prop · H103174 · 2014-03-18 00:00:00 — Länsstyrelserna har till uppgift att tillsammans med regionala aktörer och kommunerna utarbeta och genomföra regionala energi- och klimatstrategier. Länsstyrelserna i , och län har –2013 haft i uppdrag att vara s.k. pilotlän för grön utveckling i syfte att ytterligare stärka länsstyrelsernas arbete. Länsstyrelserna redovisar sitt arbete i sin årsredovisning, i vilken det också ingår hur man arbetat i förhållande till kommunerna. Särskild uppföljning av länsstyrelsernas arbete görs också av . Den befintliga stödordningen motsvarar i hög grad direktivets krav i de delar som rör medlemsstaternas skyldighet att uppmuntra offentliga organ på lokal och regional nivå att anta en energieffektivitetsplan. Inrättandet av det statliga stödet för energieffektivisering har bidragit till att så gott som samtliga kommuner och landsting i på ett systematiskt och strategiskt sätt börjat arbeta med energieffektiviseringsfrågor. Sammanlagt 282 av 290 kommuner och 20 av 20 landsting har beviljats energieffektiviseringsstöd för perioden –2014. Swecos utvärdering pekar på att stödet varit betydelsefullt för utvecklingen i kommunerna, men av mindre betydelse för utvecklingen i landstingen. i påpekar dock i sitt remissvar att stödet varit en betydande framgångsfaktor, inte minst genom att man kunnat anställa en energistrateg. Som framgår av budgetpropositionen (prop. 2013/14:1, utg.omr. 21) finns det medel för det statliga stödet till energieffektivisering i kommuner och landsting till utgången av . Det kan i sammanhanget uppmärksammas att många kommuner och landsting, mot bakgrund av hur begreppet företag tillämpas i , kommer att omfattas av det föreslagna kravet på stora företag att genomföra energikartläggningar (se avsnitt 10.1). Genomförande av regelbundna energi- 2013/14:174 kartläggningar motsvarar dock bara en mindre del av de åligganden som framgår av artikel 5.7. Regeringen avser att återkomma med en bedömning av hur det strategiska arbetet med energieffektivisering i kommuner och landsting samt mer övergripande på lokal och regional nivå kan främjas. Beträffande frågan om att uppmuntra kommuner och landsting att följa statliga myndigheter och bara köpa varor och tjänster med hög energiprestanda (artikel 6.3) har regeringen förståelse för remissinstansernas invändning mot att ställa detta som krav vid eventuell förlängning av det statliga stödet för energieffektivisering. Regeringen delar den bedömning som görs av Kommuner och Landsting och att det finns ett fortsatt behov av stöd och metodutveckling kring energikrav vid offentlig upphandling. Som anges i avsnitt 8.2 om statliga myndigheters inköp är det regeringens avsikt att stöd, information och vägledning om offentlig upphandling inklusive bl.a. miljöhänsyn ska koncentreras, förbättras och förstärkas. Detta samlade stöd ska utvecklas vid och finnas tillgängligt från . Artikel 7 – Kvotpliktssystem och Regeringens bedömning: En alternativ strategi i enlighet med artikel 7.9 bör väljas. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Flera remissinstanser, som Bostadsrätterna, , , mineral- och metall- producenter i (SveMin), Innovations- och Kemiindustrierna i , , , , Oberoende elhandlare, Skogsindustrierna, Svensk energi, Svensk fjärrvärme, (Svebio), Svenskt näringsliv, byggindustrier, Kommuner och Landsting (SKL), Swedisol, Teknikföretagen, kommun och Veidekke tillstyrker att ett kvotpliktssystem inte införs utan att en alternativ strategi ska väljas. Energieffektiviseringsföretagen (EFF), Energirådgivarna, kommunerna, (), och avstyrker promemorians förslag och anser att ett kvotpliktssystem ska införas. Energieffektiviseringsföretagen (EFF) och Energirådgivarna anser att artikelns fokus, att man vill se affärsmodeller som fokuserar på energins nytta och inte på energin, bör behållas om man väljer en alternativ tolkning. förslag: bedömer att beräkningen av beting för energieffektivisering enligt artikel 7 bör bestämmas utgående från den sålda volymen energi inom sektorerna bebyggelse och industri, dvs. transportsektorn bör undantas vid fastställandet av betinget. bör dessutom utnyttja möjligheten att ersätta av betinget för nya åtgärder genom att räkna sig tillgodo åtgärder för energieffektivisering gjorda – 2013. föreslår därför att det kumulativa betinget för energieffektivisering för perioden –2020 fastställs till i enlighet med beräkningar. Utöver detta ska åtgärder gjorda 2009–2013 resultera i effektiviseringar på . Enligt utredningen täcker befintliga styrmedel för energieffektivisering ungefär halva betinget. anser att en framkomlig om än grov metod för att uppskatta effekterna av energi- och koldioxidskatter är en icke-kumulativ metod, medan flera andra styrmedels effekter kan räknas kumulativt. Detta innebär att effekterna av statliga styrmedel för energieffektivisering måste fördubblas –2020 för att uppfylla energieffektiviseringsdirektivets artikel 7. Enligt förslaget uppnås resterande del av betinget genom att i första hand utgå ifrån befintliga styrmedel, vilket bedöms vara det mest kostnadseffektiva tillvägagångssättet, eftersom man på så sätt kan utnyttja redan gjorda lärdomar och erfarenheter. Befintliga styrmedel utvecklas till att generera mer energieffektivisering som kan tillgodoräknas enligt energieffektiviseringsdirektivet. Styrmedlen grupperas i paket riktade till näringsliv, fastighetssektorn samt den kommunala sektorn, inklusive landsting. Remissinstanserna: , , , Kommuner och Landsting (SKL), , , i , i län, i , Svensk Fjärrvärme, VVS företagen och byggindustrier, , , Svenska (), , , Byggherrarna, företagen, Svensk Ventilation, och Swedisol stöder beräkningar av och nivå på det kumulativa energisparbetinget. , , , i , i , kommun, , kommun, Energieffektiviseringsföretagen (EFF), Energirådgivarna, , och Världsnaturfonden (WWF) vill se ett högre beting och mer ambitiösa mål och förslag. Några instanser menar att det kan vara bra att ta höjd när målnivån fastställs medan andra anser att betinget bör räknas konservativt, t.ex. och Skogsindustrierna som anser att betinget bör sättas så lågt som möjligt och inte omfatta transportsektorns energianvändning, kol och koks som används inom stålindustrin samt att avräkning för tidigare gjorda åtgärder ska göras. Många remissinstanser instämmer i vikten av att alla sektorer bidrar till energieffektiviseringsarbetet och Svensk Fjärrvärme, VVS företagen och byggindustrier ifrågasätter motiveringen till varför transportsektorn inte inkluderas i genomförandet. KTH, , kommun, och anser att förslaget att undanta transportsektorn från beräkningsunderlaget är 2013/14:174 olämpligt och att den bör inkluderas i betinget, särskilt om effektiviseringar i transportsektorn ska räknas in i måluppfyllelsen och om ambitionen är att alla sektorer ska involveras. län anser att det är bra att transportsektorn inte inkluderas men menar att transportsektorn då inte heller ska användas för att uppfylla målen i anser att underlaget är bristfälligt gällande bedömningen att exkludera transportsektorn ur förslaget men gör dock ingen annan bedömning än angående att exkludera transportsektorn eftersom styrmedel för transportsektorn utreds i utredningen om fossilfri fordonstrafik och i underlag till färdplan 2050. Beträffande bedömningar och förslag beträffande effekter av olika existerande styrmedel tillstyrker valet av styrmedel och beräkningar av effekterna. i har inga invändningar avseende uppskattade effekter utan uppfattar dessa som rimliga. med att det är rimligt att anta att det är kombinationen av skatter och andra styrmedel som ger en effekt vilket leder till att det finns en risk för dubbelräkning. menar att beräkningsmetoderna för styrmedlens effekter är oklara. finner inte att utredningen presenterar hållbara argument för att inte beräkna alla effekter vid anser att det metodmässigt finns ett antal frågetecken kring hur effekter allokerats mellan olika styrmedel i de fall då det finns flera verksamma styrmedel som påverkar samma förbrukning. beräkningen av energibesparingsbetinget som enskilda styrmedels effekter kan ifrågasättas på många punkter. Analys av beräkningarna når i flera fall inte upp till de kriterier som fastställs i EED. man hantera de problem med dubbelräkning som kan uppstå. Näringsliv och Skogsindustrierna anser att det är centralt att reda ut hur skatternas effekt får inkluderas enligt direktivet. Beträffande bedömningar och förslag till nya och/eller utvecklade styrmedel anser , i , i län, i , i , i , kommun, kommun, kommun, , KTH, Swedisol, Tekniska verken i , Byggmaterialindustrierna, E.ON, Energirådgivarna, elhandlare, , Svensk Fjärrvärme, Svensk Ventilation och att grundtanken att bygga på befintliga styrmedel är god och ställer sig bakom Energieffektiviseringsföretagen, E.ON, och universitet ifrågasätter att inte gjort någon beräkning av eller en kommenterat effektiviseringspotentialen som finns i och inom vilka sektorer som det är särskilt angeläget att genomföra E.ON, (), , Statskontoret, Svensk energi och Svensk fjärrvärme efterlyser bedömning av kostnaden för respektive styrmedel så att verkningsgraden för de olika åtgärderna kan bedömas. Ett antal remissinstanser, däribland Svensk energi, Svenskt näringsliv och Fastighetsägarna, anser att det finns stor osäkerhet kring effekterna av de nya och utvecklade styrmedel som föreslås. Flera av förslagen är outvecklade. Frågetecken reses kring rimligheten i bedömningarna kring fastighetspaketet och det föreslagna systemet med frivilliga åtaganden för energibolag. I artikel 7.1 anges att medlemsstaterna som utgångspunkt ska inrätta ett kvotpliktssystem för energieffektivitet. Detta system ska säkerställa att energidistributörer och/eller företag som säljer energi i detaljistledet, som utses som kvotpliktiga parter och som bedriver verksamhet inom de olika medlemsstaternas territorium, uppnår målet med en ackumulerad energibesparing i slutanvändningsledet. Målet ska åtminstone motsvara nya besparingar från till och med på av den energi som säljs till slutanvändare från alla energidistributörer eller alla företag som säljer energi i detaljistledet, som genomsnitt för den senaste treårsperioden före . Den energi som säljs och som används i transporter får helt eller delvis undantas vid denna beräkning. Medlemsstaterna ska bestämma hur den beräknade mängden av sådana nya besparingar som avses i andra stycket ska fördelas över perioden. I artikel 7.2 anges att medlemsstaterna får införa det årliga energisparbetinget gradvis, samt att beräkningen får ske på visst sätt och med olika lättnadsregler. Av artikel 7.3 framgår att lättnadsreglerna i punkten 2 kan kombineras, men att de sammantaget inte får minska behovet av nya åtgärder för energibesparing i slutanvändarledet med . I artikel 7.4 anges hur varje medlemsstat, på grundval av objektiva och icke-diskriminerande kriterier, ska utse kvotpliktiga parter. Dessa ska utses bland energidistributörer och/eller företag som säljer energi i detaljistledet. Mängden energibesparingar som krävs för att fullgöra skyldigheten ska uppnås av de kvotpliktiga parterna bland slutanvändarna, eller, om medlemsstaterna så beslutar, med hjälp av certifierade besparingar från andra parter. I artikel 7.5 anges hur medlemsstaterna ska uttrycka mängden energibesparingar som krävs av varje kvotpliktig part. De omvandlingsfaktorer som anges i bilaga IV ska då tillämpas. I enlighet med artikel 7.6 ska medlemsstaterna se till att de besparingar som följer av punkterna 1, 2 och 9 i denna artikel och artikel 20.6 beräknas i enlighet med punkterna 1 och 2 i bilaga V. Medlemsstaterna ska införa system för mätning, kontroll och verifiering, inom ramen för vilka minst en statistiskt signifikant andel och ett representativt urval av de åtgärder för förbättrad energieffektivitet som införs av de kvotpliktiga parterna verifieras. Denna mätning, kontroll och verifiering ska göras oberoende av de kvotpliktiga parterna. Av artikel 7.7 framgår vissa närmare bestämmelser om hur kvotpliktssystemet får utformas. Medlemsstaterna får härvid bl.a. tillåta de kvotpliktiga parterna att räkna med besparingar som uppnåtts av andra kvotpliktiga parter eller godkända organ. Systemet får alltså utformas 2013/14:174 med möjligheter till att överlåta besparingar. Det framgår också hur kvotplikten och åtgärderna får flyttas mellan olika år. Enligt artikel 7.8 ska medlemsstaterna en gång publicera de energibesparingar som uppnåtts av varje kvotpliktig part eller av varje delkategori av kvotpliktiga parter och sammanlagt inom ramen för kvotpliktssystemet. Enligt artikel 7.9 får medlemsstaterna, som ett alternativ till att inrätta ett kvotpliktssystem för energieffektivitet enligt punkt 1, välja att vidta andra policyåtgärder för att uppnå energibesparingar hos slutanvändarna, förutsatt att sådana policyåtgärder uppfyller de kriterier som anges i punkterna 10 och 11. De årliga nya energibesparingar som uppnås genom sådana åtgärder ska vara likvärdiga med den mängd nya energibesparingar som krävs enligt punkterna 1, 2 och 3. Under förutsättning att likvärdigheten upprätthålls får medlemsstaterna kombinera kvotpliktssystem med alternativa policyåtgärder, inbegripet nationella program för energieffektivitet. De policyåtgärder som avses får omfatta, men är inte begränsade till, följande policyåtgärder eller kombinationer av dessa: a) Energi- eller koldioxidskatter som leder till en minskad slutlig energianvändning. b) Finansieringssystem och finansieringsinstrument eller skatteincitament som leder till användning av energieffektiv teknik och ger minskad slutlig energianvändning. c) Regleringar eller frivilliga avtal som leder till användning av energieffektiv teknik och ger minskad slutlig energianvändning. d) Standarder och normer som syftar till att förbättra energieffektiviteten hos produkter och tjänster, inklusive byggnader och fordon, med undantag för sådana som är obligatoriska och tillämpliga i medlemsstaterna enligt unionsrätten. e) Energimärkningssystem, med undantag för sådana som är obligatoriska och tillämpliga i medlemsstaterna enligt unionsrätten. f) Yrkesutbildning och utbildning, inklusive energirådgivningsprogram, som leder till användning av energieffektiv teknik och ger en minskad slutlig energianvändning. Medlemsstaterna ska till kommissionen anmäla vilka policyåtgärder de planerar att vidta för de ändamål som avses i första stycket och i artikel 20.6, i enlighet med den ram som anges i punkt 4 i bilaga V, och visa hur de skulle uppnå den mängd besparingar som krävs. För de policyåtgärder som avses i andra stycket och i artikel 20.6, ska det i denna anmälan visas hur kriterierna i punkt 10 har uppfyllts. För andra policyåtgärder än de som avses i andra stycket eller i artikel 20.6, ska medlemsstaterna förklara hur en motsvarande nivå med avseende på besparing, övervakning och verifiering uppnås. Kommissionen får föreslå förändringar efter anmälan. Av artikel 7.10 framgår ett antal kriterier för de policyåtgärder som vidtas i enlighet med punkt 9 andra stycket och artikel 20.6. Det framgår bl.a. att minst två mellanliggande perioder ska föreskrivas fram till den Det framgår att mängden energi- besparingar ska fastställas på ett tydligt sätt och att den mängden ska Prop. 2013/14:174 uttryckas antingen som slutlig energianvändning eller primärenergi- Vidare ska ett kontroll- och övervakningssystem införas. Enligt artikel 7.11 ska medlemsstaterna se till att de skatter, regleringar och frivilliga avtal som åberopas som alternativ till kvotpliktssystemet, uppfyller vissa kriterier. Det anges även att medlemsstaterna ska se till att övriga policyåtgärder som avses i punkt 9 andra stycket och de nationella energieffektivitetsfonder som avses i artikel 20.6 uppfyller kriterierna. Enligt artikel 7.12 ska medlemsstaterna se till att energibesparingar inte räknas dubbelt i de fall där inverkan av policyåtgärder eller enskilda åtgärder överlappar varandra. Skälen för regeringens bedömning En alternativ strategi väljs Av artikeln framgår att medlemsstaterna får välja att inrätta ett kvotpliktssystem för energieffektivitet alternativt vidta andra policyåtgärder (dvs. styrmedel) för att uppnå energibesparingar hos slutanvändarna. Om alternativa styrmedel väljs gäller att de uppfyller de kriterier som anges i punkterna 10 och 11. De årliga nya energibesparingar som uppnås genom sådana åtgärder ska vara likvärdiga med den mängd nya energibesparingar som krävs enligt punkterna 1, 2 och 3. Under förutsättning att likvärdigheten upprätthålls får medlemsstaterna kombinera kvotpliktssystem med alternativa policyåtgärder, inbegripet nationella program för energieffektivitet. () har utrett om kvotpliktssystem för energieffektivitet är ett lämpligt styrmedel i . 11Myndigheten har, mot bakgrund av följande skäl, kommit fram till att ett sådant system inte bör införas i : Samhällsekonomisk effektivitet: Vita certifikat syftar inte till att korrigera något marknadsmisslyckande som inte redan hanteras av något annat styrmedel. För att vita certifikat ska vara ett samhällsekonomiskt effektivt styrmedel behöver även det så kallade energieffektiviseringsgapet kunna bestämmas, vilket inte anser är möjligt. Effekter på energianvändningen: Vita certifikat premierar genomförande av åtgärder, inte effekt på energianvändningen per se. Det är den bedömda effekten av åtgärderna som summeras till kvoten, varför det finns en skillnad mellan reell effekt och certifierad effekt. Kostnadseffektivitet mot de klimat- och energipolitiska målen för : vita certifikat har små möjligheter att uppnå dessa mål på ett kostnadseffektivt sätt. Samverkan med andra styrmedel: Vita certifikat som omfattar eleffektivisering kommer att påverka och påverkas av EU ETS och bedömer det som osannolikt att vita 11 (2010) Vita certifikat – något för ? (2012) Konsekvenser av kvotplikt för energieffektivisering. svenskt kvotpliktssystem ge mindre energianvändning? 2013/14:174 certifikat kan hållas additionella till dessa styrmedel. Vita certifikat riskerar även att överlappa både energiskatter och bidrag. Mot bakgrund av ovanstående bör alternativa styrmedel i enlighet med artikel 7.9 väljas som grund för att uppnå det energisparmål som avses i artikel 7.1. Bedömningen har tillstyrkts av en majoritet av de remissinstanser som yttrat sig i frågan. Energisparbetingets storlek och hur det uppnås I enlighet med direktivets krav anmälde en plan för genomförande av artikel 7 (dnr N2013/5035/E (delvis)) till kommissionen. I planen anges hur stort det kumulativa energisparbetinget bedöms vara, vilka policyåtgärder som avses tillämpas för att uppnå det kumulativa energisparbetinget samt bedömningar av hur stora effekterna blir från de olika policyåtgärderna. Kommissionen får enligt direktivet föreslå förändringar i planen från anmälan. Regeringen konstaterar att kommissionen inte har lämnat några synpunkter på plan inom . Det är i sammanhanget relevant att notera att medlemsstaterna får lägga till och/eller ta bort policyåtgärder fram till utgången av 2020. Den slutliga bedömningen av om medlemsstaterna uppfyller bestämmelserna i artikeln görs mot bakgrund av deras rapportering av den kumulativa energibesparingen för hela perioden, vilket sker . Av anmälan till kommissionen framgår att mängden ackumulerad energibesparing som avser att uppnå preliminärt bedöms uppgå till . Detta är högre än de knappt som föreslog. Regeringen delar den bedömning som gjorts av bl.a. Svensk Fjärrvärme, VVS företagen, byggindustrier, , , kommun, , och att det kan ifrågasättas att transportsektorn inte räknas med i underlaget för att bestämma sparbetingets storlek om effekter av styrmedel och åtgärder i transportsektorn ska tillgodoräknas. Regeringen avser att inkludera den energi som sålts och använts i transportsektorn i underlaget för att beräkna mängden energibesparing. Beträffande styrmedel hänvisar den till kommissionen anmälda planen till energiproposition (prop. 2008/09:163, sid. 81), i vilken regeringen angav att den svenska politiken för energieffektivisering baseras på principerna att: styrmedel bör vara generella och inte bundna till specifika tekniker, priserna ska ge rätt (eller önskad) information, sökkostnader reduceras genom att information tas fram och sprids, samt barriärer kan undanröjas, t.ex. genom att det befintliga regelverket justeras. De statliga insatserna riktas både mot användning och tillförsel av energi och inriktas mot att stödja den effektivisering som sker spontant i samhället och till följd av styrmedel anpassade till marknadens Statens roll bedöms därmed vara att identifiera och undan- röja marknadsmisslyckanden, främst externa effekter och brist på Prop. 2013/14:174 information. Dagens styrmedelsportfölj för energieffektivisering är följaktligen mycket bred och omfattar generella ekonomiska styrmedel, såsom energi- och koldioxidskatter samt utsläppshandel, såväl som mer riktade administrativa styrmedel som reglerar t.ex. krav på tillstånd för att bedriva miljöfarlig verksamhet och krav på energiprestanda och energimärkning för energirelaterade produkter och byggnader. Därtill tillämpas diverse kompletterande insatser som på olika sätt avser att åtgärda informationsbrister på marknaden och öka medvetenheten och kunskapen om samt legitimiteten hos olika (teknik- och/eller beteenderelaterade) åtgärder för energieffektivisering och energibesparing. Som exempel kan nämnas statligt stöd till energi- och klimatrådgivning, statligt stöd för energikartläggning i mindre företag, regionala klimat- och energistrategier, nätverksaktiviteter och teknikupphandling samt andra åtgärder för tidig marknadsintroduktion. Kombinationen av ekonomiska marknadsbaserade styrmedel och kompletterande och riktade informationsinsatser bedöms ha goda förutsättningar för att en samhällsekonomiskt effektiv energieffektivisering ska uppnås. Enligt artikel 7.12 ska medlemsstaterna se till att energibesparingar inte räknas dubbelt i de fall där inverkan av styrmedel (policyåtgärder) och enskilda åtgärder överlappar varandra. Regeringen avser att tillämpa en bred uppsättning av styrmedel som kompletterar varandra. De faktiska åtgärder som vidtas för att effektivisera energianvändningen sker till följd av att dessa styrmedel samverkar. Energi- och koldioxidskatterna höjer energipriserna. Skatterna ger genom sin styrsignal ett incitament till energianvändare att vidta energibesparande åtgärder för att minska/effektivisera sin energianvändning. I vissa fall kan åtgärderna vara enkla att införa och vidta, men ofta saknas mer detaljerad kunskap om vilka åtgärder som kan vidtas såväl som vilka åtgärder som är lämpliga i det enskilda fallet. Informationen om möjliga och lämpliga åtgärder är ofta asymmetrisk, vilket innebär att den slutliga energianvändaren och därmed den som ska genomföra (köpa) åtgärderna ofta är i informationsunderläge gentemot de som säljer energieffektiv teknik eller andra lösningar för energieffektivisering. räcker därför inte den styrsignal som energipriset ger. Energianvändare som reagerar på prissignaler påverkas även av andra styrmedel. Genom stöd för energikartläggning kan slutanvändarna skaffa sig bättre kunskap om var åtgärder bör vidtas. Opartiska råd om lämpliga åtgärder kan erhållas från en energi- och klimatrådgivare. Såväl energikartläggningsstödet som den kommunala energi- och klimatrådgivningen följs upp löpande genom återrapporteringskrav och undersökningar. Därmed går det att få en god bild av vilka åtgärder och energibesparingseffekter dessa insatser leder till. har beräknat att t.ex. stödet för energieffektivisering i kommuner och landsting kan leda till en ackumulerad energibesparing på –2020.12 har vidare bedömt att 12 (2013) Implementering av artikel 7 i energi- effektiviseringsdirektivet – beräkningar och förslag, ER 2013:04. 2013/14:174 bidraget till ackumulerad energibesparing –2020 uppgår till från stödet till energikartläggning och knappt från den kommunala energi- och klimatrådgivningen.