prop · H103115 · 2014-03-07 00:00:00 — Generaladvokatens förslag till avgörande : Generaladvokaten föreslår att domstolen delvis ska bifalla överklagandet såvitt avser den andra, den fjärde och den femte grunden, enligt vilka det gjorts en felaktig tolkning av artikel 4.2 och 4.3 i förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till , rådets och kommissionens handlingar (öppenhetsförordningen) beträffande villkoren för tillgång till handlingar i ett förfarande rörande konkurrensbegränsande samverkan och beträffande skyddet för affärsintressen och beslutsförfarandet. Följaktligen föreslås att domstolen ska upphäva tribunalens dom genom vilken tribunalen ogiltigförklarade kommissionens beslut av att neka tillgång till handlingarna i ärende COMP/F/38.899 – Gasisolerade ställverk samt även ogiltigförklara kommissionens ovannämnda beslut eftersom kommissionen har gjort en uppenbart oriktig bedömning beträffande räckvidden av ansökan om tillgång. C-417/12 P (UDEUD2012/383) mot Europeiska kommissionen har överklagat tribunalens dom i mål T-212/09 i vilken tribunalen ogillade yrkande om att helt eller delvis ogiltigförklara kommissionens beslut om undantagande från finansiering av vissa utgifter som verkställts av inom ramen för EU:s utvecklings- och garantifonder för jordbruket. har gjort gällande att tribunalen har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning bl.a. genom att tillämpa ett beviskrav som avviker från rättspraxis och som dessutom är omöjligt att uppfylla i praktiken. Tribunalen har framhållit att eftersom inte har åberopat bevisning vad gäller samtliga uttagna arealer har inte visat att kommissionens slutsatser om bristfälliga kontroller varit felaktiga. Vidare har gjort gällande att tribunalen har underlåta att pröva om villkoren för att använda finansiella korrigeringar har varit uppfyllda. har intervenerat till stöd för och anfört bl.a. följande. Av domstolens fasta praxis framgår att det åligger en medlemsstat att så detaljerat och fullständigt som möjligt bevisa att kontrollerna verkligen har genomförts samt, i förekommande fall, bevisa att kommissionens påståenden är felaktiga. Enligt regeringen kan man inte av denna formulering utläsa att en medlemsstat ska lägga fram bevisning om samtliga uttagna arealer för att kullkasta kommissionens påstående. Beviskravet är i praktiken omöjligt att uppfylla. I nu aktuellt fall skulle det röra sig om kontroller av mer än 100 000 uttagna arealer för vart och ett av de som omfattas av kommissionens beslut. En finansiell korrigering är endast motiverad om det förelegat en allvarlig brist och denna brist har utsatt fonden för en verklig risk för förlust eller oegentlighet. Av tribunalens dom går det inte att utläsa att den har tagit ställning till om påtalade brister har utsatt fonden för en sådan risk. Eftersom det inte utan en sådan bedömning går att komma fram till om en finansiell korrigering varit motiverad är tribunalens slutsats att en finansiell korrigering bör tillåtas felaktig. C-525/12 (UDEUD2013/79) Europeiska kommissionen mot Kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv /60/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (direktivet) och särskilt enligt direktivets artiklar 2.38 och 9 genom att undanta vissa tjänster från tillämpningen av tolkningen av begreppet vattentjänster. har intervenerat till stöd för och anfört följande. Enligt regeringen talar ordalydelsen och systematiken i direktivet för att definitionen vattentjänster i artikel 2.38 i direktivet omfattar sådana tjänster som kan sammanfattas med begreppen vattenförsörjning och avloppshantering. Kommissionens vida tolkning skulle däremot leda till att det är oklart var gränsen går för vad som ska inbegripas i begreppet vattentjänster. Om alla möjliga former av uttag, uppdämning, lagring, rening och distribution ska omfattas, innebär det i praktiken att det inte längre finns någon skillnad mellan begreppet vattentjänst och begreppet vattenanvändning. A-1/13 (UDEUD2013/221) Europeiska kommissionen Begäran om yttrande enligt artikel 218.11 FEUF Kommissionen har begärt att domstolen ska avge yttrande i frågan om godtagandet av ett tredjelands anslutning till Konventionen om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn () omfattas av unionens exklusiva befogenhet. I sin begäran har kommissionen gjort gällande att godtagande av ett tredjelands anslutning till kan påverka gemensamma regler eller ändra räckvidden för dessa och särskilt hänvisat till vissa bestämmelser i förordning (EG) nr 2201/2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (IIa-förordningen). har anfört följande. Medlemsstaternas godtagande av tredjeländers anslutning till varken påverkar eller ändrar räckvidden av bestämmelserna i . Således saknar unionen exklusiv befogenhet i fråga om godtagande av tredjeländers anslutning till konventionen. Den föreslår att kommissionens fråga besvaras nekande. A-2/13 (UDEUD2013/268) Europeiska kommissionen Av artikel 6.2 FEU följer att unionen ska ansluta sig till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Rådet fattade 2010 beslut om att förhandlingar om en anslutning skulle inledas med . enades förhandlarna om ett utkast till avtal om unionens anslutning till . Kommissionen har ställt en fråga till enligt artikel 218.11 FEUF om det tilltänkta avtalet är förenligt med fördragen. I likhet med kommissionen anser regeringen att så är fallet. Avtalsutkastet tillgodoser de krav och villkor som fastställs beträffande avtalets innehåll i fördragen med tillhörande protokoll. Avtalet innebär inte heller att den s.k. autonomin i unionens rättsordning kränks. Regeringen har i det sammanhanget särskilt argumenterat för att fördragens bestämmelser om behörighet att pröva s.k. restriktiva åtgärder på GUSP- området bör ges en vid tolkning och att i princip alla rättsakter eller beslut som medför rättsverkningar för tredje man bör kunna bli föremål för domstolens prövning. I fördraget anges annars som huvudregel att domstolen inte är behörig med avseende på fördragets bestämmelser på GUSP-området. C-109/13 (UDEUD2013/176) Europeiska kommissionen mot Republiken Kommissionen har yrkat att domstolen ska förplikta att betala löpande vite jämlikt artikel 260.3 FEUF från och med den kommande domen på grund av att inte antagit nödvändiga författningar för att genomföra direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54/EG eller i vart fall inte ha underrättat kommissionen om sådana åtgärder. har bestridit kommissionens talan och bland annat gjort gällande att anmärkningar om åtgärdernas materiella innehåll i förhållande till direktivet inte ryms inom en talan enligt artikel 260.3 FEUF har intervenerat till stöd för och anslutit sig till dess talan. har anfört att artikel 260.3 FEUF endast kan användas i fall där en medlemsstat har underlåtit att underrätta kommissionen om nationella bestämmelser som syftar till att genomföra ett direktiv. Kommissionen kan därför inte väcka en talan enligt artikel 260.3 FEUF i fall där en medlemsstat underrättat kommissionen om nationella bestämmelser som genomför ett direktiv men där kommissionen ifrågasätter det materiella genomförandet. I en sådan situation är kommissionen i stället hänvisad till att väcka en talan om felaktigt genomförande av unionsrätten enligt artikel 258 FEUF. Kommissionen har återkallat sin talan . C-111/13 (UDEUD2013/177) Europeiska kommissionen mot Republiken Kommissionen har yrkat att domstolen ska förplikta att betala löpande vite jämlikt artikel 260.3 FEUF från och med den kommande domen på grund av att inte antagit nödvändiga författningar för att genomföra direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv /55/EG eller i vart fall inte ha underrättat kommissionen om sådana åtgärder. har bestridit kommissionens talan och bland annat gjort gällande att anmärkningar om åtgärdernas materiella innehåll i förhållande till direktivet inte ryms inom en talan enligt artikel 260.3 FEUF har intervenerat till stöd för och anslutit sig till dess talan. har anfört att artikel 260.3 FEUF endast kan användas i fall där en medlemsstat har underlåtit att underrätta kommissionen om nationella bestämmelser som syftar till att genomföra ett direktiv. Kommissionen kan därför inte väcka en talan enligt artikel 260.3 FEUF i fall där en medlemsstat underrättat kommissionen om nationella bestämmelser som genomför ett direktiv men där kommissionen ifrågasätter det materiella genomförandet. I en sådan situation är kommissionen i stället hänvisad till att väcka en talan om felaktigt genomförande av unionsrätten enligt artikel 258 FEUF. Kommissionen har återkallat sin talan . C-146/13 (UDEUD2013/253) mot och Europeiska unionens råd har yrkat att domstolen ska ogiltigförklara förordning (EU) 1257/2012 om genomförande av ett fördjupat samarbete för att skapa ett enhetligt patentskydd (mål C-146/13), Syftet med denna förordning är att genomföra rådets beslut av om bemyndigande av ett fördjupat samarbete på området skapande av ett enhetligt patentskydd 2013/14:115 (2011/167/EU) – ett beslut som redan varit föremål för domstolens Bilaga 1 prövning (se målen C-274/11 och C-295/11 ovan). har anfört sju grunder till stöd för sin talan. Den första grunden avser åsidosättande av rättsstatens värderingar genom att den omtvistade förordningen grundar sig på ett bevis utfärdat av Europeiska patentverket, vars rättsakter inte är underkastade domstolskontroll. Den andra grunden avser avsaknad av en unionsrättsakt och, alternativt, avsaknad av rättslig grund för den omtvistade förordningen, genom att den inte föreskriver åtgärder som säkerställer det enhetliga skydd som stadgas i artikel 118 FEUF. Den tredje grunden avser maktmissbruk genom fördjupat samarbete för andra syften än de som föreskrivs i fördragen. Den fjärde grunden avser åsidosättande av artikel 291.2 FEUF eller, alternativt, åsidosättande av rättspraxis efter domen i målet Meroni vid upprättandet av systemet med årsavgifter och fastställandet av årsavgifternas fördelning. Den femte grunden avser åsidosättande av rättspraxis efter domen i målet Meroni, genom att vissa administrativa uppgifter avseende europeiska patent med enhetlig verkan delegerats till Europeiska patentverket. De sjätte och sjunde grunderna avser åsidosättande av principerna om autonomi och enhetlighet vid tillämpningen av unionsrätten, i samband med ordningen för den omtvistade förordningens ikraftträdande. har intervenerat till stöd för och rådet och anslutit sig till deras talan. har anfört att och rådet inte har åsidosatt rättsstatens värderingar genom att ha antagit en förordning som grundar sig på ett bevis utfärdat av Europeiska patentverket, att valet av rättslig grund för den omtvistade förordningen är korrekt, att och rådet inte har missbrukat sina befogenheter, att vare sig artikel 291.2 FEUF eller rättspraxis efter domen i målet Meroni har åsidosatts samt att principerna om autonomi och enhetlighet vid tillämpningen av unionsrätten inte har åsidosatts. C-147/13 (UDEUD2013/254) mot Europeiska unionens råd har yrkat att domstolen ska ogiltigförklara förordning (EU) 1260/2012 om genomförande av ett fördjupat samarbete för att skapa ett enhetligt patentskydd när det gäller tillämpliga översättningsarrangemang. Syftet med denna förordning är att genomföra rådets beslut av om bemyndigande av ett fördjupat samarbete på området skapande av ett enhetligt patentskydd (2011/167/EU) – ett beslut som redan varit föremål för domstolens prövning (se målen C-274/11 och C-295/11 ovan). har anfört fem grunder till stöd för sin talan. Den första grunden avser åsidosättande av icke-diskriminerings- principen vid införande av en ordning som är till nackdel för personer vars språk inte är engelska, franska eller tyska, eftersom ordningen är oproportionerlig mot det eftersträvade målet. Den andra grunden avser åsidosättande av rättspraxis efter domen i målet Meroni, genom att administrationen av ersättningssystemet och offentliggörandet av översättningar delegerats till Europeiska patentverket (EPO). Den tredje grunden avser avsaknad av rättslig grund för artikel 4, såtillvida som den bestämmelsen reglerar översättning i händelse av tvist, vilket inte direkt berör språkanvändningen enligt artikel 118 andra stycket FEUF. Den fjärde grunden avser åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen. Den femte och sista grunden avser åsidosättande av principen om autonomi, genom att tillämpningen av förordningen gjort avhängig ikraftträdandet av avtalet om en enhetlig patentdomstol. har intervenerat till stöd för rådet och anslutit sig till rådets talan. har anfört att icke-diskrimineringsprincipen inte har åsidosatts, att rättspraxis efter domen i målet Meroni inte har åsidosatts, att den angivna rättsliga grunden för den omtvistade förordningen är korrekt, att rättssäkerhetsprincipen inte har åsidosatts samt att inte heller principen om autonomi vid tillämpningen av unionsrätten har åsidosatts. C-240/13 (UDEUD2013/421) Europeiska kommissionen mot Republiken Europeiska kommissionen yrkat att domstolen ska förplikta att betala löpande vite fr.om. den kommande domen p.g.a. att inte antagit nödvändiga författningar för att genomföra direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54/EG eller i vart fall inte ha underrättat kommissionen om sådana åtgärder. har bestridit kommissionens talan bl.a. eftersom anmärkningar om att åtgärderna inte skulle vara tillräckliga i materiellt hänseende för att genomföra direktiven inte ryms inom ramen för ett överträdelseförfarande om avsaknad av genomförandeåtgärder. Några ekonomiska sanktioner enligt artikel 260.3 FEUF p.g.a. materiella felaktigheter i genomförandet kan det inte bli fråga om. har intervenerat till stöd för Republiken . C-241/13 (UDEUD2013/422) Europeiska kommissionen mot Republiken Europeiska kommissionen har yrkat att domstolen ska förplikta att betala löpande vite fr.om. den kommande domen p.g.a. att inte antagit nödvändiga författningar för att genomföra direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv /55/EG eller i vart fall inte ha underrättat kommissionen om sådana åtgärder. har bestridit kommissionens talan bl.a. eftersom anmärkningar om att åtgärderna inte skulle vara tillräckliga i materiellt hänseende för att genomföra direktiven inte ryms inom ramen för ett överträdelseförfarande om avsaknad av genomförandeåtgärder. Några ekonomiska sanktioner enligt artikel 260.3 FEUF p.g.a. materiella felaktigheter i genomförandet kan det inte bli fråga om. har intervenerat till stöd för Republiken . C-243/13 (UDEUD2013/141) Europeiska kommissionen mot Kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 260.1 FEUF eftersom inte vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa domstolens dom i mål C- 607/10, förplikta att betala ett vite om per dag, för var dag som nödvändiga åtgärder inte vidtas för att följa domen, från och med den dag då dom i detta mål meddelas till den dag då domen i mål C- 607/10 följs och förplikta att utge ett standardbelopp om per dag, för var dag som nödvändiga åtgärder inte vidtas för att följa domen, från och med den dag då domen i mål C-607/10 meddelades till dess dom meddelas i detta mål, eller den dag som nödvändiga åtgärder vidtas för att följa nämnda dom i mål C-607/10, om denna inträffar tidigare. Regeringen har bestritt kommissionens yrkande om att domstolen ska fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 260.1 FEUF eftersom inte vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa domstolens dom i mål C-607/10. Om domstolen finner att underlåtit att efterkomma domen, har regeringen bestritt yrkandet om att ska förpliktas att betala ekonomiska sanktioner. Under alla förhållanden har regeringen bestritt att ska förpliktas att betala både ett vite och ett standardbelopp. Regeringen har även bestritt storleken av beloppen på de av kommissionen yrkade ekonomiska sanktionerna och begärt att domstolen, för det fall den anser att ska förpliktas att betala någon ekonomisk sanktion, ska bestämma denna till det lägre belopp som domstolen med hänsyn till omständigheterna i målet anser vara skäligt. Till stöd för denna inställning har i huvudsak anförts följande. Vid utgången av den frist som angavs i den formella underrättelsen i det skriftliga förfarandet var tillståndsfrågan löst för 27 av de 29 anläggningar som omfattades av domen i mål C-607/10. Tillstånd i enlighet med kraven i direktiv /1/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC-direktivet) för de två återstående anläggningarna var föremål för domstolsprövning respektive . Regeringen saknar helt möjlighet att påverka dessa tillståndsprocesser och det finns följaktligen inte några ytterligare åtgärder som regeringen kan vidta för att följa domen. Mot denna bakgrund gör regeringen i första hand gällande att den vidtagit de åtgärder som krävs för att följa domstolens dom i mål C-607/10 vid utgången av den frist som angavs i den formella underrättelsen. Kommissionens talan ska således ogillas i sin helhet. I vart fall föreligger mot bakgrund av anförda omständigheter inte skäl att förplikta att betala någon ekonomisk sanktion och det framstår som oproportionerligt att utdöma både ett vite och ett standardbelopp. Kommissionen har inte tagit tillräcklig hänsyn till att det fördragsbrott som fastställdes genom domen i mål C-607/10 var av mycket begränsad omfattning, 29 av 1 035 anläggningar, och att , vid referenstidpunkten för nu aktuellt förfarande, hade följt domen beträffande 27 av dessa 29 anläggningar, vilket ska beaktas i förmildrande riktning. Kommissionen har inte förmått styrka att den påstådda överträdelsen har haft de följder för enskilda och allmänna intressen som har gjorts gällande. Tvärtom framgår det av verksamheternas miljörapporter att de har medfört mycket begränsad miljöpåverkan. Den omständigheten att kommissionen har inlett överträdelse-förfaranden mot 14 andra medlemsstater för bristande genomförande av IPPC-direktivet illustrerar svårigheterna kring att säkerställa att IPPC-direktivets krav uppnås i alla avseenden, något som bör beaktas i förmildrande riktning om domstolen skulle välja att ådöma ekonomiska sanktioner. I den mån domstolens skulle finna anledning att ålägga någon ekonomisk sanktion, föreligger skäl att sätta ned av kommissionen yrkade belopp. C-409/13 (UDEUD2013/371) Europeiska unionens råd mot Europeiska kommissionen Rådet har yrkat att domstolen ska ogiltigförklara kommissionens beslut , genom vilket kommissionen drog tillbaka sitt förslag till och rådets förordning om allmänna bestämmelser för makrofinansiellt stöd till tredjeländer. Till stöd för sin talan har rådet bl.a. gjort gällande att kommissionen har åsidosatt principen om tilldelade befogenheter och lojalt samarbete i artikel 13.2 FEU. har ansökt om intervention till stöd för rådet. C-425/13 (UDEUD2013/348) Europeiska kommissionen mot Europeiska unionens råd Kommissionen har yrkat att domstolen, helt eller delvis, ska ogiltigförklara ett beslut från rådet om att bemyndiga kommissionen att inleda förhandlingar om sammankoppling av EU:s system för handel med utsläppsrätter med ett system för handel med utsläppsrätter i . har ansökt om intervention till stöd för rådet. T-496/11 (UDEUD2013/41) mot har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara Europeiska Eurosystem Oversight Policy Framework av , i den del som det där föreskrivs en lokaliseringspolitik som ska tillämpas på clearingsystem för centrala motparter (CCP) i medlemsstater som inte är euroländer. har ansökt om intervention till stöd för (se även mål T-45/12 och T-93/13). T-45/12 (UDEUD2013/42) mot har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara Europeiska Statements of Standards, offentliggjort den 18 , i den mån det fastställer en etableringspolitik som ska tillämpas på centrala motparters clearingsystem. har ansökt om intervention till stöd för (se även mål T-496/11 och T-93/13). T-188/12 (UDEUD2012/253) mot Europeiska har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att inte ge honom tillgång till inlagor i mål C-189/09 vilka överlämnats till kommissionen av domstolen. har intervenerat till stöd för och anfört följande. Kommissionen har vid sin tolkning av förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till , rådets och kommissionens handlingar (öppenhetsförordningen) i ljuset av artikel 15 FEUF felaktigt kommit till slutsatsen att öppenhetsförordningen inte är tillämplig. i och för sig riktigt att domstolen enligt artikel 15.3 fjärde stycket FEUF endast omfattas av skyldigheten att ge tillgång till handlingar när den utövar sina administrativa funktioner. Detta betyder att om en begäran om tillgång till handlingar som rör domstolens dömande verksamhet skulle ställas till domstolen skulle öppenhetsförordningen inte vara Den nu aktuella situationen är emellertid helt annorlunda då sökandens begäran avser handlingar som kommissionen mottagit från domstolen i egenskap av part i ett mål vid denna. finns hos kommissionen och har ett klart samband med åtgärder som omfattas av kommissionens ansvarsområde omfattas de enligt artikel 2.3 i öppenhetsförordningen av förordningens tillämpningsområde. T-306/12 (UDEUD2012/313) Spirlea mot Europeiska kommissionen Spirlea har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att inte ge tillgång till två handlingar inom ramen för ett ärende i EU- har ansökt om intervention till stöd för Spirlea och argumenterat mot att handlingar inom ramen för EU-pilotförfarandet ska anses omfattas av en allmän presumtionsregel om sekretess och för att förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till Europa- parlamentets, rådets och kommissionens handlingar (öppenhets- förordningen) kräver en konkret skadeprövning i varje enskilt fall. T-402/12 (UDEUD2012/372) mot Europeiska kommissionen har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att inte ge honom tillgång till ett utlåtande som kommissionen har lämnat rörande ett utkast till föreskrifter som har anmält enligt det s.k. 98/34-förfarandet, enligt vilket förfarande medlemsstaterna är skyldiga att anmäla alla utkast till tekniska föreskrifter i fråga om produkter och informationstjänster innan de får antas i den nationella lagstiftningen. har ansökt om intervention till stöd för och anfört följande. 98/34-förfarandet omfattar förslag till nya föreskrifter och påminner delvis om det svenska remissförfarandet. Utgångspunkten bör vara att handlingar i detta förfarande är offentliga, med hänvisning till tydliga paralleller med Turco-domen som handlade om ett lagstiftningsärende på unionsnivå. Samma demokratiaspekter som var avgörande för domstolen i det målet talar för en generös inställning till offentlighet i fråga om nationella lagstiftningsprojekt och kommissionens eventuella synpunkter på sådana. Om det ska tillämpas en presumtion bör den alltså vara för offentlighet och inte tvärtom. I vart fall bör en konkret skadeprövning göras i varje enskilt fall och allmänintresset av ett utlämnande bör tillmätas stor vikt med hänsyn till att det rör sig om lagstiftning. I vart fall måste ett delvis utlämnande övervägas. T-93/13 (UDEUD2013/170) mot