekniska kunskap som krävs. framhåller att sådan avvikelserapportering som behandlas i promemorian bör komma till uttryck i lagtexten. Dessutom bör det anges ett krav på att rapporterna på begäran ska lämnas ut till verket. invänder mot att det, till skillnad från tidigare förslag, inte ställs upp några särskilda regler för att förbjuda intressegemenskap mellan redovisningscentralen och anslutna taxiföretag. Särskilt situationen att en taxameterverkstad är redovisningscentral kan innebära en ökad risk för manipulation av taxametern eller otillåten bearbetning. Om inget förbud mot intressegemenskap införs, bör man se över och eventuellt skärpa tillsynen. Transportstyrelsen menar att 8 § i den föreslagna lagen om redovisningscentraler om krav på ekonomiska förhållanden bör kompletteras med ett krav på att även kravet på ekonomiska resurser enligt förslagets 13 § ska kunna styrkas. Detta är fallet eftersom det behöver klargöras att det är skillnad på det grundläggande kravet på betryggande ekonomi som ska ställas på alla prövade och det krav på ekonomiska resurser som innehavaren av tillståndet ska fylla. Det bör också närmare anges vad som kan krävas för att kravet ska anses uppfyllt. Det är oklart vad som avses med en sådan miljö som är ägnad att upprätthålla den överförda informationens säkerhet i förslagets 9 §. 2013/14:223 Såväl den tekniska som den fysiska miljön kan avses och det är därför oklart vilken myndighet som är bäst lämpad att föreskriva i frågan. Styrelsen kan se fördelarna med förslagen om bosättningskrav och att utrustningen ska finnas i , framförallt för utövandet av tillsyn. Styrelsen saknar vidare författningstext som anger att redovisningscentralerna ska lämna avvikelserapport över underlåtna överföringar till Transportstyrelsen. Swedac tillstyrker förslaget om certifiering av utrustningen men skulle även vilja att den miljö som ska säkra informationssäkerheten i stort också ska vara certifierad. Swedac framhåller vidare att föreskrifterna om den tekniska utrustningen torde vara anmälningspliktiga enligt och rådets direktiv /34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter. Kommerskollegiet saknar en motivering till promemorians slutsats att de tekniska krav som kommer att ställas inte behöver anmälas till Europeiska kommissionen i enlighet med bestämmelserna i och rådets direktiv /34/EG. Den frågan bör prövas då sådana förslag till tekniska krav tagits fram. Kollegiet menar vidare att promemorians bedömning att tjänstedirektivet inte skulle vara tillämpligt är tveksam. Även om skatteområdet är undantaget är det inte självklart att den aktuella lagringstjänsten också är det. Inte minst kravet på bosättning eller säte i innebär en klar inskränkning av den fria rörligheten som behöver motiveras EU-rättsligt. menar att kraven om bosättning och säte samt att den tekniska utrustningen ska finnas i kan strida mot den fria rörligheten för tjänster inom EU. framhåller att kraven inte bör bli för komplicerade och därmed kostnadsdrivande. Det är beklagligt att promemorian inte formulerat de tekniska kraven eftersom det försvårar bedömningen av dem. Om kraven blir alltför omfattande, kan det motverka uppkomsten av fungerande redovisningscentraler. Det kan också uppkomma problem om ackrediterade certifieringsorgan går i konkurs. Kravet på certifiering bör bara ställas på programvaran och inte den tekniska utrustningen i Skälen för regeringens förslag och bedömning Gott anseende och ekonomiska förhållanden I promemorian föreslås att tillstånd att driva en redovisningscentral endast ska få ges till den som med hänsyn till ekonomiska förhållanden och gott anseende bedöms vara lämplig att driva verksamheten. ringen anser, bl.a. mot bakgrund av att redovisningscentralerna kommer att utgöra ett led i systemet för skattekontroll, att det finns goda skäl för att resa sådana krav. Det kan vidare konstateras att liknande krav inte utgör någon nyhet på transportområdet utan återfinns i flera andra regle- Sådana krav finns i 2 kap. 5 § taxitrafiklagen (2012:211). 2 c § fordonslagen (2002:574) finns sådana krav för ackreditering för De nu aktuella kraven kan alltså betecknas som lämplighetskrav. fråga om ekonomisk lämplighet är det främst frågan om att sökanden inte är restförd för skulder, främst skatter och avgifter till det allmänna, samt att sökanden för ansökan eller inte varit försatt i konkurs eller haft näringsförbud. I promemorian föreslås vidare vissa kompletteringar av kravbilden i 13 och 14 §§ i dess förslag till lag om redovisningscentraler. Dessa kompletteringar motsvarar dem som finns i 4 kap. 2 d § fordonslagen respektive 2 kap. 9 och 11 §§ taxitrafiklagen. Enligt Lagrådet bör övervägas att ta bort kravet på tillräckliga ekonomiska resurser eftersom det finns ett snarlikt om än inte identiskt krav på ekonomiska förhållanden i 8 § i den föreslagna lagen om redovisningscentraler. Regeringen konstaterar att behovet av ett krav på ekonomiska resurser inte är lika framträdande som i taxitrafiklagen. Regeringen anser därför att kravet på tillräckliga ekonomiska resurser ska utgå. Det kan noteras att fordonslagen och taxitrafiklagen har olika grad av precisering. I taxitrafiklagen finns vissa angivna fall där kravet på gott anseende inte anses uppfyllt som saknar motsvarighet i fordonslagen. Regeringen bedömer att graden av de preciseringar som finns i taxitrafiklagen bör undvikas i den nu aktuella lagen. Redovisningscentraler är en helt ny form av verksamhet och det kan därför finnas skäl att snabbare än vad som är möjligt genom lagstiftning kunna justera olika detaljer i kravbilden. Ett bemyndigande för att kunna reglera frågan genom förordning eller myndighetsföreskrifter bör därför införas för att göra detta möjligt. Bemyndigandet berörs också nedan under underrubriken teknisk utrustning. Regeringen menar sammanfattningsvis, liksom promemorian, att taxitrafiklagens utformning i nu aktuella avseenden bör kunna tjäna till viss ledning för utformningen av den föreslagna lagen om redovisningscentraler. I sammanhanget kan det framhållas att särskilt den äldre yrkestrafiklagen (1998:490) men i någon mån även den nya yrkestrafiklagen (2012:210) innehåller motsvarande bestämmelser. När det gäller den synpunkt som Kammarätten i lämnat om svårigheter för rättstillämpningen kan det därför framhållas att praxis och andra rättskällor hänförliga till rättstillämpningen för dessa lagar kan tjäna till ledning även för den föreslagna lagen om redovisningscentraler. När det särskilt gäller praxis se M. m.fl. i Trafikkommentarer 6:e uppl. under kommentarerna till respektive paragrafer.