prop · H103256 · 2014-09-19 00:00:00 — Av avsnitt 5.1 framgår att om åtgärder direkt eller indirekt medför begränsningar i den grundlagsfästa rörelsefriheten får begränsningarna göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demo- kratiskt samhälle och aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett dem. För att tillgodose Europa- konventionens krav på skydd för egendom krävs att lagstiftningen är i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Syftet med de föreslagna åtgärderna är att säkerställa att ett redan fattat beslut om att ett fordons eller fordonstågs färd ska hindras efterlevs. Den enda åtgärd som anses kunna vidtas för att förhindra att någon bryter mot ett sådant beslut är att en polisman eller tulltjänsteman fysiskt ställer sig i vägen för fordonet och på så sätt hindrar att det körs iväg. Eftersom det befintliga regelverket ger en rätt att begränsa den enskildes användning av ett fordon, får regler som ger bättre möjlighet att se till att förbudet följs också anses godtagbara så länge åtgärden ligger inom ramen för vad som kan anses vara proportionerligt. De av Transport- styrelsen föreslagna åtgärderna i form av omhändertagande av viss egendom och klampning avser enligt regeringens mening att tillgodose sådana viktiga allmänna intressen att detta väger över de men som åtgärderna kan medföra för den enskilde. Det finns därmed också tillräckligt stöd för att införa åtgärderna som sådana. Transportstyrelsen har föreslagit att åtgärderna ska få vidtas för flera syften, dels för att säkra verkställighet av förskott på böter eller sanktionsavgift, dels för att förhindra fortsatta överträdelser av viss yrkestrafiklagstiftning, dels för att hindra trafik med fordon där antingen föraren eller fordonet utgör en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Frågan om åtgärdernas proportionalitet i relation till de syften som grundförfatt- ningarna avser att tillgodose besvaras därför lämpligast i de avsnitt där övervägandena om vilka författningar som ska omfattas återfinns. Proportionaliteten i en åtgärd är också beroende av hur länge åtgärden får bestå. Frågan om en åtgärds varaktighet avhandlas därför också under respektive avsnitt. Regeringen hänvisar således till avsnitt 5.3.2–5.3.5 för en bedömning av proportionaliteten i respektive fall. Regeringen övergår därmed till att närmare redogöra för de föreslagna åtgärderna. Enligt vad som framgår ovan delar regeringen bedömning att det bör vara möjligt att omhänderta viss egendom. Även om det är så som eller Lagrådet uppger att ett omhändertagande inte alltid faktiskt hindrar att fordonet körs vidare bör åtgärderna införas. Om en tvångsåtgärd bedöms behöva vidtas, gäller som grundläggande princip att aldrig vidta en mer ingripande åtgärd än som behövs med beaktande av omständigheterna i det aktuella fallet. Det är t.ex. inte självklart att alla har med sig en 2013/14:256 extranyckel till fordonet. I normalfallet bör det snarare kunna antas att omhändertagande av en nyckel också innebär att fordonet inte kan köras vidare. Det bör vidare beaktas att ett omhändertagande av fordonets registreringsskyltar kan avhålla föraren från att köra vidare eftersom det i många fall är straffbart att köra fordon som saknar föreskriven skyltning. Om frakthandlingar omhändertas, kan det antas att den fortsatta transporten försvåras eller omöjliggörs eftersom föraren temporärt inte har tillgång till de handlingar som krävs för att slutföra transporten. Naturligtvis finns en möjlighet att skaffa fram kopior på handlingarna, men detta kan ta tid. Det kan därför inte uteslutas att det i vissa fall är en effektiv åtgärd att omhänderta frakthandlingar. Det förhållandet att det i vissa situationer kanske inte är en effektiv åtgärd att omhänderta viss egendom bör inte hindra att det genomförs en sådan möjlighet. Lagrådet har anfört att förslaget om omhändertagande av frakthandlingar inger betänkligheter, framför allt mot bakgrund av att innehavet av vissa frakthandlingar kan vara av betydelse för möjligheten att förfoga över godset och att förslaget därmed kan riskera att påverka t.ex. godsägare eller mottagare menligt. Regeringen är medveten om att det i vissa fall kan uppstå konsekvenser för tredje man om frakthandlingar omhändertas. Inledningsvis kan det dock konstateras att redan det grundläggande beslutet om hindrande av färden innebär att fordonet faktiskt inte får flyttas, något som även Lagrådet har framhållit i sitt yttrande. Ett sådant beslut innebär alltså att godsägare eller mottagare kan påverkas eftersom leveransen av godset i praktiken försenas. Regeringen anser att omhändertagande av frakthandlingar kan vara en effektiv åtgärd för att uppnå den avsedda effekten, dvs. att den befintliga regleringen på yrkestrafikområdet ska följas, och att en sådan möjlighet därför bör införas. Som framhålls i avsnitt 5.2.5 nedan träffar parterna vid beställning av transporter avtal som reglerar vad som ska gälla mellan parterna. Den nu föreslagna regleringen innebär enligt regeringen inte att någon annan inställning till tredje mans ställning skulle behöva över- vägas. Även frakthandlingar bör således kunna omhändertas. Om det i den enskilda situationen står klart för den som ska fatta ett åtgärdsbeslut att ett omhändertagande av frakthandlingarna skulle få oskäligt negativa konsekvenser, t.ex. för tredje part, bör – i enlighet med vad som anförs nedan i avsnitt 5.2.6 – dock en annan åtgärd väljas. Med frakthandling får förstås handlingar som rör godset, t.ex. fraktsedlar och eventuella tullhandlingar. har föreslagit att även andra hand- lingar bör kunna omhändertas, t.ex. registreringshandlingar, försäkrings- kort, transportörens gemenskapstillstånd, förartillstånd samt de hand- lingar som ska kunna företes enligt EU:s godsförordning (förordning (EU) nr 1072/2009). Det saknas dock tillräckligt beredningsunderlag för att nu föreslå att även andra typer av handlingar än frakthandlingar ska kunna omhändertas. När det gäller omhändertagande av fordonsnycklar kan man även tänka sig fall där fordonet inte startas med hjälp av en nyckel utan med något annat, liknande föremål eller med ett kort. Annan sådan egendom som behövs för färden bör därför enligt regeringens mening också omfattas av bestämmelsen. Omhändertagande av angiven egendom bör få ske om det kan antas att beslutet att färden inte får fortsätta inte kommer att respekteras. Det ska finnas konkreta omständigheter som ger stöd för antagandet att hindran- debeslutet inte kommer att följas. Om föraren exempelvis beter sig på ett sådant sätt att det finns skäl att tro att han eller hon kommer att fortsätta köra fordonet efter att kontrollen avslutats eller om det finns andra omständigheter som pekar på att förbudet inte kommer att respekteras, kan egendom omhändertas. Beroende på omständigheterna kan det vara tillräckligt att endast omhänderta fordonsnycklarna, men om det anses nödvändigt kan flera av de angivna föremålen omhändertas. I en del fall kan det finnas skäl att tro att omhändertagande av egendom inte är tillräckligt för att säkerställa att förbudsbeslutet följs. Det kan därför behöva vidtas kraftfullare åtgärder för att se till att fortsatt färd inte äger rum. Om det t.ex. finns anledning att tro att föraren har tillgång till dubbletter av omhändertagen egendom, exempelvis reservnycklar eller liknande, eller att han eller hon på ett enkelt sätt kan få tag i ersätt- ning för den egendom som omhändertagits, kan det finnas behov av att vidta andra åtgärder. Transportstyrelsen har föreslagit att det i sådant fall bör finnas en möjlighet att klampa fordonet i syfte att säkerställa att det inte förflyttas. Regeringen delar bedömningen och anser att en sådan åtgärd bör kunna äga rum om det av särskilda skäl kan antas att ett omhändertagande inte är tillräckligt för att hindra den fortsatta färden. Regeringen delar dock inte Åkeriföretags och Svenska åsikt att klampning bör vara den normala åtgärden. I lagrådsremissen angavs att klampning i regel ska ses som den mest ingripande åtgärden och att möjligheten att uppnå syftet med en mindre ingripande åtgärd (dvs. omhändertagande) först ska övervägas innan klampning kan beslutas. Det anfördes vidare att det inte kan uteslutas att det i undantagsfall kan vara mindre ingripande för den enskilde att klampa fordonet än att omhänderta egendom och att det då kan vara mer lämpligt att besluta om klampning. Ett exempel som framhölls i remissen på när så kan vara fallet är att föraren – även om fordonet inte får fort- sätta färden – ändå behöver ha tillgång till detta, exempelvis om han eller hon har sin sovplats i förarhytten. Lagrådet anför att uttalandena tyder på att man vid val av åtgärd ska beakta vilken av åtgärderna som i det enskilda fallet är mest ingripande men att lagtexten inte synes ge utrymme för detta. Regeringen vill understryka att avsikten inte är att utesluta att klampning ska kunna ske även i fall där omhändertagande i och för sig hade varit tillräckligt för att säkerställa att beslutet att fordonet inte får fortsätta färden följs. Om det i det enskilda fallet är lämpligare att besluta om klampning än att egendom omhändertas, bör så kunna ske. Regeringen justerar därför lagförslaget för att tydligare åter- spegla detta. Klampning förekommer inte i och det finns därför inte heller någon definition av vad som avses med klampning. I betänkandet Ett enhetligt sanktionssystem för felparkering (SOU 2006:109) föreslogs att det skulle införas en möjlighet att under vissa förutsättningar klampa Klampning definierades i betänkandet som användande av mekaniska anordningar för att låsa fast ett fordons hjul. Transportstyrelsen har i sin rapport anfört att definitionen bör ges en mer teknikneutral utformning och föreslagit att klampning ska definieras som att ett fordon ska förses med mekanisk låsanordning eller elektronisk utrustning för intensivövervakning. Enligt rapporten möjliggör en sådan definition teknisk utveckling på området och förutsätter inte heller att det nödvändigtvis är fordonets hjul som låses fast. Regeringen instämmer också i att lagstiftningen bör utformas teknik- neutralt så att den möjliggör teknisk utveckling. mening bör det inte i lagen anges vilken typ av låsanordning som ska användas vid fastlåsningen. En författning bör inte i onödan reglera val av tekniska lösningar eller genom sin terminologi anknyta till för tillfället tillgänglig teknik utan vara teknikneutral. En reglering som gör det möjligt att använda flera olika tekniska lösningar bör därför väljas. sådan lösning kan också väntas underlätta den praktiska tillämpningen av Regeringen föreslår därför att klampning – utöver att avse en mekanisk låsanordning – även ska kunna utföras med hjälp av elektronisk eller annan typ av utrustning. Definitionen bör med andra ord inte kräva att det är fordonets hjul som låses fast. det naturligtvis väsentligt att den inte på ett enkelt sätt kan avlägsnas Det är dock viktigt att framhålla att regleringen inte bör ge utrymme för elektronisk övervakning av fordonet som består i en fortlöpande regi- strering av fordonets position. Enligt Transportstyrelsens förslag ska klampning kunna utföras med hjälp av elektronisk utrustning för inten- I rapporten anförs att polisen har ett system baserat på GPS-teknik, som används för att övervaka efterlevnad av beslut om kontaktförbud och att liknande teknik borde vara möjlig att använda även för att övervaka förbud mot fortsatt färd. På samma sätt som ett larm går när den övervakade träder in ett fredat område i fråga om kontakt- förbudsärenden skulle enligt rapporten ett larm kunna gå när ett över- vakat fordon flyttas. och har påtalat att förslaget, så som det är utformat i denna del, medför stora konsekvenser för den personliga integriteten och att det i vart fall krävs ytterligare analys kring ett sådant förslag innan det kan genomföras. Regeringen instämmer i dessa Förslaget att klampning ska kunna ske genom elektronisk utrustning för intensivövervakning bör därför inte genom- Det kan dock finnas anledning att återkomma med förslag om sådan intensivövervakning, t.ex. om det visar sig att de föreslagna åtgärderna inte är tillräckliga. I rapporten föreslås att klampning ska kunna ske av fordon. Åkeriföretag anser att klampning ska kunna gälla för hela fordonståget, inte bara fordonet. Regeringen vill därvid förtydliga att klampning är en åtgärd som föreslås kunna vidtas för att säkerställa att ett redan fattat beslut om hindrande av fortsatt färd eller ett beslut om att fordon eller fordonståg inte får fortsätta färden följs. Avgörande för om det är fordonet eller fordonståget som ska klampas är därför vad det under- liggande hindrandebeslutet omfattar. Av redogörelsen i avsnitt 4 framgår att vissa av de befintliga författningarna reglerar enbart fordon, medan andra författningar reglerar även fordonståg. Vad som närmare avses Prop. 2013/14:256 med fordon och fordonståg kan dock skilja sig åt mellan de olika författ- En åtgärd enligt den nu föreslagna lagen kan inte omfatta något annat än samma subjekt som är föremål för hindrande av fortsatt färd. Begreppet fordon och fordonståg kan inte heller ges någon självständig betydelse i förhållande till det underliggande beslutets omfattning. En justering av Transportstyrelsens förslag är dock nödvändig för att inte utesluta att även fordonståg kan klampas för det fall fordonståg omfattas av hindrandebeslutet. 5.2.2Kroppsvisitation och genomsökning av fordon Regeringens förslag: För att söka efter egendom som får omhänder- tas får fordonets förare kroppsvisiteras och fordonet eller fordonståget genomsökas, om egendomen inte är tillgänglig på annat sätt. Om det finns synnerliga skäl, får även fordonets passagerare kroppsvisiteras. Rapportens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. rapporten föreslås inte att fordonståg ska kunna genomsökas. föreslås att passagerare ska kunna kroppsvisiteras utan att det finns Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har ingen erinran eller inga synpunkter på förslaget. förslaget att kroppsvisitera fordonets förare eller passagerare inte bör införas, då ett sådant ingrepp i den personliga integriteten inte kan anser att kroppsvisitation av passagerare och bussresenärer förefaller vara en alltför drastisk åtgärd. är tveksam till om det med hänsyn till överträdelsernas straffvärde är proportionerligt att införa möjligheter till kroppsvisitation av fordonets förare eller passagerare och att söka igenom fordonet efter egendom som får omhändertas och anser att förslaget i denna del bör menar, mot bakgrund av att det rör sig om ingripande åtgärder, att begreppet om det är nödvändigt bör göras tydligare och exemplifieras för att främja förutsägbarheten och anser å sin sida att det är viktigt att hela fordonståget måste kunna genomsökas, inte bara fordonet. Skälen för regeringens förslag: Vid ett beslut att omhänderta fordonsnycklar eller annan egendom kan det inte förutsättas att föraren medverkar till att överlämna dessa frivilligt. För att ett ingripande ska bli effektivt finns det därför skäl att överväga om det också bör finnas en möjlighet att kroppsvisitera föraren och genomsöka fordonet i syfte att leta efter angivna föremål. Bestämmelser om husrannsakan i brottsutredande eller brottsspanande syfte finns i 28 kap. . Med husrannsakan avses ett efter- sökande i hus, rum eller slutet förvaringsställe. enligt 28 kap. 1 § företas i tre syften: för att söka efter föremål som kan tas i beslag, för att söka efter egendom som kan tas i förvar och av utredningsskäl. Kroppsvisitation vid utredning av brott regleras i 28 kap. . Åtgärden definieras i 28 kap. 11 § tredje stycket som en undersökning av kläder och annat 2013/14:256 som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. För att husrannsakan eller kroppsvisitation enligt ska få företas krävs att ett brott på vilket fängelse kan följa har begåtts. De bestämmelser om tvångsmedel som återfinns i rätte- gångsbalken har till ändamål antingen att underlätta förundersökning och rättegång eller att säkra verkställighet av dom i brottmål. processuella tvångsmedel får inte användas i andra syften. i andra straffrättsliga författningar bestämmelser om tvångsmedel som får vidtas för vissa där angivna ändamål. Som omnämnts i avsnitt 5.2.1 finns exempelvis möjlighet för en polisman eller en tjänsteman vid eller att kroppsvisitera personer och söka efter fordonsnycklar, om någon är i färd med att begå rattfylleribrott. Befintliga bestämmelser om rätten att företa kroppsvisitation och husrannsakan eller därmed liknande åtgärder är inte tillämpliga i de situationer som avses enligt den föreslagna lagen. Det krävs därför en särskild bestämmelse som reglerar möjligheten att kroppsvisitera personer och genomsöka fordonet, om sådana åtgärder ska kunna vidtas i syfte att eftersöka sådan egendom som enligt förslaget ska kunna För att en inskränkning av skyddet mot kroppsvisitation och mot husrannsakan och annat liknande intrång ska vara acceptabel krävs att åtgärden tillgodoser ett godtagbart ändamål. Den föreslagna möjligheten att omhänderta egendom är ett led i att säkerställa att den lagstiftning som finns på vägtrafikområdet följs. ändamål som är avsedda att uppnås med de befintliga reglerna om hindrande av fortsatt färd är bl.a. att förhindra förekomsten av fordon eller förare som innebär trafikfara och situationer som innebär snedvrid- ning av konkurrensen på yrkestrafikområdet. För att den föreslagna åtgärden att omhänderta egendom ska bli verkningsfull krävs att polis- man eller tulltjänsteman ges reella möjligheter att faktiskt omhänderta angiven egendom om den inte överlämnas frivilligt. ningarna för att omhänderta egendom är uppfyllda och föraren inte självmant lämnar över föremålen till den som ska verkställa omhänder- tagandet, framstår det som motiverat att kroppsvisitation ska få genom- föras och fordonet genomsökas för att finna egendomen. Det måste dock finnas ett påtagligt behov i det enskilda fallet av att genomföra kroppsvisitering eller genomsökning av ett fordon för att en sådan åtgärd ska få tillgripas. Utgångspunkten måste alltid vara att försöka verkställa beslutet om omhändertagande utan att dessa åtgärder Det kan alltså inte vara fråga om att regelmässigt företa kropps- visitation eller söka igenom fordonet för att finna egendom som ska Sådana ingripanden får därför endast tillgripas när det är nödvändigt, dvs. när föraren inte frivilligt överlämnar nycklar, andra föremål som behövs för färden eller frakthandlingar och det finns skäl att tro att personen i fråga har egendomen på sig, t.ex. i kläderna eller i en väska, eller att de finns i fordonet. När det gäller att söka efter registre- ringsskyltar torde det generellt inte kunna bli fråga om kroppsvisitation, då sådan egendom typiskt sett inte påträffas genom kroppsvisitation. vissa fall kan det dock finnas skäl att tro att det i fordonet finns dubbletter av egendom som får omhändertas. Om det kan misstänkas att det kan finnas sådana dubbletter, bör genomsökning av fordonet kunna I de fall kroppsvisitation respektive genomsökning av fordonet måste tillgripas, ska dessa åtgärder självklart avbrytas när det föremål som eftersöks påträffas. Klampning får generellt bedömas utgöra en mer ingripande åtgärd än att omhänderta egendom. Lagrådet har i sitt yttrande emellertid anmärkt att det inte är självklart att ett omhändertagande är en mindre ingripande åtgärd än klampning, när omhändertagandet inte visar sig kunna verkställas utan att genomföra kroppsvisitation eller genomsökning av fordonet. Tvärtom, menar , torde dessa åtgärder av många upplevas som en större integritetskränkning än att fordonets fortsatta färd hindras genom klampning. Regeringen konstaterar inledningsvis att om möjligheten att kroppsvisitera eller genomsöka fordonet eller fordons- tåget inte införs skulle den åtgärd som står till buds enbart vara att klampa fordonet, om egendom inte kan omhändertas på frivillig väg. Det kan dock förutses att det t.ex. i vissa situationer inte är möjligt eller lämpligt att klampa fordonet. Om så är fallet finns det, med beaktande av det allmännas intresse av att säkerställa att fattade beslut om att fordonet inte får fortsätta färden följs, skäl att genomföra kroppsvisitation eller genomsökning av fordonet för att eftersöka egendom att omhänderta. Som framgår nedan i avsnitt 5.2.6 får en åtgärd emellertid vidtas endast om det är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omstän- digheter. Vid ett ingripande måste därför den som beslutar om åtgärden göra en bedömning av om kroppsvisitering eller genomsökning av fordonet är motiverat i det enskilda fallet och om syftet med åtgärden uppväger ett sådant intrång i den personliga integriteten. Även om klampning normalt får anses vara en mer ingripande åtgärd framhåller regeringen i avsnitt 5.2.1 att klampning ska kunna beslutas även om omhändertagande av egendom i och för sig hade kunnat vara en tillräck- lig åtgärd för att säkerställa att förbudsbeslutet följs, om det i ett enskilt fall är lämpligare med klampning som åtgärd. Om omständigheterna i det enskilda fallet är sådana att det står klart att klampning skulle te sig mindre ingripande än att en kroppsvisitation eller en genomsökning av fordonet genomförs, kan det därför – i enlighet med vad som anförs i de nämnda avsnitten – finnas utrymme att besluta om klampning, om förut- sättningarna i övrigt är uppfyllda. I fråga om genomsökning av fordon påtalar att det är av vikt att inte bara fordonet utan även fordonståget ska kunna genomsökas för att eftersöka egendom som får omhändertas. Regeringen instämmer i denna synpunkt. Om det inte finns en möjlighet att genom- söka hela fordonståget, finns det en risk att egendom i stället för i fordonet placeras i ett fordons släpvagn med följden att egendomen inte kan eftersökas där. Regeringen föreslår därför att bestämmelsen utformas så att även fordonståget kan genomsökas. Transportstyrelsen har i sin rapport även föreslagit att fordonets passa- gerare ska kunna kroppsvisiteras. anser att förslaget i denna del förefaller vara alltför drastiskt. Regeringen menar att det undantagsvis kan förekomma situationer där det finns ett behov av att kroppsvisitera även andra än föraren. Avsikten är inte att bestämmelsen typiskt sett ska tillämpas för att kroppsvisitera buss- eller taxipassa- gerare. Särskilt när det kommer till yrkesmässig godstrafik kan det dock finnas andra personer i fordonet, vilka t.ex. har en relation till tillstånds- havaren och som kan ha ett intresse av att färden ska kunna fortsätta. 2013/14:256 Regeringen anser därför att det även ska vara möjligt att kroppsvisitera passagerare. I dessa fall ska det dock ställas högre krav för att få genom- föra kroppsvisitationen. Det bör därför krävas att det finns synnerliga skäl att kroppsvisitera annan än föraren. Med synnerliga skäl avses att det finns någon konkret omständighet som med styrka talar för att egen- domen ska påträffas hos passageraren. Så kan t.ex. vara fallet om den som ska verkställa åtgärden ser att egendomen lämnas över till en passagerare eller om denne agerar på ett sådant sätt att det finns starka skäl att tro att han eller hon har egendomen på sig. Sammantaget gör regeringen alltså bedömningen att i fall som avses bör det finnas en rätt att kroppsvisitera förare och, om det finns synner- liga skäl, passagerare samt att genomsöka fordonet eller fordonståget. 5.2.3Vem får besluta om åtgärder? Regeringens förslag: En polisman eller tulltjänsteman får besluta att omhänderta egendom och att genomföra kroppsvisitation eller genom- sökning av fordonet eller fordonståget för att söka efter egendomen. Polismannen eller tulltjänstemannen ska skyndsamt anmäla ett beslut om omhändertagande till sin förman, som ska pröva om det ska bestå. Klampning beslutas av eller .