prop · H103129 · 2014-03-12 00:00:00 — Användningen skiljer sig från användning i skyddande syfte genom att den inte får signalera något skydd och att kännetecknet ska vara av liten storlek. Användningen av kännetecknen har enligt den första och tilläggsprotokoll I huvudsakligen reserverats för den militära sjukvården och själavården, dvs. sjukvårdsformationer och sjukvårdsanstalter, för sjukvårdspersonal som används för uppsökande, omhändertagande, transport eller vård av sårade och sjuka, för själavårdspersonal som tjänstgör vid stridskrafterna, för personal som utbildats för att vid behov tjänstgöra som biträdande sjukvårdare eller sjukbärare samt för materiel och sjuktransporter. Detsamma gäller enligt den andra för motsvarande objekt och personer till sjöss samt enligt den fjärde och tilläggsprotokoll I för civila sjukvårdsenheter, sjuktransporter och sjukvårdspersonal. I vissa fall kan också sjukvårdszoner utmärkas med kännetecknen. Det röda korset och den röda halvmånen får också användas av och Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen. Dessutom får de erkända nationella rödakors- och rödahalvmåneföreningarna och vissa andra föreningar använda kännetecknen när de bistår den militära sjukvården. De nationella rödakors- och rödahalvmåneföreningarna får också använda kännetecknen för att visa att en person eller ett objekt tillhör rödakors- och rödahalvmånerörelsen. I tilläggsprotokoll I regleras också skyddet för de internationella kännetecknen som utmärker personer och objekt inom civilförsvaret respektive anläggningar och installationer som innehåller farliga krafter, Prop. 2013/14:129 t.ex. kärnkraftverk och dammar. Under en väpnad konflikt eller ockupation har även kulturegendom skydd. Det följer av om skydd för kulturegendom i händelse av väpnad konflikt jämte tilläggsprotokoll (kulturkonventionen). Med kulturegendom avses fast och lös egendom som har stor betydelse för varje folks kulturarv, t.ex. minnesmärken, byggnader, konstverk, manuskript, böcker eller andra föremål av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt intresse. Vidare omfattas byggnader där kulturegendom förvaras. Kulturegendom kan ha ett allmänt eller ett speciellt skydd. Det senare gäller bara egendom av mycket stor betydelse. Sådant skydd tillförsäkras kulturegendom genom att den förs in i ett internationellt register hos för utbildning, vetenskap och kultur (). För att underlätta identifieringen kan skyddad kulturegendom utmärkas med ett särskilt kännetecken. 4.3Lagen om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. Skyddet för det röda korset, den röda halvmånen, det röda lejonet och solen och det internationella kännetecknet för civilförsvar finns i huvudsakligen reglerat i lagen om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. Det röda korset får användas offentligt endast som kännetecken för militär sjukvård, militärpräster, de internationella rödakorsorganisationerna eller utländska nationella föreningar som i sina hemländer får använda kännetecknet. Med regeringens tillstånd får det också användas av föreningen och andra svenska föreningar som biträder den militära sjukvården i krig. Tillstånd att använda det röda korset får vidare omfatta civil sjukvård under krig och räddningstjänsten vid kusten. I vissa fall får regeringen också lämna tillstånd för utmärkning i fredstid av fordon som används som ambulans och för att ange hjälpstationer som uteslutande är avsedda för avgiftsfri vård av sårade och sjuka. Den röda halvmånen samt det röda lejonet och solen skyddas också. De får användas offentligt endast om det är tillåtet enligt avtal med främmande makt. Det internationella kännetecknet för civilförsvar får inte användas offentligt utan medgivande av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Otillåten användning av de skyddade kännetecknen kan leda till straffansvar. Straffansvaret i lagen tar framför allt sikte på kommersiell användning, t.ex. att obehörigen sälja en vara som försetts med rödakorsmärket, medan svåra överträdelser under väpnade konflikter kan utgöra folkrättsbrott enligt 22 kap. 6 § första stycket 2 . 2013/14:129 Regeringen föreslår i prop. 2013/14:146 en ny lag om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser som bl.a. ska ersätta 22 kap. 6 § . Förslaget innebär att användning av de skyddade kännetecknen som sker i strid med allmän folkrätt och som leder till död eller allvarlig personskada kan utgöra krigsförbrytelse om övriga förutsättningar är uppfyllda. I totalförsvarets folkrättsförordning (1990:12) finns föreskrifter till ledning för tolkningen och tillämpningen för svensk del av den internationella humanitära rätten i väpnade konflikter enligt och deras tilläggsprotokoll I och II samt kulturkonventionen. Där anges bl.a. vad som avses med sjukvårds-, själavårds- och civilförsvarspersonal för svensk del. Som sjukvårdspersonal anses all personal som under höjd beredskap uteslutande har till uppgift att sörja för de skadades och sjukas välbefinnande genom förebyggande eller vårdande åtgärder inom den civila eller militära hälso- och sjukvården, tandvården eller veterinärverksamheten eller inom den kommunala tillsynen på miljö- och hälsoskyddsområdet. Som själavårdspersonal anses fältpräster samt andra präster, om de är knutna till Försvarsmakten eller den civila hälso- och sjukvården. Som civilförsvarspersonal anses huvudsakligen de som under höjd beredskap tjänstgör i den kommunala organisationen för räddningstjänst eller fullgör uppgifter inom befolkningsskyddet, om de inte är att anse som sjukvårdspersonal. Enligt förordningen är det Försvarsmakten och som i fredstid ska vidta förberedelser för utmärkning med rödakorsmärket medan det är Myndigheten för samhällsskydd och beredskap som i fredstid ska vidta förberedelser för utmärkning med det internationella kännetecknet för civilförsvar. Av förordningen följer också att , och länsstyrelserna ska fullgöra uppgifter när det gäller utmärkning med det internationella kännetecknet för anläggningar och installationer som innehåller farliga krafter respektive det internationella kännetecknet för kulturegendom. I folkrättsförordningen anges också att rödakorsmärket och det internationella kännetecknet för anläggningar och installationer som innehåller farliga krafter i vissa fall får användas på allmänna kartor. 5.1Ett nytt kännetecken – den röda kristallen Trots att det röda korset och den röda halvmånen känns igen och är erkända över större delen av världen respekteras de inte alltid i väpnade konflikter. I vissa fall har kännetecknen uppfattats som ett religiöst, politiskt eller kulturellt ställningstagande. En del stater har också haft svårt att välja något av de redan erkända kännetecknen som sitt lands permanenta kännetecken. Mot den bakgrunden har det funnits behov av ett neutralt kännetecken, helt utan religiösa, politiska eller kulturella kopplingar som kan urholka kännetecknets skyddsvärde. beslutade därför vid en diplomatkonferens i Prop. 2013/14:129 2005 om ytterligare ett tilläggsprotokoll till konventionerna. Genom protokollet inrättas ett nytt kännetecken som kompletterar de tidigare erkända kännetecknen för sjukvård och själavårdspersonal. Vid den internationella rödakors- och rödahalvmånekonferensen beslutades att kännetecknet skulle benämnas den röda kristallen. Den röda kristallen består av en röd ram i form av en kvadrat ställd på sin spets mot vit bakgrund (artikel 2.2 i tilläggsprotokoll III). Enligt protokollet får de stater som vill det använda den röda kristallen som sitt permanenta kännetecken. har det röda korset haft en särställning i förhållande till de andra kännetecknen men jämställs samtliga kännetecken, inklusive den röda kristallen, med varandra (artikel 2.1). Villkoren och begränsningarna för att använda den röda kristallen är desamma som för de redan erkända kännetecknen (artikel 2.3). Förutom att etablera ett nytt kännetecken innebär protokollet också andra tillägg i den humanitära rätten, bl.a. möjliggörs en mer flexibel användning av kännetecknen. Det införs en möjlighet för den militära sjukvården och den militära själavårdspersonalen samt för de erkända nationella rödakors- och rödahalvmåneföreningarna att tillfälligt använda ett annat kännetecken än det man normalt använder (artiklarna 2.4 och 3.3). Vidare kan de erkända nationella föreningarna som använder den röda kristallen som sitt kännetecken i utmärkande syfte infoga andra kännetecken, t.ex. det röda korset, i den röda kristallen (artikel 3.1 och 3.2). samt Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen får också använda sig av den röda kristallen under vissa omständigheter (artikel 4). En annan nyhet är att insatser under FN:s överinseende ska kunna använda ett gemensamt kännetecken (artikel 5). Protokollet består av 17 artiklar och ett annex. I artiklarna 1–7 finns materiella bestämmelser medan övriga artiklar är av mer teknisk art och behandlar bl.a. frågor om undertecknande och ratificering av protokollet. I annexet finns en avbildning av den röda kristallen. Protokollet trädde i kraft . För svensk del träder protokollet i kraft efter den dag då ratifikationsinstrumentet har deponerats. 5.2Sveriges tillträde till tilläggsprotokoll III Regeringens förslag: godkänner tilläggsprotokoll III till Genèvekonventioner. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens (se SOU 2010:72 s. 536 och 537). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Svenska Röda Korset välkomnar ett svenskt tillträde till protokollet och förespråkar en snabb ratificeringsprocess. 2013/14:129 Även framhåller att ett tillträde bör ske skyndsamt. Skälen för regeringens förslag: Om svenska militära styrkor agerar i konfliktområden där användningen av det röda korset är förenad med risker, kan det finnas behov av att tillfälligt märka ut sjukvårdstrupperna med ett annat kännetecken. Ett tillträde till tilläggsprotokoll III skulle alltså kunna bidra till att förbättra säkerheten för svensk militär sjukvård och militär själavårdspersonal i sådana situationer. Protokollet innebär också förbättringar för den sjukvård och själavårdspersonal som deltar i insatser under FN:s överinseende. Det införs en möjlighet att vid sådana insatser använda ett gemensamt kännetecken. För rödakors- och rödahalvmånerörelsen, inklusive Svenska Röda Korset, innebär protokollet också fördelar. Protokollet möjliggör användning av den röda kristallen i stället för det röda korset om det kan underlätta arbetet. Genom att tillträda tilläggsprotokoll III kan dessutom bidra till att stärka statusen och skyddet för den röda kristallen globalt. Ett tillträde innebär också att skyddet för den röda halvmånen stärks. Protokollet slår nämligen fast att alla kännetecknen har samma status. Remissinstanserna är genomgående positiva till att tillträder protokollet. () har 66 stater tillträtt protokollet, däribland våra nordiska grannländer och en majoritet av EU:s medlemsstater. Det talar för att även bör tillträda det. För ett tillträde talar också att historiskt sett bidragit vid utvecklingen av den internationella humanitära rätten och att var engagerat i förhandlingarna när tilläggsprotokoll III arbetades fram. Sammantaget innebär tilläggsprotokoll III en betydande förstärkning av de befintliga reglerna i och tilläggsprotokoll I och II. Regeringen bedömer därför att bör tillträda protokollet. Enligt 10 kap. 3 § första stycket regeringsformen krävs godkännande innan regeringen ingår en bindande internationell överenskommelse som förutsätter att en lag ändras eller upphävs eller att en ny lag stiftas, eller i övrigt gäller ett ämne som ska besluta om. Ett tillträde till tilläggsprotokollet förutsätter lagändringar. Regeringen föreslår därför att godkänner tilläggsprotokollet. Allmänna utgångspunkter för en ny lag Regeringens förslag: Lagen om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. upphävs och ersätts med en ny lag om skydd för kännetecken i den internationella humanitära rätten. de ändringar som framgår av följande avsnitt förs den nuvarande regleringen över till den nya lagen. Kommitténs förslag och bedömning: Kommittén föreslår att lagen om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. omarbetas, men framhåller också att förslagen är så genomgripande att de väl kan motivera att den nuvarande lagen ersätts med en ny lag (se SOU 2010:72 s. 545 och 546). I övrigt överensstämmer kommitténs förslag i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte i frågan. Skälen för regeringens förslag: Lagen om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. behöver anpassas till tilläggsprotokoll III. Den behöver också förtydligas och moderniseras. Lagen är alltså i flera avseenden i behov av en översyn. Den nuvarande lagen innebär att och tilläggsprotokoll I och II har införlivats med nationell rätt främst genom transformering, dvs. de har omarbetats till svensk författningstext i den utsträckning som krävs. Till viss del har dock också en annan teknik använts; det finns en generell hänvisning till avtal med främmande makt när det gäller vilken användning som ska anses tillåten i fråga om vissa av kännetecknen (3 §). De avtal som avses är just och tilläggprotokoll I och II. Regeringen bedömer, liksom kommittén, att de bestämmelser i konventionerna och protokollen som rör lagens kärnområden bör omarbetas till svensk författningstext i den utsträckning som krävs, precis som är fallet med dagens reglering. Det handlar om bestämmelser kring vilka kännetecken som är skyddade, vem som får använda dem och i vilka fall tillstånd krävs. Regeringens förslag i lagrådsremissen innehåller också, precis som kommitténs förslag, mer generella hänvisningar till den internationella humanitära rättens bägge beståndsdelar, dvs. hänvisningar till såväl konventionerna och protokollen som till allmän folkrätt (sedvanerätt). Lagrådet ifrågasätter dock om en hänvisning till konventionerna och protokollen bör göras, eftersom en sådan hänvisning kan vara svårtillämpad. Om hänvisningen inte kan avvaras, bör det enligt Lagrådet övervägas om de specifika artiklar som rör kännetecken i de olika konventionerna och protokollen bör anges i den nya lagen. När det gäller den humanitära rättens beståndsdelar, dvs. traktaterna och sedvanerätten, och det lämpliga i att hänvisa till dessa kan följande konstateras. Sedvanerätten uppstår i korthet om staters gemensamma handlingssätt, dvs. statspraxis, utvecklar sig till en sedvana som också grundar sig på en rättsövertygelse hos staterna. En sedvanerättslig norm är som huvudregel bindande för världens samtliga stater. Traktater binder däremot endast de stater som är parter i traktaten. (För en närmare redogörelse för den humanitära rättens beståndsdelar se SOU 2010:72 s. 93–106.) har universell anslutning. Tilläggsprotokoll I och II har däremot inte tillträtts av alla stater. Detsamma gäller för kulturkonventionen. Samtliga dessa konventioner och protokoll anses dock till stora delar omfattas av sedvanerätten. Bland annat anses otillbörlig användning av de erkända kännetecknen för sjukvård och själavårdspersonal liksom det internationella kännetecknet för kulturegendom vara förbjuden. Den sedvanerättsliga utvecklingen kan alltså ha betydelse i förhållande till stater som inte har anslutit sig till konventionerna och protokollen. Den har också betydelse i förhållande till icke-internationella väpnade konflikter, där den traktaträttsliga regleringen förekommer i mindre omfattning än för internationella väpnade konflikter. 2013/14:129 därför kommitténs uppfattning att den sedvanerättsliga utvecklingen på området bör beaktas vid tillämpningen av lagen och att det därför finns skäl att i lagen ange att användningen ska vara förenlig med allmän folkrätt, med vilken avses just sedvanerätten. En sådan hänvisning ifrågasätts inte heller av Lagrådet. Med hänsyn till den hänvisning till allmän folkrätt som alltså bör göras i lagen blir en första fråga att besvara om en hänvisning till konventionerna och protokollen därmed kan avvaras. Det kan här konstateras att det inte kan uteslutas att traktaterna i vissa hänseenden går längre än sedvanerätten. (För en närmare redogörelse för den sedvanerättsliga utvecklingen, särskilt Internationella rödakorskommitténs studie av sedvanerätten, se SOU 2010:72 s. 279–483.) Dessutom är traktaterna normalt sett lättare att ta del av än innehållet i sedvanerätten. Det finns därför skäl att i lagen också ange att användningen ska vara förenlig med konventionerna och protokollen. Genom hänvisningen till den humanitära rätten behöver den nya lagen inte tyngas med de närmare förutsättningarna för användningen, utan dessa följer i stället av de bakomliggande internationella regelverken som lagen hänvisar till. Det gäller framför allt detaljerade beskrivningar av kännetecknens utseende och hur utmärkningen går till samt definitioner av vad som avses med t.ex. militär respektive civil sjukvård. Genom hänvisningen tydliggörs alltså att det finns tillämpliga regler inom den humanitära rätten, vilket kan få betydelse inte minst när det gäller den närmare bedömningen av om användningen av kännetecknen är tillåten. En andra fråga att besvara blir om lagen generellt bör hänvisa till konventionerna och protokollen eller om samtliga relevanta artiklar i de sju konventionerna och protokollen bör anges i lagen. En lagstiftningsteknik där samtliga dessa artiklar överförs till lagen är dock knappast möjlig med hänsyn till den mängd artiklar det är fråga om (jfr prop. 1953:142 s. 52 f. och prop. 1993/94:120 s. 44). Likartade mer generella hänvisningar till internationell rätt förekommer dessutom i näraliggande lagstiftning (22 kap. 6–6 c §§ ), och den nuvarande lagen bygger, som framgått, till viss del på en sådan teknik. Även i den nya lagen om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser som föreslås i prop. 2013/14:146 saknas en hänvisning till specifika artiklar. I stället hänvisas där till allmän folkrätt som också tar sig uttryck i en stor mängd artiklar i konventionerna och protokollen. Regeringen bedömer därför, i likhet med kommittén, att det är tillräckligt med en generell hänvisning till konventionerna och protokollen. Det bör dock i förhållande till lagrådsremissens lagförslag förtydligas att det endast är bestämmelser om kännetecken i konventionerna och protokollen som omfattas av hänvisningen. Utöver den generella hänvisningen till konventionerna och protokollen och till allmän folkrätt (sedvanerätt) bör det också för tydlighets skull anges att lagens syfte är att genomföra bestämmelser om kännetecken i tre av de fyra och tilläggsprotokoll I–III samt kulturkonventionen i en inledande paragraf till lagen. Någon hänvisning bör däremot inte göras till den tredje eftersom den saknar bestämmelser om kännetecken. Vidare bör reglerna utformas så att de inte omöjliggör för utländska Prop. 2013/14:129 aktörer att använda ett skyddat kännetecken i , om en sådan användning är förenlig med den humanitära rätten. I lagen bör det också finnas en tydlig straffrättslig reglering för de fall användningen av kännetecknen är otillåten. Behovet av både sakliga och redaktionella ändringar lag är så pass stort att den bör ersättas av en ny lag. Lagen kommer att omfatta olika slags kännetecken som erkänns inom den humanitära rätten, inte bara sjukvårdsbeteckningar. Den nya lagen föreslås därför få namnet lag om skydd för kännetecken i den internationella humanitära rätten. Frånsett de ändringar som framgår av följande avsnitt bör den nuvarande regleringen föras över i sak oförändrad till den nya lagen. Det gäller rätten att använda det röda korset för den militära sjukvården och den militära själavårdspersonalen samt för de internationella rödakorsorganisationerna. Det gäller också möjligheten till sådan användning för de föreningar som biträder den militära sjukvården under en väpnad konflikt liksom möjligheten för den civila sjukvården, inklusive räddningstjänsten vid kusten, att använda det röda korset under en väpnad konflikt. Det gäller slutligen också bestämmelserna om det internationella kännetecknet för civilförsvar. 7 Anpassningar till tilläggsprotokoll III 7.1Den röda kristallen skyddas och kännetecknen jämställs Regeringens förslag: Ett skydd införs för kännetecknet den röda kristallen. Samtliga kännetecken för sjukvård och själavård jämställs. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens (se SOU 2010:72 s. 538 och 539). Remissinstanserna tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Ett tillträde till tilläggsprotokoll III innebär att åtar sig att ge den röda kristallen samma skydd som bl.a. det röda korset åtnjuter. För att uppfylla protokollets krav bör därför ett skydd för kännetecknet (dvs. både märket och benämningen) den röda kristallen införas. I lagen om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. har det röda korset en särskild ställning i förhållande till de andra kännetecknen. Det har sin grund i att den första etablerar en hierarki mellan de erkända kännetecknen där det röda korset är huvudregeln och den röda halvmånen och det röda lejonet och solen accepteras undantagsvis. I tilläggsprotokoll III slås det nu fast att kännetecknen har samma status (artikel 2.1) och det fastställs att villkoren för användning av den 2013/14:129 röda kristallen ska vara identiska med villkoren för användning av de andra kännetecknen (artikel 2.3). För att lagen ska vara förenlig med protokollets krav bör det därför tydliggöras att samma skydd gäller för de fyra kännetecknen som kan användas för att utmärka sjukvård och själavård. (Se vidare avsnitt 8.3 angående straffansvar vid otillåten användning av den röda kristallen.) Att kännetecknen jämställs innebär som huvudregel ingen förändring för svensk del. Försvarsmakten, Svenska Röda Korset, andra svenska föreningar som har till uppgift att biträda den militära sjukvården under en väpnad konflikt och den civila sjukvården ska även fortsättningsvis normalt använda det röda korset som kännetecken. 7.2Den militära sjukvårdens och själavårdspersonalens tillfälliga användning av kännetecken Regeringens förslag: Den svenska militära sjukvården och själavårdspersonalen ska tillfälligt få använda den röda kristallen, den röda halvmånen eller det röda lejonet och solen om det kan förstärka skyddet. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens (se SOU 2010:72 s. 538–540). Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Enligt den humanitära rätten får den militära sjukvården och själavårdspersonalen använda det röda korset, den röda halvmånen och det röda lejonet och solen för att märka ut personer och objekt med anknytning till sjukvård och själavård (t.ex. sjukvårdstrupper, sjuktransportfordon och sjukvårds- och själavårdspersonal). Kännetecknen får användas i skyddande syfte under väpnade konflikter samt för utmärkning för detta syfte även i fredstid. Den svenska militära sjukvården och själavårdspersonalen kan bara använda det röda korset. I tilläggsprotokoll III (artikel 2.4) införs en möjlighet för sjukvården och själavårdspersonalen hos de väpnade styrkorna att tillfälligt använda ett annat kännetecken än det som man normalt använder. En förutsättning för ett sådant byte är att användningen kan förstärka skyddet. För svensk del skulle det exempelvis kunna röra sig om situationer då Försvarsmakten deltar i insatser i konfliktområden där det röda korset är ifrågasatt och ett annat kännetecken därför ger bättre skydd. Att möjligheten till tillfällig användning finns för den militära sjukvården och den militära själavårdspersonalen bör framgå av lagen. Sådan användning får bara ske om det kan förstärka skyddet.