prop · H20341 · 2014-12-19 00:00:00 — Definitionen av begreppet Aktiv NFFE är omfattande och även en motsvarighet till den definitionen bör tas in i IDKL. NFFE är en förkortning av det engelska uttrycket Non-Financial Foreign Entity. I IDKL bör i stället begreppet icke-finansiell enhet användas. En motsvarighet till definitionen av redan existerande konto bör tas in i IDKL. I IDKL bör i stället begreppet befintligt konto användas. I punkten B.4 a anges att en aktiv NFFE är en icke-finansiell enhet vars bruttointäkter under föregående kalenderår eller annan lämplig rapporteringsperiod till utgörs av passiva intäkter och vars tillgångar som innehades under föregående kalenderår eller annan lämplig rapporteringsperiod till utgörs av tillgångar som genererar eller innehas i syfte att generera passiva intäkter. I artikel 2.2 i anges att om inte sammanhanget föranleder något annat eller de behöriga myndigheterna kommer överens om en gemensam tolkning, ska varje begrepp som inte definieras på annat sätt ha den betydelse som det har vid den aktuella tidpunkten i enlighet med lagstiftningen i den part som tillämpar avtalet, varvid den betydelse som begreppet har i den partens skattelagstiftning ska äga företräde framför den betydelse som begreppet har i den partens övriga lagstiftning. I svensk lagstiftning förekommer inte begreppet passiv intäkt. Även om kommentaren till gemensamma rapporteringsstandard (Common Reporting Standard, CRS) inte är direkt tillämplig på detta avtal, kan den tjäna som vägledning när det gäller vad som i avtalet avses med passiv intäkt. Där anges att passiv intäkt i allmänhet omfattar utdelning, ränta, inkomst som motsvarar ränta, hyra och royalties (som inte härrör från aktivt utövad affärsverksamhet som åtminstone delvis utförs av en anställd hos enheten), livränta, kapitalvinster, nettoinkomst från en swap och belopp som erhålls med anledning av en kapitalförsäkring. Det anges även att passiv inkomst inte innefattar inkomster från en regelbunden handel med finansiella tillgångar. För svenskt vidkommande ligger det närmast till hands att passiv inkomst är inkomst som härrör från annan verksamhet än rörelse (inklusive värdepappersrörelse). ifrågasätter att det ska göras hänvisningar till amerikansk rätt i den svenska lagstiftningen. anför att det krävs extra tydlighet i den svenska lagstiftningen och förarbetena när det gäller hänvisningar till ett annat lands lagstiftning. I görs hänvisningar till amerikanska författningar när det är fråga om att klargöra att svenska finansiella institut inte behöver tillämpa amerikanska författningar, lätta den administrativa bördan för svenska finansiella institut och att peka ut vissa specifikt amerikanska företeelser. Bestämmelserna om att vissa amerikanska författningar inte behöver tillämpas av svenska finansiella institut tas inte in i svensk rätt eftersom de i första hand är relevanta för amerikanska myndigheters och finansiella instituts verksamhet i förhållande till svenska finansiella Att det hänvisas till amerikanska författningar när det är fråga om att utpeka specifika amerikanska företeelser är naturligt när det är fråga om ett bilateralt avtal mellan och . amerikansk rätt som avgör om en person är skattskyldig i på samma sätt som det är svensk rätt som avgör om en person är skattskyldig i Det är därför naturligt att det görs hänvisningar till amerikansk rätt när det gäller definitionerna av begreppen hemvist i , amerikansk person och specificerad amerikansk person. att hänvisningar till svensk rätt görs i avtalet när det är fråga om att peka ut specifikt svenska företeelser (se t.ex. avsnitt II.D i bilaga II till Inte heller när det gäller hänvisningar till amerikansk rätt som är av rent upplysande natur, såsom när det gäller förklaringen av begreppet FATCA, kan det anses finnas något hinder mot att ange I vissa fall kan det finnas behov av att nämna amerikansk lagstiftning i den svenska lagstiftningen i syfte att särskilja ett begrepps innebörd från den innebörd som det annars skulle ha enligt lagen, utan att detta innebär att svenska finansiella institut ska tillämpa den amerikanska lagstiftningen. Detta gäller när det i avtalet anges att ett finansiellt institut ska inhämta ett intygande från en kontohavare om dennes status som t.ex. undantagen faktisk innehavare enligt det begreppets innebörd i den amerikanska lagstiftningen. Det är då inte fråga om att institutet ska tillämpa den amerikanska lagstiftningen utan endast om hur intygandet ska formuleras. kontohavaren att göra intygandet. Det får därför anses motiverat att i vissa fall hänvisa till amerikanska författningar vid genomförande av i svensk rätt. Enligt regeringens mening bör hänvisningarna till amerikansk rätt dock begränsas i möjligaste mån och vid behov bestämmas till en viss lydelse av de amerikanska Såsom Kammarrätten i föreslår bör det, i författningskommentarerna till de bestämmelser i den föreslagna lagen där hänvisningar till amerikanska författningar görs, vid behov förtydligas var i den amerikanska lagstiftningen de relevanta I punkten C finns bestämmelser om sammanräkning (aggregering) av en kontohavares olika konton hos samma finansiella institut eller hos en närstående enhet vid beräkning av gränsvärden som anges i bilaga I. punkten C.1 finns bestämmelser om sammanräkning av personkonton, i punkten C.2 finns bestämmelser om sammanräkning av enhetskonton och i punkten C.3 finns en särskild sammanräkningsregel för personliga bankmän/kundansvariga. I punkten C finns också en bestämmelse om Bestämmelser om detta behöver inte tas in i lagform. I punkten D finns bestämmelser om vilken typ av dokumentation som ska anses vara godtagbar styrkande dokumentation vid tillämpning av Sådan styrkande dokumentation är ett hemvistintyg som utfärdats av ett behörigt myndighetsorgan i den jurisdiktion där betalningsmottagaren uppger sig ha hemvist. är det, när det gäller fysiska personer, i första hand fråga om ett Samma uppgifter om hemvist som finns i ett personbevis finns också i statens personadressregister (SPAR). Såsom Kammarrätten i påpekat skulle det leda till en för snäv tillämpning att ställa krav på att hemvistintyget ska vara utfärdat av just en skattemyndighet och det bör i lagen därför i stället anges att ett sådant intyg ska vara utfärdat av en behörig myndighet. För fysiska personer gäller också en giltig identitetshandling som utfärdats av ett behörigt myndighetsorgan och som innehåller personens namn och vanligtvis används för identifikationsändamål som styrkande dokumentation. När det är fråga om en enhet gäller en officiell handling som utfärdats av ett behörigt myndighetsorgan och som innehåller namn och adress för enhetens huvudkontor i den jurisdiktion där enheten säger sig ha sin hemvist eller i den jurisdiktion där enheten registrerats eller etablerats som styrkande dokumentation. När det är fråga om ett finansiellt konto i en jurisdiktion som infört regler mot penningtvätt som godkänts av IRS i samband med ett avtal för behörig förmedlare (, QI), gäller som styrkande dokumentation också annan handling som anges i det avtalet för att identifiera fysiska personer eller enheter. Slutligen gäller som styrkande dokumentation även årsredovisningshandling, tredje parts kreditrapport, konkursansökan eller rapport från U.S. Securities and Exchange Commission. Bestämmelser om detta bör tas in i IDKL. I punkten E finns bestämmelser om alternativa förfaranden för finansiella konton som innehas av fysiska personer som är förmånstagare till ett försäkringsavtal med kontantvärde. Där anges att ett rapporterings- skyldigt finansiellt institut får anta att en fysisk person som är förmånstagare utan att vara försäkringstagare av ett försäkringsavtal med kontantvärde och som mottar en dödsfallsförmån inte är en specificerad amerikansk person. Detta gäller dock inte om det rapporteringsskyldiga finansiella institutet har kännedom om eller har anledning att känna till att förmånstagaren är en specificerad amerikansk person. Det rapporteringsskyldiga finansiella institutet ska anses ha anledning att känna till att så är fallet om de uppgifter som den inhämtat med avseende på förmånstagaren innehåller amerikanska indikationer i enlighet med punkten B.1 i avsnitt II. Om det rapporteringsskyldiga finansiella institutet har faktisk kännedom om eller anledning att känna till att förmånstagaren är en specificerad amerikansk person, ska den följa de förfaranden som anges i punkten B.3 i avsnitt II. En bestämmelse om detta bör tas in i IDKL. Punkten F avser möjligheten att anlita en tredje part. Det framgår där att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut får anlita någon annan för att vidta åtgärder för kundkännedom, i enlighet med vad som anges om detta i de relevanta amerikanska författningarna, U.S. I IDKL regleras vilka finansiella institut som är rapporteringsskyldiga och därmed har ansvaret för bl.a. att vidta de åtgärder som krävs för kundkännedom. Ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut kan naturligvis ta hjälp av någon annan för att utföra dessa åtgärder eller till och med sluta avtal med någon om att utföra åtgärderna åt det rapporteringsskyldiga finansiella institutet. Eftersom ansvaret dock kvarstår hos det rapporteringsskyldiga finansiella institutet krävs ingen särskild reglering om detta i IDKL och någon bestämmelse som motsvarar punkten F bör inte tas in i svensk rätt. I punkten G finns bestämmelser om de alternativa förfaranden som får tillämpas när det gäller nya konton som öppnats efter men innan avtalet har trätt i kraft. I artikel 10.1 i avtalet anges att avtalet träder i kraft det datum då skriftligen underrättar om att har genomfört de interna åtgärder som krävs för att avtalet ska träda i kraft. De interna åtgärder som krävs för att avtalet ska träda i kraft kommer att ha genomförts när den svenska lagstiftningen för genomförande av avtalet träder i kraft. I punkten G.1 anges att de alternativa förfarandena är tillämpliga om saknar den legala möjligheten att kräva att rapporteringsskyldiga finansiella institut inhämtar intyganden och den övriga dokumentation som enligt bestämmelserna i bilaga I krävs för att granska nya konton. Det handlar här om sådana åligganden för enskilda som kräver lagstöd, och något sådant finns inte innan lagstiftningen som genomför avtalet träder i kraft. I punkten G.2 beskrivs de alternativa förfaranden som får tillämpas avseende de aktuella nya kontona. Av punkten G.2 a framgår att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut, när det gäller nya konton som öppnats innan avtalet träder i kraft, senast efter att avtalet trätt i kraft ska inhämta sådana intyganden och sådan annan dokumentation som krävs när det gäller nya konton. Innan det datumet ska också de övriga åtgärder som krävs för nya konton ha vidtagits. Av punkten G.2 b framgår att ska rapportera varje sådant nytt konto som efter tillämpning av punkten G.2 a identifierats som ett rapporteringspliktigt konto eller ett konto som innehas av ett icke-deltagande finansiellt institut som närmast följer det datum då kontot Rapportering måste dock aldrig ske tidigare än efter att ett konto identifierats. Det kan uppmärksammas att dessa tidsfrister tar sikte på när uppgifter ska överföras från till den amerikanska federala skattemyndigheten och inte när uppgifter ska lämnas av de rapporteringsskyldiga finansiella instituten till . För konton som identifierats i enlighet med punkten G.2 a ska samma information lämnas som om kontot hade identifierats redan när det Det innebär att det kan vara så att uppgifter avseende ett och samma konto ska överföras till den amerikanska federala Av punkten G.2 c framgår att det rapporteringspliktiga finansiella institutet senast från att avtalet träder i kraft måste avsluta de nya konton för vilka de inte fått in nödvändigt intygande eller annan nödvändig dokumentation. datum måste de också ha granskat dessa konton i enlighet med de förfaranden som gäller för befintliga konton. När det gäller konton som innehas av fysiska personer ska denna granskning göras enligt bestämmelserna för högvärdekonton. Av punkten G.2 d framgår att ska rapportera varje sådant konto som avslutats och granskats i enlighet med vad som anges i punkten G.2 c och då identifierats som ett rapporteringspliktigt konto eller ett konto som innehas av ett icke- deltagande finansiellt institut, som närmast följer det datum då kontot identifierades. Rapportering måste dock aldrig ske tidigare än efter att ett konto identifierats. uppmärksammas att dessa tidsfrister tar sikte på när uppgifter ska överföras från till den amerikanska federala skatte- myndigheten och inte när uppgifter ska lämnas av de rapporterings- skyldiga finansiella instituten till . För konton som identifierats i enlighet med punkten G.2 c ska samma information lämnas som om kontot hade identifierats redan när det öppnades. Det innebär att det kan vara så att uppgifter avseende ett och samma konto ska överföras till den amerikanska federala skattemyndigheten . Bestämmelser som motsvarar punkterna G.2 a och G.2 c bör tas in i form av övergångsbestämmelser till IDKL. Bestämmelser som motsvarar punkterna G.2 b och G.2 d bör tas in i form av övergångs- bestämmelser till lagen om utbyte av upplysningar med anledning av . Av punkten G.2 c följer ett krav på att i vissa fall avsluta konton om nödvändigt intygande eller annan nödvändig dokumentation inte kommer in. Detta är det enda uttryckliga kravet i på att konton måste avslutas. Som angetts ovan under avsnitt 6.1.3 bör några andra krav på att avsluta konton inte tas in i den svenska lagstiftningen. För att uppfylla avtalet vid genomförandet i svensk rätt är det emellertid inte möjligt att bortse från det krav på att avsluta konton som finns i punkten G.2 c. Det rör sig om konton som öppnats efter , men före och för vilka behövlig dokumentation inte kunnat inhämtas och granskas . Det antal konton som berörs är således relativt begränsat. Det är fråga om övergångs- bestämmelser som har tagits in för att avtalet annars skulle ha den retroaktiva innebörden att viss dokumentation ska inhämtas i samband med att ett konto öppnas . Eftersom det inte är möjligt att införa bestämmelser med sådan innebörd i svensk rätt måste i stället övergångsbestämmelserna i punkten G tas in i IDKL. Ett finansiellt konto kan vara t.ex. ett inlåningskonto hos en bank eller en försäkring. anför att det inte finns någon legal möjlighet för ett kontoförande institut att avsluta ett individuellt pensionssparkonto eller ett försäkringskontrakt. Med anledning av detta kan följande sägas. I 3 kap. 8 § lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande anges att utbetalning från pensionssparkonto får ske endast enligt villkoren i pensionssparavtalet eller enligt föreskrifter i den lagen eller annan författning. I 58 kap. 32 § IL anges fall då ett pensionssparkonto får avslutas och i 58 kap. 18 § anges fall då en pensionsförsäkring får återköpas. De fall som räknas upp i dessa paragrafer täcker inte in det fall att ett pensionssparkonto eller en pensionsförsäkring måste avslutas enligt IDKL. Nya bestämmelser som tillåter återköp och avslutning när ett konto måste avslutas enligt IDKL bör därför tas in i IL. Med anledning av vad anför avseende vad som ska hända med försäkringskapitalet och hur det ska beräknas om en försäkring avslutas, bedömer regeringen att det bör tas in nya bestämmelser i försäkringsrörelselagen (2010:2043) om att återbäring och avgifter, vid återköp av försäkringar i enlighet med IDKL, ska bestämmas i enlighet med 11 kap. 18 § andra stycket, 12 kap. 69 § andra stycket och 13 kap. 23 § andra stycket försäkringsrörelselagen. I 11 b § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti samt 3 kap. 1 § och 11 kap. 1 § försäkringsavtalslagen (2005:104) finns bestämmelser om s.k. kontraheringsplikt. Enligt 11 b § lagen om insättningsgaranti är institut som erbjuder sig att ta emot vissa insättningar skyldiga att ta emot sådana insättningar av var och en, om det inte finns särskilda skäl. propositionen om reformerade regler för bank- och finansieringsrörelse framgår att bestämmelsen ger uttryck för att ett institut som erbjuder sig att ta emot garanterade insättningar inte får neka någon möjlighet att sätta in sådana medel (se prop. 2002/03:139 s. 598). Särskilda skäl som kan motivera undantag från huvudregeln kan enligt nämnda proposition vara att en kund tidigare varit ohederlig mot en bank eller ett annat institut, att det föreligger misstanke om penningtvätt eller att det finns risk för att en företrädare för ett institut genom att ta emot garanterade medel på något försäkringsbolag inte vägra en konsument att teckna en sådan försäkring som bolaget normalt tillhandahåller allmänheten när det har fått de uppgifter som behövs, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den befarade skadans omfattning, den avsedda försäkringens art eller någon annan En likartad bestämmelse om personförsäkring finns i 11 kap. 1 § samma lag. I propositionen till ny försäkringsavtalslag (se 2003/04:150 s. 245) anges emellertid att ”socialförsäkring och kollektiva försäkringar av olika slag kan ge ett otillräckligt skydd i det enskilda fallet, och utbudet och behovet av olika sorters personförsäkringar har ökat markant . Det är av vikt att en försäkringssökande kan få ett kompletterande försäkringsskydd som är anpassat efter hans behov”. Syftet med kontraheringsplikten i denna lag är således, i likhet med motsvarande kontraheringsplikt i lagen om insättningsgaranti, att garantera medborgarna tillgång till en viktig tjänst Som särskilda skäl för att frångå denna huvudregel anförs i propositionen bl.a. omständigheter där det finns en uttalad s.k. moralisk Med detta avses enligt propositionen att försäkringstagaren riskerar att utnyttja försäkringen på ett ohederligt sätt. Bestämmelserna i 11 b § lagen om insättningsgaranti samt 3 kap. 1 § och 11 kap. 1 § försäkringsavtalslagen innefattar alltså en huvudregel att ett institut inte får vägra en enskild att öppna ett konto eller teckna en Det finns inga motsvarande bestämmelser som uttryckligen förbjuder avslutande av konton eller försäkringar annat än under vissa På rent avtalsrättslig grund finns det dock naturligtvis en skyldighet för t.ex. en bank eller ett försäkringsbolag att fullfölja ett Specifika bestämmelser i lag som, såsom de här föreslagna bestämmelserna, ålägger en skyldighet att i vissa fall avsluta ett konto har dock företräde framför den avtalsrättsliga skyldigheten att Även om de ovan nämnda bestämmelserna om kontraheringsplikt inte uttryckligen omfattar den situationen att ett konto eller en försäkring avslutas bör skälen bakom dessa bestämmelser enligt regeringens mening beaktas även när det är fråga om att införa bestämmelser som åsidosätter institutens avtalsrättsliga skyldighet att fullfölja sådana avtal som avses i bestämmelserna. syftar till att förhindra skatteundandragande. framhållas att de bestämmelser om att konton ska avslutas som här föreslås endast gäller i vissa fall då kontohavare trots uppmaning därom inte lämnar de uppgifter och den dokumentation som behövs för att amerikanska skattemyndighetens administration i samband med eventuell beskattning. Mot bakgrund av att syftet med lagstiftningen för att genomföra är att förhindra skatteundandragande, bedömer regeringen att det inte står i strid med skälen bakom de ovan angivna bestämmelserna om kontraheringsplikt att införa bestämmelser om att konton i dessa fall ska avslutas. Med anledning av vad anför när det gäller möjlighet för ett fondbolag att tvångsinlösa andelar, konstaterar regeringen att de här föreslagna bestämmelserna uttryckligen föreskriver att finansiella konton ska avslutas. När det gäller det som anför hänvisas i övrigt till det som sägs i följande stycke där Lagrådets synpunkter behandlas. Även Lagrådet har uppmärksammat skyldigheten för finansiella institut att i dessa fall avsluta konton. Lagrådet anför i detta avseende bl.a. följande. En grundläggande förutsättning måste vara att kontohavaren inte får riskera att gå miste om sina tillgångar eller riskera att drabbas av värdeminskning. Det bör inte heller komma i fråga att en kontohavare drabbas av att ett konto avslutas utan att kontohavaren fått del av en begäran om att komma in med intygande och informerats om att kontot kan komma att avslutas om ett sådant intygande inte ges in till det finansiella institutet. Skyldigheten att avsluta konton omfattar även försäkringar. Det väcker ett antal frågor, bland annat om försäkrings- givarens möjlighet att avsluta en livförsäkring och om bestämmande av värdet på den försäkring som ska avslutas. Även när det gäller t.ex. fondandelar har vid remissbehandlingen påtalats problem som kan uppkomma. I den fortsatta beredningen bör ytterligare övervägas hur rättssäkerheten för den enskilde kan tillgodoses när bestämmelserna om att avsluta konton aktualiseras och hur rättsliga och praktiska problem som uppkommer för de finansiella instituten och kontohavarna ska lösas. Med anledning av detta vill regeringen uppmärksamma följande. Som redan nämnts är det antal konton som kommer att beröras av kravet på avslutande begränsat. Detta faktum styrks ytterligare av att kravet på att avsluta konton endast gäller vid tillämpning av 5 kap. 1 och 2 §§ respektive 7 kap. 2–5 §§ IDKL och att det i 5 kap. 6 § respektive 7 kap. 6 och 7 §§ finns bestämmelser om när bestämmelserna i 4 kap. respektive 6 kap. får tillämpas i stället för bestämmelserna i 5 kap. respektive 7 kap. När ett konto avslutas ska tillgångarna på kontot återbetalas till kontohavaren. Den föreslagna nya bestämmelsen i 58 kap. 18 b § IL tas in för att möjliggöra återköp av en pensionsförsäkring på grund av att den måste avslutas enligt IDKL. Det innebär också att avskattning enligt 58 kap. 19 a § IL inte blir aktuell, vilket annars hade kunnat sägas i praktiken innebära en värdeminskning ur försäkringstagarens perspektiv. När det gäller försäkringar innebär avslutande i detta fall att försäkringen ska återköpas. De föreslagna nya bestämmelserna i försäkringsrörelselagen syftar till att klargöra hur beräkningen av återköpsvärdet ska göras. Som nämnts föreskriver de föreslagna bestämmelserna i punkterna 5 och 7 i övergångsbe- stämmelserna uttryckligen att finansiella konton ska avslutas. Dessa bestämmelser ska anses ha företräde framför avtalsrättsliga åtaganden och, i egenskap av speciallagstiftning, framför näringsrättslig lagstiftning såsom lagen (2004:46) om värdepappersfonder. 2014/15:41 fondandelar ligger det nära till hands att hantera en situation då andelarna måste inlösas enligt IDKL på ett liknande sätt som skulle ha gjorts om det hade skett på begäran av innehavaren. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att det är viktigt att kontohavaren i samband med att ett intygande begärs informeras om att kontot kan komma att avslutas om intygandet inte kommer in. Enligt regeringens mening bör det därför i lagtexten klargöras att det rapporteringsskyldiga finansiella institutet ska lämna sådan information till kontohavaren i samband med att intygandet begärs. Institutet ska då även informera kontohavaren om hur medlen på kontot i så fall kommer att betalas ut och begära att kontohavaren lämnar uppgift om vilket konto medlen ska betalas ut till om kontot avslutas. 6.1.7Befintliga konton får granskas som om de är nya konton och vissa nya konton får granskas som om de är befintliga konton Regeringens förslag: Bestämmelser ska tas in i den nya lagen om identifiering av rapporteringspliktiga konton med anledning av FATCA- avtalet om att finansiella konton som har öppnats eller öppnas efter får behandlas som befintliga konton vid granskningen om kontohavaren också har ett eller flera andra konton hos det rapporteringsskyldiga finansiella institutet som har öppnats före .