prop · H103152 · 2014-03-18 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2013/14:152 Regeringen överlämnar denna skrivelse till . I 4 kap. kulturmiljölagen (1988:950) finns bestämmelser om skydd för de kyrkliga kulturminnena; kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser. I anslutning till stat–kyrka-reformen som genomfördes och som innebar att relationerna mellan staten och ändrades, gavs rätt till viss ersättning av staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena (kyrkoantikvarisk ersättning). I skrivelsen redovisas hur den kyrkoantikvariska ersättningen har använts –2012. Skrivelsen behandlar också tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena, kompetens- och kunskapsfrågor och samarbetet mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet. Den kyrkoantikvariska ersättningen har stor betydelse för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. Regeringen bedömer att den kyrkoantikvariska ersättningen har fördelats i enlighet med de principer som slogs fast i samband med relationsändringen mellan staten och kyrkan. Ärendet och dess beredning .............................................................. Bestämmelser om kyrkliga kulturminnen ......................................... Den kyrkoantikvariska ersättningen.................................................. Tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena.............................. Kunskaps- och kompetensfrågor..................................................... Samverkan mellan och myndigheterna inom Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... Ärendet och dess beredning I enlighet med överenskommelsen mellan staten och (Ku2000/470/Ka) har redovisat till regeringen hur den kyrkoantikvariska ersättningen har använts och vilka resultat som har uppnåtts . Inför den s.k. kontrollstationen 2014 har i enlighet med överenskommelsen tagit fram ett underlag som ska ligga till grund för en allsidig belysning av de kyrkoantikvariska frågorna. Underlaget lämnades till regeringen i rapporten rum öppet för alla. redovisning till regeringen angående de kyrkoantikvariska frågorna inför kontrollstationen 2014 (Ku2013/1478/KA). I regleringsbrevet till för (Ku2012/1078/KA, Ku2012/1484/KA, Ku2012/1898/RFS) gav regeringen myndigheten i uppdrag att analysera och redovisa vilka effekter den kyrkoantikvariska ersättningen haft för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. Analysen skulle omfatta samtliga år som ersättningen betalats ut. Av redovisningen skulle det framgå hur ersättningen har använts och vilka resultat som har uppnåtts. Vidare skulle frågan om de kyrkliga kulturminnenas tillgänglighet behandlas. redovisade uppdraget i rapporten 2002–2013 – effekter för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet (Ku2013/1227/KA). I bearbetningen och analysen av dessa rapporter har och haft stöd av en referensgrupp bestående av företrädare för , och länsstyrelserna. Det kyrkliga kulturarvet i har byggts upp under . Det är ett i högsta grad dynamiskt och levande kulturarv som var och en har möjlighet att uppleva och berikas av. Det kyrkliga kulturarvet präglas av historiskt djup och rymmer centrala berättelser om samhällets utveckling. De kyrkliga kulturminnena är också bärare av starka konstnärliga och arkitektoniska uttryck. Det är av stor betydelse för alla i samhället att detta kulturarv bevaras, används och utvecklas för dagens och kommande generationer. I 4 kap. kulturmiljölagen (1988:950) finns bestämmelser om skydd för de kyrkliga kulturminnena; kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser. I anslutning till stat–kyrka-reformen som genomfördes och som innebar att relationerna mellan staten och ändrades, gavs rätt till viss ersättning av staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena (kyrkoantikvarisk ersättning). 2013/14:152 Av principbeslut om ändrade relationer mellan staten och följde att kulturmiljölagens (dåvarande lagen om kulturminnen m.m.) redan gällande skydd för kyrkliga kulturminnen skulle behållas även vid ändrade relationer mellan staten och (prop. 1995/96:80 s. 39 f., bet. 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84). Vidare uttalades att relationsändringen inte borde leda till försämrade förutsättningar för vård och underhåll av de kulturhistoriska värdena inom kyrkan. I propositionen framhölls att bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena är en angelägenhet för hela samhället samt att det inte är rimligt att den totala kostnaden för detta allmänintresse bärs endast av medlemmar. beslutade om ersättningens storlek för tiden . beslutade om ersättningens storlek för perioden . Att kyrkoantikvarisk ersättning lämnas till motiveras alltså av att de kyrkliga kulturminnena är en angelägenhet för alla medborgare och att de därför skyddas genom bestämmelserna i 4 kap. kulturmiljölagen. Bestämmelserna innebär i korthet att de kyrkliga kulturminnena ska vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas. Den kyrkoantikvariska ersättningen utgår från dessa krav och är en ersättning för kulturhistoriskt motiverade kostnader som är en följd av de generella skyddsbestämmelserna. I anslutning till stat–kyrka-reformen träffade staten och även en långsiktig överenskommelse i frågor som rör de kulturhistoriska värdena inom (Ku2000/470/Ka, Ku2002/2531/Ka). Överenskommelsen gäller tills vidare. Enligt överenskommelsen ska lämna en redovisning till regeringen i frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena. Av redovisningen ska det bl.a. framgå hur ersättningen har använts och vilka resultat som har uppnåtts. Vidare ska redovisningen innehålla en redogörelse för kompetens i frågor som rör förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena samt en redogörelse för tillgängligheten till dessa. Även överlåtelser och rivningar av kyrkobyggnader samt nybyggnad av kyrkobyggnader ska redovisas. Om omfattningen av ansvar för de kyrkliga kulturminnena på något väsentligt sätt har minskat ska den kyrkoantikvariska ersättningen, enligt överenskommelsen, reduceras. Under överenskommelsens löptid ska s.k. kontrollstationer läggas in. Kontrollstationerna ska infalla . Den första kontrollstationen inföll och den andra infaller 2014. Inför varje kontrollstation ska kyrkan ta fram ett underlag som ska ligga till grund för en allsidig belysning av de kyrkoantikvariska frågorna. Vid kontrollstationen lämnade regeringen skrivelsen Kyrkoantikvariska frågor till (skr. 2008/09:220, bet. 2009/10:KrU4, rskr. 2009/10:63). Bestämmelser om kyrkliga kulturminnen Skr. Som tidigare nämnts innehåller 4 kap. kulturmiljölagen (1988:950) bestämmelser till skydd för de kyrkliga kulturminnena. Bestämmelserna bygger i väsentliga delar på tidigare gällande bestämmelser, nämligen särskilda bestämmelser rörande kyrkor m.m. i kungörelsen (1920:744) med föreskrifter rörande det offentliga byggnadsväsendet liksom förordningen (1942:929) om vården av vissa kyrkliga inventarier. Utöver regleringen i kulturmiljölagen finns också bestämmelser som rör de kyrkliga kulturminnena i kulturmiljöförordningen (1988:1188). Av bestämmelserna i denna förordning framgår bl.a. att får meddela föreskrifter om verkställigheten av 4 kap. kulturmiljölagen. Vissa tillägg gjordes i kulturmiljölagen i samband med relationsändringen 2000. Bland annat infördes, som nämnts, en bestämmelse i 4 kap. 16 § om att har rätt till viss ersättning av staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena (prop. 1998/99:38, bet. 1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176). Bestämmelsen om kyrkoantikvarisk ersättning hade som utgångspunkt de krav på vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena som redan fanns i kulturmiljölagen. Skyddet för de kyrkliga kulturminnena är generellt och det gäller oavsett om exempelvis en kyrkobyggnad används eller inte. Det innebär att möjligheterna att förfoga över och utnyttja egendomen inskränks. Exempelvis kan möjligheten att bygga om och därmed anpassa en kyrkobyggnad efter församlingens behov och önskemål vara begränsad. Vidare kan bestämmelserna medföra att förvaltningen fördyras. Det kan t.ex. röra sig om kostnader som följer av krav på att ett visst material eller en viss teknik ska användas vid en renovering eller att arbetet ska genomföras under antikvarisk kontroll. Det handlar alltså om kulturhistoriskt motiverade kostnader som är en följd av de särskilda skyddsbestämmelserna. I enlighet med skrivelsen Kyrkoantikvariska frågor (skr. 2008/09:220) gav regeringen i uppdrag att utarbeta föreskrifter och allmänna råd till 4 kap. kulturmiljölagen. Föreskrifterna beslutades av (KRFS 2012:2). I propositionen Kulturmiljöns mångfald (prop. 2012/13:96) gör regeringen bedömningen att bör få i uppdrag att göra en översyn av regleringen avseende de kyrkliga kulturminnena och dess tillämpning samt vid behov föreslå förändringar i regleringen. fick detta uppdrag, som ska redovisas . Enligt 4 kap. 2 § kulturmiljölagen ska kyrkobyggnader och kyrkotomter vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas. Av 4 kap. 3 § samma lag framgår att kyrkobyggnader som är uppförda och kyrkotomter som 2013/14:152 har tillkommit före utgången av 1939 inte på något väsentligt sätt får ändras utan tillstånd av . För dessa kyrkobyggnader krävs alltid tillstånd för rivning, flyttning eller ombyggnad av byggnaden liksom för ingrepp i eller ändring av dess exteriör och interiör med dess fasta inredning och konstnärliga utsmyckning samt för ändring av dess färgsättning. För kyrkotomter krävs alltid tillstånd för utvidgning av tomten samt för uppförande eller väsentlig ändring av byggnader, murar, portaler eller andra fasta anordningar på tomten. får ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren får avse hur ändringen ska utföras och den dokumentation som behövs. Om beslutar det ska bestämmelserna om tillståndsprövning tillämpas också i fråga om en kyrkobyggnad eller en kyrkotomt som har tillkommit efter utgången av 1939 och som har ett högt kulturhistoriskt värde. Fram fattades dessa beslut av . Sedvanliga underhållsarbeten eller brådskande reparationsåtgärder får utföras utan tillstånd. Sådana åtgärder ska utföras med material och metoder som är lämpliga med hänsyn till byggnadens eller anläggningens kulturhistoriska värde. uppger att det fanns totalt 2 953 kyrkobyggnader i bruk som ägdes av och var skyddade med tillståndsplikt enligt 4 kap. kulturmiljölagen. Antalet skyddade kyrkobyggnader har totalt sett ökat med 35 genom beslut av . har tagit 23 skyddade kyrkor ur bruk. Av dessa har 18 sålts och en rivits . Inventarier av kulturhistoriskt värde Inventarier av kulturhistoriskt värde som hör till en kyrkobyggnad eller annan kyrklig byggnad, kyrkotomt eller begravningsplats ska enligt 4 kap. 6 § kulturmiljölagen förvaras och vårdas väl. Vidare ska det, enligt kulturmiljölagen, i varje församling finnas en förteckning med vissa uppgifter om dessa inventarier. Därutöver ska det i varje församling utses två personer som har ansvar för att föra förteckningen och se till att föremålen förvaras och vårdas väl. Församlingen ska anmäla till vilka som har utsetts. Stiftet ska också minst kontrollera att alla föremål i förteckningen finns kvar. Sådan kontroll ska också göras vid byte av någon av de personer som har utsetts. Efter varje kontroll ska en kopia av förteckningen sändas till . I fråga om ett föremål i förteckningen, som inte ägs av någon enskild person eller släkt, krävs tillstånd från för att avyttra det, för att avföra det från förteckningen, för att reparera eller ändra det eller för att flytta det från den plats där det sedan gammalt hör hemma. får ställa sådana villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder åtgärden. Tillstånd krävs inte för obetydliga reparationer. Sådana reparationer får dock inte utföras så att föremålets kulturhistoriska värde minskas. och får besikta kyrkliga inventarier. får också besluta att ett föremål ska tas upp i förteckningen. Om det finns allvarlig fara för att ett föremål skadas, får tills vidare ta hand om det eller vidta någon annan nödvändig åtgärd för att skydda eller vårda det. Innan en sådan åtgärd Skr. 2013/14:152 vidtas, ska samråd ske med stiftet och, om föremålet ägs av någon enskild, med denne. I vården av en begravningsplats ska, enligt 4 kap. 11 § kulturmiljölagen, dess betydelse som en del av kulturmiljön beaktas. Begravningsplatserna ska vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas eller förvanskas. Bestämmelserna i kulturmiljölagen om begravningsplatser omfattar också sådana byggnader på begravningsplatsen som inte är kyrkobyggnader samt fasta anordningar som murar och portaler. För en begravningsplats som anlagts före utgången av 1939 krävs tillstånd av för att utvidga eller på något annat sätt väsentligt ändra begravningsplatsen, för att där uppföra någon ny byggnad eller fast anordning eller riva eller väsentligt ändra befintlig byggnad eller fast anordning. får ställa sådana villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Om beslutar det, ska bestämmelserna tillämpas också i fråga om en begravningsplats som tillkommit efter utgången av 1939, om begravningsplatsen ligger invid en kyrkobyggnad som uppförts eller har ett högt kulturhistoriskt värde. Enligt 1 kap. 2 § kulturmiljölagen har överinseende över kulturmiljöarbetet i landet och har ansvar för det statliga kulturmiljöarbetet i länet. När det gäller kyrkliga kulturminnen innefattar länsstyrelsernas myndighetsutövning dels tillståndsprövning av föreslagna ändringar, dels tillsyn av att skyddsbestämmelser i kulturmiljölagen följs. Som framgår ovan ska länsstyrelserna, enligt kulturmiljölagen, avgöra om tillstånd ska ges för föreslagna ändringar av sådana kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser som omfattas av skyddsbestämmelserna. Undantagna från kravet på tillstånd är sedvanliga underhållsarbeten eller brådskande reparationsåtgärder, liksom obetydliga reparationer av inventarier. I 4 kap. 17 § kulturmiljölagen finns också en bestämmelse om ingripanden från för att säkerställa efterlevnaden av föreskrifter och beslut. har rätt att förelägga den som är ansvarig för förvaltningen av ett kyrkligt kulturminne att vidta rättelse eller avbryta pågående åtgärder. Ett föreläggande får förenas med vite. har också rätt att hos begära särskild handräckning. Föreläggande kan tillgripas både vid ren underlåtenhet att vårda eller underhålla ett kyrkligt kulturminne och när en församling genomför åtgärder utan tillstånd från eller på annat sätt än vad som föreskrivits i ett tillstånd. 2013/14:152 4 Den kyrkoantikvariska ersättningen har uppgått till de belopp som anges nedan. Kyrkoantikvarisk ersättning, netto (kr) Den kyrkoantikvariska ersättningens nivå beslutades av 1999 (prop. 1998/99:38, bet. 1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176). beslutade om ersättningens nivå för perioden (prop. 2009/10:1, bet. 2009/10:KrU1, rskr. 2009/10:140). Vid den första kontrollstationen lämnade regeringen, som tidigare nämnts, skrivelsen Kyrkoantikvariska frågor (skr. 2008/09:220) till . Med utgångspunkt i skrivelsen aviserade regeringen i budgetpropositionen (prop. 2009/10:1 utg.omr. 17 s. 22) sin avsikt att den kyrkoantikvariska ersättningen skulle uppgå till . Syftet var att ge goda och stabila förutsättningar att göra de bedömningar och prioriteringar som är nödvändiga för ett långsiktigt bevarande av de kyrkliga kulturminnena. Vidare uttalade regeringen i budgetpropositionen att utgångspunkten för den framtida ersättningen bör vara att , inom ramen för gällande bestämmelser, ska ges ökade möjligheter att disponera över de kyrkliga kulturminnena i enlighet med församlingarnas behov och att riktlinjer för en diversifierad användning av kyrkobyggnaderna är av särskild betydelse. Ändamålet med den kyrkoantikvariska ersättningen Den kyrkoantikvariska ersättningen får användas för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena enligt 4 kap. kulturmiljölagen. Vad som avses med detta på ett övergripande plan förtydligas i propositionen Staten och trossamfunden – begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen m.m. (prop. 1998/99:38 s. 145–147). Där framgår att den kyrkoantikvariska ersättningen är avsedd för den del av kostnaderna för förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena som är en följd av bestämmelserna i 4 kap. kulturmiljölagen. Den är alltså inte avsedd för övriga kostnader för de kyrkliga kulturminnena och inte heller för förvaltning av annan kyrklig egendom, för att bedriva verksamhet eller för administration. Ersättningen får inte användas för åtgärder som står i konflikt med kulturmiljölagens bestämmelser. Av propositionen framgår också att ersättningen i första hand bör användas för att täcka extrakostnader vid mer omfattande åtgärder såsom större renoveringar och restaureringar. Med hänvisning till betydelsen av ett kontinuerligt genomfört underhåll kan ersättning i vissa fall även lämnas vid löpande underhållsarbeten, om det är fråga om åtgärder som syftar till att bevara de kulturhistoriska värdena. Ersättningen bör i princip inte lämnas för driftskostnader. Om det endast är kulturhistoriska intressen som motiverar ett bevarande av en kyrkobyggnad kan ersättningen dock undantagsvis användas även för sådana kostnader. Frågan om en åtgärd bör berättiga till ersättning, enligt ovan angivna utgångspunkter, och hur stor del av kostnaden som kan anses vara en följd av kulturhistoriska hänsynstaganden ska dock avgöras med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. I propositionen uttalas att den närmare bedömningen måste göras av det fördelande organet, och att de synpunkter som lämnas av de antikvariska myndigheterna inför beslutet bör tillmätas stor betydelse. Vidare framhålls i propositionen att ersättningen inte bör användas för kompetensutveckling eller liknande ändamål. Det är angeläget för att försäkra sig om att den personal som förvaltar den kyrkliga egendomen har den kompetens och kunskap som behövs, men i detta ligger också att svara för de kostnader som detta innebär. Ersättningen får heller inte bli en komponent i det inomkyrkliga utjämningssystemet. Det förvaltande organets ekonomiska förutsättningar bör inte tillmätas betydelse vid fördelningen av ersättningen. Om omfattningen av ansvar för de kyrkliga kulturminnena på något väsentligt sätt skulle ändras, till exempel genom överlåtelse eller rivning av kyrkobyggnader, ska den statliga ersättningen reduceras. Flera av villkoren ovan uttrycks även i överenskommelsen mellan staten och i frågor som rör de kulturhistoriska värdena inom (Ku2000/470/Ka, Ku2002/2531/Ka). Systemet för fördelning av ersättningen Den kyrkoantikvariska ersättningen ska enligt bestämmelserna i kulturmiljölagen fördelas av . På nationell nivå ska ersättningen fördelas mellan stiften, som i sin tur beslutar om fördelningen 2013/14:152 inom sina respektive områden. Varje beslut om fördelning ska föregås av samråd med myndigheter inom kulturmiljöområdet. ska ges tillfälle att yttra sig över fördelningen i landet och respektive länsstyrelse ska ges tillfälle att yttra sig över fördelningen inom länet. Skälet till att har ansvaret för att fördela den kyrkoantikvariska ersättningen är att har ansvaret för att de kyrkliga kulturminnena vårdas och underhålls enligt bestämmelserna i kulturmiljölagen. Om ersättningen fördelas genom blir det lättare för kyrkan att planera och att göra de prioriteringar som är en förutsättning för att vård och underhåll ska kunna bedrivas på ett ändamålsenligt och rationellt sätt. Vidare innebär en sådan ordning att får medel för att kunna ta ansvar för att de kyrkliga kulturvärdena bevaras (se prop. 1998/99:38 s. 143–145). Regeringens bedömning: Den kyrkoantikvariska ersättningen har stor betydelse för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. Den kyrkoantikvariska ersättningen har fördelats i enlighet med de principer som slogs fast i samband med relationsändringen mellan staten och kyrkan. Skälen för regeringens bedömning: Av propositionen Staten och trossamfunden – begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen m.m. (prop. 1998/99:38) framgår att , i förhållande till staten, bör svara för att ersättningen fördelas och används i enlighet med de mål och villkor som anges i propositionen eller som uppställs i övrigt. Utöver statens grundläggande villkor har utarbetat mer detaljerade villkor för användningen och fördelningen av ersättningen. Villkoren antogs första gången av dåvarande och ändrades 2006. antog nya villkor som sedan har reviderats . Villkoren innehåller dels administrativa bestämmelser för kyrkoantikvarisk ersättning, dels anvisningar gällande vilka vårdinsatser som församlingarna kan söka ersättning för. är det ett villkor från sida att församlingarna har en antagen vård- och underhållsplan för att en åtgärd ska kunna bli berättigad till kyrkoantikvarisk ersättning. Enda undantaget från detta villkor kan vara vissa akuta åtgärder av engångskaraktär. Vård- och underhållsplanerna bidrar till att förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena kan ske långsiktigt. framhåller att långsiktigheten i arbetet är avgörande för att bevara kulturarvet, säkerställa kvaliteten och minimera kostnaderna för de vård- och underhållsåtgärder som genomförs. Utan vård- och underhållsplan kan alltså en församling i normalfallet inte få kyrkoantikvarisk ersättning. trädde också föreskrifter om kyrkliga kulturminnen (KRFS 2012:2) i kraft. Där föreskrivs att det är ett generellt krav att det ska finnas vård- och underhållsplaner för kyrkobyggnader, kyrkotomter och begravningsplatser som avses i 4 kap. 3, 4, 13 och 14 §§ kulturmiljölagen. I regeringens skrivelse 2009 (skr. 2009/10:220 s. 9) konstaterades att hade av de fristående kyrkobyggnaderna eller kyrkobyggnaderna med en tillhörande begravningsplats en antagen vård- och underhållsplan. Något mer än hälften av de fristående begravningsplatserna hade en vård- och underhållsplan. Framtagandet av vård- och underhållsplaner har fortsatt och hade, enligt , av alla skyddade kyrkor en vård- och underhållsplan. I vilken omfattning vård- och underhållsplaner även finns för begravningsplatser framgår inte av redovisning inför kontrollstationen 2014. Vård- och underhållsplanerna ska registreras i kyrkobyggnadsregister av församlingarna. konstaterar dock i redovisningen inför kontrollstationen 2014 att detta inte alltid sker. ambition är att uppföljningen av registreringen ska förbättras. Avsikten med vård- och underhållsplanerna har varit att de ska kunna vara styrande vid prioritering av åtgärder. Både och myndigheterna inom kulturmiljöområdet bör kunna utgå från dessa vid fördelningen av ersättningen och även i t.ex. tillståndsärenden. Av egen uppföljning framgår dock att vård- och underhållsplanerna ännu inte fullt ut tas till vara som ett sådant instrument för överblick och tillsyn. anser att användningen av planerna behöver förbättras i detta avseende. bedömer att vården och underhållet av det kyrkliga kulturarvet har blivit mer långsiktigt och förebyggande, vilket framgår bland annat av det ökade antalet vård- och underhållsplaner. Även ökade insatser för att förebygga skador på kulturarvet lyfts fram i sammanhanget. , menar , finns det fortfarande behov av att förbättra system och metoder för att öka överblicken och kunskapen om det samlade vårdbehovet på både regional och nationell nivå. För perioden –2012 har staten anslagit totalt i kyrkoantikvarisk ersättning. Av dessa har betalat ut , medan återstod . Därmed har av anslagna medel –2012 förbrukats.