prop · H103139 · 2014-03-18 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2013/14:139 Redovisning av verksamheten i Internationella valutafonden, samt de regionala utvecklings- och investeringsbankerna 2012 Regeringen överlämnar denna skrivelse till . I skrivelsen redogörs för verksamheten i , samt de regionala utvecklings- och investeringsbankerna 2012 och 2013. Skrivelsen behandlar de internationella finansiella institutionernas övergripande roll i den internationella ekonomin, t.ex. hur deras verksamhet har påverkats i efterdyningarna av den globala ekonomiska och finansiella kris som bröt ut . Vidare behandlas de frågor som har präglat institutionerna : institutionernas övervakning av den globala ekonomin och enskilda länders ekonomiska politik, institutionernas utlåning och resurssituation, en rad sektorsövergripande och utvecklingspolitiska frågor, som jämställdhet samt miljö- och klimatfrågor, och institutionella frågor, som styrnings- och inflytandefrågor. Avslutningsvis redogörs för den förväntade inriktningen på institutionernas verksamhet . Redovisning av verksamheten i de internationella Den internationella ekonomins påverkan på institutionerna ............. Övervakning av den globala ekonomin och enskilda länders Förändringar i IMF:s övervakningsarbete .......................... IMF:s bedömning av ekonomi........................... Institutionernas utlåning och resurssituation................................... Förändringar i institutionernas låneramverk..................... Demokrati och mänskliga rättigheter ............................... Institutionernas arbete med jämställdhet .......................... Miljö, klimat och energi ................................................... Sviktande och konfliktdrabbade länder ............................ Ersättningssystem och personalfrågor.............................. Resultatstyrning och resultatredovisning.......................... Transparens och anti-korruptionsarbete ........................... Viktiga framtidsfrågor i institutionerna .......................................... Beskrivning av de i skrivelsen behandlade internationella finansiella institutionerna.............................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ........... 1.1Redovisning av verksamheten i de internationella finansiella institutionerna har anfört att regeringen , i en särskild skrivelse, ska redovisa hur arbetet inom (), samt de regionala utvecklings- och investeringsbankerna har bedrivits samt regeringens prioriteringar för arbetet i dessa institutioner (bet. 2012/13:UU13 s. 15). , respektive redovisade regeringen i särskilda skrivelser verksamheten i de aktuella institutionerna under verksamhetsåren 2003 och 2004, 2008 och 2009 samt 2010 och 2011 (skr. 2004/05:54, skr. 2009/10:153 och skr. 2011/12:154). Utöver dessa skrivelser har regeringen lämnat information till i flera andra sammanhang. Exempelvis har kontinuerligt informerats inför IMF:s och års- och vårmöten samt erhållit skrivelser om biståndets resultat (se t.ex. skr. 2011/12:164). I denna skrivelse redogörs för verksamheten i Afrikanska utvecklings- banken (AfDB), Asiatiska (AsDB), utvecklingsbank (CEB), Europeiska investeringsbanken (EIB), Europeiska (), Interamerikanska utvecklings- banken (IDB), (), Nordiska in- vesteringsbanken (NIB) och (Internationella utvecklings- och återuppbyggnadsbanken, , och Internationella utvecklings- fonden, ). I skrivelsen redogörs även för verksamheten i Internationella finansieringsbolaget (IFC), som tillsammans med , , Multilaterala investeringsorganet och Internationella centret för lösning av investeringstvister utgör Världsbanksgruppen. Skrivelsen omfattar verksamhetsperioden och 2013, vilket inne- bär att , tillsammans med föregående skrivelser på området, kommer att ha erhållit en redovisning av institutionernas verksamhet Skrivelsen är uppdelad i tematiska områden, som är valda med utgångspunkt i regeringens biståndspolitiska prioriteringar samt de frågor som har präglat institutionernas verksamhet . område redovisas hur frågorna har hanterats i institutionerna och Varje enskilt initiativ som regeringen har tagit för att driva sina prioriteringar redovisas dock inte. att uppnå sina prioriteringar i alla relevanta sammanhang. forumet är institutionernas egna styrelser i vilka i de flesta fallen ingår i s.k. valkretsar med andra länder och representeras av en gemen- Länderna i valkretsen kommer på förhand överens om vilka frågor som de ska prioritera och samordna i det dagliga arbetet i institutionernas styrelser. Regeringen driver också sina priori- terade frågor bilateralt och inom EU. Som en bilaga finns en kortfattad beskrivning av de institutioner som behandlas i skrivelsen. Beskrivningen omfattar institutionernas verksam- het, deras styrningsstruktur och ramverk för utlåning samt roll i 2013/14:139 1.2 Eftersom institutionernas mandat och verksamhet delvis skiljer sig åt varierar regeringens prioriteringar mellan institutionerna. Regeringens prioriteringar avseende ekonomisk politik redovisas framför allt i budgetpropositioner och ekonomiska vårpropositioner. Regeringens prioriteringar i flera av institutionernas löpande arbete baseras bl.a. på beslut med anledning av förslagen i propositionen Gemensamt ansvar: politik för global utveckling (prop. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3, rskr. 2003/04:112). Därutöver finns regeringens prioriteringar redovisade i skrivelsen politik för global utveckling (skr. 2007/08:89), regeringens strategi för multilateralt utvecklingssamarbete (dnr UD2007/7290) och i riktlinjer för utvecklingssamarbetet, t.ex. Policy för ekonomisk tillväxt inom svenskt utvecklingssamarbete –2014 (dnr UF2010/6949). Slutligen verkar regeringen för att institutionerna, inom ramen för sina respektive mandat, ska fortsätta att stödja återhämtningen efter den ekonomiska och finansiella kris som bröt ut , samt i övrigt bidra till en miljömässigt, socialt och ekonomiskt hållbar utveckling inom sina verksamhetsområden. Regeringen har för innevarande mandatperiod tre tematiska prioriteringar för utvecklingssamarbetet: demokrati och mänskliga rättigheter, jämställdhet och kvinnors roll i utvecklingen samt klimat och miljö. I enlighet med regeringens strategi för multilateralt utvecklingssamarbete har organisationsspecifika strategier tagits fram för de för viktigaste multilaterala utvecklingsbankerna. Strategierna har tagit sin utgångspunkt i regeringens bedömning av organisationernas relevans och effektivitet samt fastställda mål och samarbetsformer . Regeringen antog en strategi för och –2014 (dnr UF2011/5294) och en strategi för AfDB (dnr UF2011/74360). Den senare strategin förlängdes genom regeringsbeslut (dnr UF2013/70390). Dessa strategier ska i enlighet med regeringsbeslut (dnr UF2013/41712) ersättas av resultatstrategier . 2Den internationella ekonomins påverkan på institutionerna Den period som behandlas i denna skrivelse har starkt präglats av den ekonomiska och finansiella kris som bröt ut . Den globala ekonomiska tillväxten sjönk kraftigt under krisen, och uppgick och 2009 till i genomsnitt . har tillväxten ökat och uppgick . Tillväxten bedöms av IMF ha uppgått till . Trots tillväxtökningen kvarstår det risker i världsekonomin och återhämtningen hämmades något , delvis till följd av en inbromsning i tillväxt- och utvecklingsländernas ekonomi. Tillväxten i dessa länder var 2011, 20131. För att lindra krisens effekter har de internationella finansiella institutionerna ökat sin utlåning kraftigt. Denna utveckling är särskilt tydlig för IMF, som före den ekonomiska och finansiella krisen hade en relativt begränsad utlåning. Under krisen expanderade utlåningen betydligt, inte minst till länder inom EU, som är en region vars länder inte brukar låna av IMF. Även och de regionala utvecklings- och investeringsbankerna ökade sin utlåning kraftigt med anledning av krisen. har utlåningen avtagit, men är för de flesta institutioner fortfarande på en högre nivå än före krisen. Den ekonomiska och finansiella krisen påverkade höginkomstländerna i större utsträckning än tillväxt- och utvecklingsländerna, med negativ tillväxt som följd. Flera länder tvingades även hantera problem i sina banker, vilket i flera fall ledde till stora offentliga kostnader. Denna utveckling bidrog till en hög offentlig skuldsättning i flera höginkomstländer, som tillväxten efter 2008 har fortsatt att vara låg eller negativ. I flera länder hade obalanser byggts upp i form av budget- och bytesbalansunderskott samt en svag produktivitetsutveckling. Detta resulterade i att flera höginkomstländer, i första hand EU-länder, tvingades att söka tillfällig extern finansiering från IMF, europeiska stödfonder och från andra länder. Lånen var kopplade till EU- och IMF-program med krav på finanspolitisk anpassning och strukturreformer. Av de europeiska länder som sökte extern finansiering från IMF har avslutat sitt program . En stor del av IMF:s utlåning tas fortfarande i anspråk av EU-länderna som har IMF-program. Flera andra höginkomstländer har i krisens kölvatten ställt om från en expansiv till en åtstramande finanspolitik för att reducera sina budgetunderskott och den offentliga skuldsättningen. Denna politik har fortsatt . har tillväxten i flera höginkomstländer, i synnerhet inom euroområdet, gått från att ha varit positiv 2011 till att vara negativ under både 2012 och 2013. I de rikare medelinkomstländerna var den ekonomiska tillväxten efter att krisen inletts i många fall betydligt högre än i höginkomstländerna, som dessa länder påverkades av en vikande exportefterfrågan från höginkomstländerna. Även låginkomstländerna och de fattigare medelinkomstländerna påverkades främst av den ekonomiska och finansiella krisen genom minskad export, lägre inflöden av kapital och sämre finansieringsmöjligheter. Jämfört med höginkomstländerna klarade de sig dock relativt väl och deras tillväxt har varit förhållandevis stark. Efter finanspolitiska stimulanser, inklusive stöd till sociala 1 Skrivelsen använder, om inte annat anges, klassificering av medlemsländer för att dela in länder efter deras inkomstnivå. Enligt denna definition hade låginkomstländer 2012 en bruttonationalinkomst per capita , medelinkomstländer en motsvarande inkomst om 1 036–och höginkomstländer en inkomst om eller mer. I detta avsnitt används dock IMF:s klassificering av avancerade ekonomier samt tillväxt- och utvecklingsekonomier där gruppen avancerade ekonomier inkluderar de av höginkomstländer som även är OECD-medlemmar (med undantag för och ) samt , , , och , se den statistiska bilagan till IMF:s World Economic Outlook. 2013/14:139 program, under krisen finns det dock i flera låginkomstländer och fattigare medelinkomstländer ett behov av att stärka de offentliga finanserna. För flertalet länder i har utvecklingen utmärkts av stor optimism. Fler än hälften av världens snabbast växande ekonomier finns i . Detta beror delvis på de höga marknadspriserna för naturresurser . Länder som , , och har haft en genomsnittlig årlig tillväxt på (, World Economic Indicators 2013). De internationella finansiella institutionerna har bidragit till att främja tillväxt och bekämpa fattigdom. De har spelat en viktig roll för återhämtningsfasen efter den globala ekonomiska och finansiella krisen. Institutionerna har garanterat viss stabilitet på de finansiella marknaderna i som präglats av osäkerhet och brist på likviditet. Krisen har fungerat som en katalysator för viktiga reformer i institutionerna. Flera institutioner har på grund av den ökade efterfrågan på lån vänt sig till sina medlemsländer för att få resursförstärkningar. De kapitalhöjningar som genomförts i institutionerna har i flera fall inneburit att medlemsländerna ställt krav på institutionella förändringar, omprioriteringar av verksamhetens inriktning och ökad kostnadseffektivitet. Dessutom har vissa institutioner anpassat sin utlåning och sina låneverktyg efter den förändrade efterfrågan från låntagarna i medlemsländerna. Detta arbete fortsätter alltjämt och institutionerna har börjat se över sina roller bortom krisen. verksamhet, som också till stor del formats av den svaga globala tillväxten, har inriktats på omfattande stöd till låg- och medelinkomstländer. Syftet med dessa stöd är att motverka att framstegen med att minska den globala fattigdomen omintetgörs som en följd av den utdragna och svaga ekonomiska återhämtningen i många höginkomstländer. nya president, , inledde efter sitt tillträde 2012 ett arbete med att reformera banken. Vid bankens vårmöte fattade dess styrelse beslut om två nya övergripande målsättningar för bankens arbete: att utrota den extrema fattigdomen i världen och att främja delat välstånd genom att verka för inkomsttillväxt för de med lägst inkomst i varje land. Baserat på dessa målsättningar utarbetades en ny övergripande verksamhetsstrategi för hela Världsbanksgruppen, som godkändes vid gruppens årsmöte . Strategin tar sin utgångspunkt i de betydande omvärldsförändringar som ägt rum på de ekonomiska, politiska och sociala områdena. Till dessa förändringar hör en ändrad fördelning av världens fattigdom, med utvecklingsländer, inte minst medelinkomstländer, som ekonomiskt blir allt starkare, men där vissa områden med djup fattigdom alltjämt kvarstår. Många låginkomstländer växer snabbt, och förväntas snart sälla sig till gruppen medelinkomstländer. halkar sviktande stater2 efter Skr. 2013/14:139 i utvecklingen. Hälften av låginkomstländerna definieras som sviktande stater och 2015 beräknas hälften av världens extremt fattiga leva i dessa länder. nya strategi fokuserar snarare på hur banken ska arbeta än på vad den ska göra. En grundläggande ambition är att få Världsbanksgruppens olika delar att samarbeta bättre och mer effektivt. Banken ska decentraliseras ytterligare och synergieffekter ska skapas genom att bankens olika inriktningar och kompetens kombineras i större utsträckning . Banken ska bättre tillvarata och utnyttja styrkan i dess stora kunskapsbas. Dessutom ska större fokus läggas på resultat och ökad transparens för att möjliggöra ökat ansvarsutkrävande och för att öka institutionens utvecklingseffektivitet. Ett särskilt fokus kommer inledningsvis att läggas på fyra områden: sviktande stater och våld, internetuppkoppling, klimatförändringar samt jämställdhet. Även AfDB antog 2013 en ny övergripande strategi för både bankens och Afrikanska utvecklingsfondens (AfDF) verksamhet 2013–2022. I strategin prioriteras infrastruktur, regional integration, god samhällsstyrning, privatsektorutveckling samt yrkesutbildning och högre utbildning. I samband med att AsDB fick en ny president, , inleddes också en översyn av bankens övergripande strategidokument, med målet att ha ett reviderat styrdokument klart till bankens årsmöte . Andra större förändringar är att , mot bakgrund av de politiska förändringarna i och , utvidgade sitt verksamhetsområde till att även omfatta länder i södra och östra (se prop. 2011/12:64, bet. 2011/12:FiU39, rskr. 2011/12:250). Det innebar att började finansiera investeringar i , , och . uppgraderades , och till fullvärdiga verksamhetsländer. Regeringen anser att de internationella finansiella institutionerna har centrala roller i det internationella ekonomiska och finansiella systemet samt i utvecklingssamarbetet, både som finansiärer och förmedlare av kunskaper, erfarenheter och tekniskt stöd. De ska genom sin verksamhet bidra till att förstärka förutsättningarna för ekonomisk tillväxt och utveckling i sina medlemsländer. bidrog till de resursförstärkningar som genomfördes i institutionerna och 2013 (se vidare avsnitt 4.2). Regeringen har strävat efter att prioriterade frågor, som miljö och klimat samt jämställdhet och rättighetsperspektivet, ska få ökat genomslag i institutionernas verksamhet samt verkat för bl.a. ökade satsningar på utveckling av den privata sektorn samt stöd till sviktande och konfliktdrabbade länder. Regeringen bevakar att institutionernas verksamhet utvecklas i enlighet 2 Med sviktande stater avses normalt stater som är i en konfliktsituation, eller precis på väg ut ur en sådan situation, liksom stater som är särskilt utsatta för naturkatastrofer. 2013/14:139 med deras respektive uppdrag och komparativa fördelar så att ett effektivt resursutnyttjande främjas. Regeringen anser att har spelat en viktig roll i arbetet med att främja tillväxten i utvecklingsländerna. Därmed har banken bidragit till att den globala ekonomiska krisens återverkningar på de fattiga har begränsats. Det är också viktigt att sysselsättningens väsentliga roll har lyfts fram av banken. Regeringen välkomnar vidare Världsbanksgruppens nya strategi och dess mål, som bidrar till att sätta ett tydligt fokus på fattigdomsbekämpning. Regeringen avser att nära följa genomförandearbetet för att säkerställa att strategin medför en ökad effektivitet. 3Övervakning av den globala ekonomin och enskilda länders ekonomiska politik De internationella finansiella institutionerna publicerar regelbundet rapporter om sina respektive verksamhetsområden samt omfattande analyser av den globala ekonomin, utvecklingspolitiken och enskilda länders ekonomiska politik. De regionala utvecklingsbankerna fokuserar på sina respektive regioner, medan och har en global räckvidd. De senare gör bedömningar av den världsekonomiska utvecklingen, vilka risker som finns och vilken politik som bör föras för att undvika riskerna samt nå mål om tillväxt och sysselsättning. Medan IMF:s rapporter fokuserar på den globala makroekonomiska och finansiella utvecklingen behandlar rapporter ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbar utveckling, ofta utifrån låginkomstländers och fattiga medelinkomstländers perspektiv. De mest uppmärksammade IMF-rapporterna på global nivå är World Economic Outlook, Global Financial Stability Report och Fiscal Monitor. IMF tar också fram individuella rapporter om enskilda länders ekonomi (artikel IV- rapporter). De mest uppmärksammade rapporterna från är Global Monitoring Report, som behandlar i vilken utsträckning de s.k. millennieutvecklingsmålen3 har uppnåtts, och (WDR), som behandlar centrala utvecklingsfrågor, såsom konflikter, jämställdhet och jobbskapande. Vidare publicerar banken rapporten of Doing Business som beskriver investeringsklimatet i olika länder. 3 Millenniemålen är åtta mätbara mål som syftar till att förbättra livet för fattiga människor och att skapa förutsättningar för en hållbar global utveckling i världen. Enligt målen ska den extrema fattigdomen i världen utrotas, barnadödligheten ska minska och spridningen av sjukdomar, som HIV/AIDS och malaria, stoppas. Regeringen anser att IMF och som globala institutioner har viktiga funktioner genom att de analyserar och gör prognoser för den internationella ekonomin, föreslår åtgärder, förmedlar forskning och kunskap samt utgör fora för diskussioner om ekonomisk och social utveckling, samt fattigdomsminskning. Institutionernas verksamhet ska vara inriktad på att hjälpa medlems- länderna att skapa tillväxtförutsättningar och finansiell stabilitet. Regeringen anser att det är av största vikt att IMF:s och funktioner kontinuerligt anpassas efter den globala utvecklingen. Regeringen har fortsatt att stödja arbete med att stärka kvinnors ekonomiska makt. Vidare verkar regeringen för att säkerställa att framtida WDR-rapporter från är inriktade på relevanta och för regeringen viktiga utvecklingspolitiska frågor och att de ger vägledning åt bankens arbete. 3.2 Förändringar i IMF:s övervakningsarbete Den ökade internationella ekonomiska och finansiella integrationen har ökat riskerna för spridning av finansiella och ekonomiska chocker mellan länder. IMF har därför arbetat för att förbättra den multilaterala övervakningen, bl.a. genom bättre analyser av spridningseffekter. IMF publicerar numera flera rapporter som fokuserar på gränsöverskridande effekter av länders politik. Arbetet fortskrider även för att bättre koppla den bilaterala övervakningen till den multilaterala övervakningen. IMF har vidare arbetat för att förstärka sin regionala övervakning och utvärderade därför , i ett pilotprojekt, de fyra största nordiska länderna som en region, med fokus på gemensamma finansiella risker och utmaningar. Denna utvärdering resulterade i en rapport kallad Nordic Regional Report. Även analysen av internationella kapitalflöden har utvecklats. Kapitalflödena har ökat kraftigt det , vilket ökar risken för tillgångsprisbubblor samt för hastiga och omfattande kapitalutflöden från enskilda länder. För att möta denna utveckling har IMF tagit fram ett ramverk för att kunna analysera och ge tydligare rekommendationer om hur internationella kapitalflöden bör hanteras. ska förbättra fondens möjligheter att bistå med rådgivning om sådana flöden, vilket är av stor vikt, inte minst för låg- och medelinkomstländer. godkände det nya ramverket. IMF har numera i uppdrag att, genom sin bilaterala övervakning, hjälpa länder att analysera makrofinansiella risker och ge råd om lämpliga åtgärder för att motverka dessa risker. Fonden kan också ge råd om den institutionella uppbyggnaden av makrotillsynen i medlemsländerna. Dessutom arbetar IMF för att förbättra tillgången till sådan data som krävs för att kunna analysera makrofinansiella samband mellan länder. 2013/14:139 Regeringens prioriteringar Regeringen anser att IMF:s övervakning fyller en särskilt viktig roll för att främja tillväxt och finansiell stabilitet i medlemsländerna. Regeringen välkomnar därför de steg som har tagits för att förstärka IMF:s övervakning av den finansiella sektorn och ett ökat fokus på gränsöverskridande effekter. Att valdes ut att delta i det ovan nämnda pilotprojektet för att testa nya former för regional övervakning var delvis en följd av att den regionala aspekten efterfrågats från svensk sida. Regeringen ser positivt på för analyser av internationella kapitalflöden och har verkat för att en anpassning till fria kapitalflöden sker i en takt som är utformad efter enskilda länders förutsättningar. 3.3IMF:s bedömning av ekonomi IMF genomför en översyn av den svenska ekonomin (en artikel IV-konsultation). Den senaste översynen behandlades i , tillsammans med den nordiska regionala rapport, som nämnts i avsnitt 3.2. I översynen konstaterades att den främsta prioriteringen för framöver bör vara att fortsätta att förbättra den finansiella stabiliteten. För detta krävs enligt IMF fortsatt arbete med att förstärka de svenska bankernas finansiering och, på medellång sikt, åtgärder för att komma till rätta med hushållens höga skuldsättning. Regeringen har i huvudsak ställt sig bakom IMF:s syn på ekonomi, särskilt behovet av att värna den finansiella stabiliteten och minska riskerna förknippade med hushållens skuldsättning. Viktiga steg i detta arbete har redan tagits, bl.a. genom inrättandet av ett finansiellt stabilitetsråd och flera olika åtgärder för att stärka bankernas motståndskraft mot framtida kriser. Vidare har regeringen successivt stärkt resurser och gett myndigheten ett tydligare uppdrag att vidta åtgärder för att motverka finansiella obalanser genom att stabilisera kreditmarknaden. 4Institutionernas utlåning och resurssituation Institutionernas utlåning har olika karaktär och inriktning. IMF och flera av bankerna ger generella lån av budgetstödskaraktär till medlemsländer och samtliga banker ger lån eller andra former av finansiering till enskilda projekt, även till den privata sektorn. Utlåningen ökade markant Skr. 2013/14:139 till följd av den ekonomiska och finansiella krisen. ökar kraftigt i kristider är naturligt dels eftersom institutionens har i uppdrag att värna global finansiell stabilitet, dels eftersom fonden kan ge lån till medlemsländer med betalningsbalansproblem. Lån från IMF betalas vanligtvis tillbaka , men även längre löptider förekommer. Detta innebär att flera länder som fick stöd från IMF i början av den globala finanskrisen nu har börjat återbetala sina lån. har de återbetalade medlen överstigit IMF:s utbetalningar.