prop · H10366 · 2014-01-22 00:00:00 — Detta gäller även om det i intyget har angivits att det är fråga om ett förverkandebeslut som omfattas av artikel 2 d iv i rambeslutet. Nästa fråga är vilken eller vilka domstolar som ska pröva de nu aktuella ärendena. Enligt lagen om verkställighet av beslut om förverkande är det den tingsrätt som är behörig enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken som prövar ett överklagande av verkställbarhetsförklaring. En sådan ordning innebär att den enskildes, dvs. den person mot vilken förverkandet har beslutats, hemvist är styrande för domstolens behörighet, men att endast vissa av landets tingsrätter är utpekade att pröva ärendena. Om den enskilde inte har hemvist i är behörig domstol. Denna forumregel valdes för att undvika att en verkställbarhetsförklaring och övriga beslut under verkställigheten som överklagas enligt nämnda bestämmelse skulle överklagas till olika tingsrätter (prop. 2010/11:43 s. 103 f.). I promemorian föreslogs att samma forumregel skulle gälla även i fråga om vilken tingsrätt som ska vara behörig att pröva om ett utländskt beslut om utvidgat förverkande enligt rambeslutets artikel 2 d iv ska erkännas och verkställas i . har ansett att det bör utses en tingsrätt som ensam behörig att pröva samtliga de ärenden som är i fråga. Att antalet verkställbarhetsärenden kan bedömas bli relativt litet och att flera tingsrätter därför skulle få handlägga endast ett fåtal ärenden kan tala för att koncentrera prövningen till en särskilt utsedd tingsrätt. Regeringen har dock i flera sammanhang uttalat att koncentration av ärendetyper till viss domstol som huvudregel bör undvikas (se t.ex. prop. 2008/09:165 s. 105). Ett skäl för en sådan koncentration kan vara att ett behov av särskild kompetens inte kan tillgodoses på annat sätt (SOU 2010:44 s. 377 f.). Regeringen bedömer inte att de ärenden som är i fråga är av sådan karaktär att det finns behov av att utse en tingsrätt som ensam behörig domstol. Det kan vidare noteras att antalet behöriga domstolar reduceras genom den hänvisning till utsökningsbalken som föreslås. Eftersom det inte är osannolikt att den hos vilken förverkande har skett i många fall saknar hemvist i kommer dessutom en viss koncentration att ske till . Sammantaget anser regeringen att behörigheten inte bör koncentreras ytterligare, utan instämmer i det förslag som presenterats i promemorian i denna del. Hur ärendet ska initieras i domstol och domstolens handläggning behandlas närmare i avsnitt 5.4. När det gäller den faktiska verkställigheten är behörig att verkställa utländska förverkandebeslut enligt lagen om verkställighet av beslut om förverkande och bör så vara även beträffande utländska beslut om utvidgat förverkande. Förfarandet vid verkställighet i Regeringens förslag: ska ansöka hos tingsrätten om rättens prövning av frågan om ett beslut om utvidgat förverkande som omfattas av artikel 2 d iv i rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande ska erkännas och verkställas i . Om tingsrätten kommer fram till att beslutet är verkställbart, ska tingsrätten meddela en verkställbarhetsförklaring. Innan rätten beslutar att inte meddela en verkställbarhetsförklaring eller upphäver en sådan förklaring ska ha getts tillfälle att yttra sig. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian innehöll dock inte något förslag till ändring av reglerna angående rättens skyldighet att bereda tillfälle att inkomma med yttrande. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat dem utan invändning. och Föreningen har dock invänt mot förslaget att ska inta en ställning som part i de nu aktuella ärendena och Justitiekanslern har ansett att slutsatsen angående partsställningen behöver analyseras närmare. har anfört att det vore önskvärt att frågan om vilket ansvar tingsrätten har för att ex officio beakta säkerställandebehovet berörs i motiven. Vidare har framhållit att rättens skyldighet att ge tillfälle att yttra sig innan ett ärende avgörs inte förefaller motiverad i de fall tingsrätten avser att bifalla ansökan. Justitiekanslern, och Föreningen har föreslagit att det införs en uttrycklig regel om krav på delgivning. har även föreslagit att det regleras vem som ska stå för eventuella kostnader i samband med domstolsförfarandet, t.ex. översättningskostnader. har önskat ett klargörande av förutsättningarna att bevilja rättshjälp i de aktuella ärendena. Vidare har efterfrågat ett klargörande i frågan om det krävs en uttrycklig reglering i lagen om verkställighet av beslut om förverkande för att tingsrätten ska kunna förelägga att tillhandahålla bevisning om innehållet i utländsk rätt. Skälen för regeringens förslag Enligt 3 kap. 5 § lagen om verkställighet av beslut om förverkande ska ett utländskt förverkandebeslut med bifogat intyg sändas till . Om ärendet har föregåtts av verkställighet av ett frysningsbeslut enligt lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut kan ärendet inkomma till via (se 3 kap. 19 § nämnda lag). bör ansvara för att ta emot även de beslut om utvidgat förverkande som regeringen nu föreslår ska inkluderas i lagens tillämpningsområde. En sådan ordning skapar ett enhetligt system och bidrar till ett effektivt förfarande. underlättar det för den utfärdande myndigheten att det är en och samma svenska myndighet som är behörig att ta emot samtliga I enlighet med vad som föreslagits ovan kommer delvis olika förutsättningar att gälla för erkännande och verkställighet av sådana beslut om utvidgat förverkande som redan omfattas av lagen om verk- ställighet av beslut om förverkande och de beslut om utvidgat förverk- ande som föreslås inkluderade i lagens tillämpningsområde. gäller såväl vilken myndighet som meddelar en verkställbarhetsför- som vilka vägransgrunder som blir tillämpliga. fogdemyndigheten ska veta vilken prövning som är aktuell, och om det är eller domstol som ska meddela en verk- ställbarhetsförklaring, måste myndigheten bli informerad om vilken typ av beslut det rör sig om. Den utfärdande myndigheten ska i det intyg som alltid ska bifogas förverkandebeslutet ange vilken typ av beslut om utvidgat förverkande som skickas över för verkställighet. myndigheten bör som regel kunna förlita sig på denna information (prop. 2010/11:43 s. 88). Om den utfärdande myndigheten anger att det rör sig om ett beslut som är att hänföra till artikel 2 d iv (se intyget i bilaga 2; ruta i, punkt 1.2 iv), ett beslut som har fattats med stöd av andra nationella regler än de som genomför artikel 3.1 och 3.2 i förverkanderambeslutet, är det tings- rätten som ska pröva om beslutet får erkännas och verkställas i . Tingsrätten har därmed även att meddela en verkställbarhetsförklaring. Som redogjorts för i avsnitt 5.3.2 kan dock , innan ett ärende initierats i tingsrätten, vägra erkännande och verkställighet av dessa beslut om det intyg som ska bifogas förverkandebeslutet saknas eller är så bristfälligt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning. avsnitt framgår också att kan fatta beslut om avvisning för det fall den utfärdande staten inte översänder det aktuella Om den utfärdande myndigheten däremot anger att det rör sig om ett beslut om utvidgat förverkande enligt artikel 2 d iii (ruta i, punkt 1.2 iii a–c), dvs. ett beslut som har fattats med stöd av nationella regler som genomför artikel 3.1 och 3.2 i förverkanderambeslutet, är det på samma sätt som som ska pröva ärendet. I intyget ska den utfärdande myndigheten även ange vilken brottslighet som ligger till grund för förverkandebeslutet (se ruta i, punkt 2). inte uteslutas att den utfärdande myndigheten anger att det rör sig om ett beslut om utvidgat förverkande som grundar sig på artikel 3.1 och 3.2 i förverkanderambeslutet, men anger ett brott som inte överens- stämmer med den katalog som finns angiven i artikel 3.1. myndigheten kan vara av uppfattningen att, även om det rör sig om annan brottslighet, beslutet om det utvidgade förverkandet baserar sig på I samband med genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande i underströks dock att det i sådana fall är fråga om ett förverkandebeslut som omfattas av artikel 2 d iv i rambeslutet (a. prop. s. 91). oavsett vad den utfärdande myndigheten angett, ansöka hos tingsrätt som får pröva om beslutet är verkställbart. Skulle tingsrätten vid sin prövning finna att det aktuella beslutet inte omfattas av artikel 2 d iv ska tingsrätten inte meddela någon verkställbarhetsförklaring, utan i stället avvisa ärendet. Frågan om erkännande och verkställbarhet får då prövas av . Om det av handlingarna som getts in till inte framgår vilken typ av förverkandebeslut det rör sig om kan ge den utfärdande myndigheten möjlighet att komma in med komplettering enligt 3 kap. 7 § lagen om verkställighet av beslut om förverkande. Av 3 kap. 16 § lagen om verkställighet av beslut om förverkande framgår att ärendelagen gäller för rättens prövning när en verkställbarhetsförklaring som har meddelats av överklagas. I samband med att rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande genomfördes i svensk rätt diskuterades två huvudalternativ för hur domstolsprövningen skulle gå till; enligt regler alternativt enligt ärendelagens regler (prop. 2010/11:43 s. 104). Ärendelagens regler ansågs då mest ändamålsenliga, främst mot bakgrund av att de tillhandahåller ett snabbt och enkelt förfarande som är väl bekant med från utsökningsmålen. Även om föreslagen reglering innebär att hanteringen av de aktuella besluten om utvidgat förverkande i vissa avseenden kommer att skilja sig från hanteringen av övriga förverkandebeslut, talar ändå övervägande skäl för att nu välja samma processordning. Ärendelagens regler bör således gälla även när rätten ska pröva om aktuella beslut om utvidgat förverkande är verkställbara. Detta kommer att omfattas av den nuvarande lydelsen av bestämmelsen i 3 kap. 16 § första stycket lagen om verkställighet av beslut om förverkande, varför någon ändring av bestämmelsen i det avseendet inte behöver göras. I likhet med vad som gäller vid ett överklagande av verkställbarhetsförklaring, innebär valet av ärendelagen bl.a. att rätten har möjlighet att hålla sammanträde och att rättens beslut får överklagas av den som beslutet rör, förutsatt att det går honom eller henne emot. Det kan inte uteslutas att det vid den prövning som ska ske kan finnas behov av bevisupptagning i någon form. Ärendelagen bedöms reglera detta på ett tillfredsställande sätt. Bestämmelsen i 12 § ärendelagen anger att domstolen ska se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver och att domstolen ska försöka avhjälpa otydligheter. har efterfrågat ett klargörande beträffande förutsättningarna för att bevilja rättshjälp i de aktuella ärendena. Det är inte uteslutet att den person hos vilken förverkande har skett kan beviljas rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619) i sådana verkställbarhetsärenden som är i fråga. Om så kan ske får bedömas från fall till fall utifrån de förutsättningar som anges i nämnda lag. Det kan dock nämnas att förutsättningarna för att bevilja rättshjälp för en person som inte är 2013/14:66 svensk medborgare eller likställd med svensk medborgare i fråga om rättshjälp och som varken är eller har varit bosatt i är ytterst begränsade (se 12 § rättshjälpslagen). Vad gäller frågan hur de aktuella ärendena ska initieras i tingsrätten kan inledningsvis konstateras att det av 4 § ärendelagen följer att ett ärende kan inledas i tingsrätten genom anmälan, ansökan, överklagande eller på annat sätt. och Föreningen har ifrågasatt promemorians förslag om att efter att ärendet har initierats i tingsrätten genom en ansökan ska inta en partsställning i processen. Justitiekanslern har också efterfrågat en närmare analys i denna del. har vidare hänvisat till artikel 4.5 i rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande och anfört att som mottagande organ enligt denna artikel ex officio ska översända det utländska förverkandebeslutet till behörig myndighet samt att den omständigheten att en myndighet överlämnar ett ärende till tingsrätt inte i sig gör myndigheten till part. Som redogjorts för i avsnitt 5.3 ställer rambeslutet inte upp några hinder mot att en medlemsstat utser flera behöriga myndigheter. Syftet med artikel 4.5 i rambeslutet är inte att begränsa antalet behöriga myndigheter, utan endast att reglera att en icke behörig myndighet som av misstag får ett förverkandebeslut tillsänt sig, ex officio ska se till att detta vidarebefordras till den rätta nationella myndigheten. Rambeslutet hindrar alltså inte en ordning där utses till behörig myndighet att motta det utländska förverkandebeslutet, att besluta att en verkställbarhetsförklaring inte kan meddelas om det föreligger allvarliga formella brister och att i övriga fall lämna ärendet vidare till tingsrätten genom en ansökan, varvid tingsrätten är behörig att besluta om verkställighet ska medges eller inte. Regeringen anser att det finns risk för att domstolsförfarandet kan kompliceras om inte uppträder som part i domstolsprocessen utan endast som förmedlande organ. I övriga ärenden som avser erkännande och verkställighet av förverkandebeslut är det som vid behov har kontakt med den utfärdande myndigheten i fråga om bl.a. kompletteringar under ärendets gång och det framstår som lämpligt att denna roll tillkommer myndigheten även beträffande nu aktuella förverkandebeslut. Som ovan framgått föreslås även att , om det trots kompletteringsföreläggande föreligger allvarliga formella brister i intyget, ska kunna besluta att en verkställbarhetsförklaring inte får meddelas i stället för att ärendet överlämnas till tingsrätten. Redan därav följer att roll i ärendena är avsedd att vara mer aktiv än att enbart fungera som ett förmedlande organ. Det framstår också som betydligt lämpligare att det är som i dessa ärenden – i likhet med vad som gäller beslut som fattats av tingsrätten efter överklagande av en verkställbarhetsförklaring meddelad av – i egenskap av part deltar i eventuella sammanträden i rätten samt har rätt att överklaga domstolens beslut, än att en sådan roll skulle tillkomma den utfärdande staten. Det finns i det internationella samarbetet även andra exempel på att svenska myndigheter agerar som part i domstol i den utfärdande statens ställe. Exempelvis är åklagaren part när en svensk domstol ska pröva en europeisk arresteringsorder enligt lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Därutöver kan anföras att den centrala roll har i handläggningen av samtliga ärenden som avser verkställighet av beslut om förverkande gör att det knappast kan anses främmande för myndigheten att även i nu aktuella ärenden inta en mer aktiv roll än att endast vara förmedlande organ. Sammanfattningsvis delar regeringen därför promemorians bedömning att bör initiera ärendet i tingsrätten genom en ansökan om rättens prövning och därefter inta ställning som part i processen. En verkställbarhetsförklaring meddelad av ska, enligt 3 kap. 8 § tredje stycket lagen om verkställighet av beslut om förverkande, delges den mot vilken förklaringen gäller. Syftet med bestämmelsen är att den som verkställbarhetsförklaringen gäller mot ska informeras om att verkställighet sker i (prop. 2010/11:43 s. När det gäller de nu aktuella ärendena kan konstateras att tingsrätten inte slutligt kan ta ställning till ansökan utan att den person som ansökan riktas mot har getts tillfälle att svara, se 15 § ärendelagen. I detta ligger givetvis att domstolen måste sända över ansökan till motparten, men också att domstolen behöver försäkra sig om att motparten får del av ansökan. ansökan behöver därför delges den som den riktas mot, se 46 § ärendelagen. Mot bakgrund av att det således redan av ärendelagens bestämmelser följer en skyldighet för tingsrätten att delge ansökan med den som den riktas mot saknas, som och Föreningen har föreslagit, skäl att införa en uttrycklig bestämmelse om att ansökan ska delges. Det finns inte heller skäl att, som Justitiekanslern har anfört, införa ett krav på att verkställbarhetsförklaringen ska delges den beslutet angår för att säkerställa den enskildes möjligheter att ta tillvara sin rätt genom överklagande till högre instans. Den enskilde får genom att ansökan delges honom eller henne information om att verkställighet sker i och ges därigenom möjlighet att ta tillvara sin rätt. Mot bakgrund av att frågan om meddelande av en verkställbarhetsförklaring med regeringens förslag kan handläggas såväl hos som i domstol, bör det tydliggöras att 3 kap. 8 § tredje stycket lagen om verkställighet av beslut om förverkande endast avser delgivning av verkställbarhetsförklaringar som har meddelats av . Närmare om förfarandet efter att ansökan getts in till tingsrätten Vad en ansökan till rätten ska innehålla framgår av 6 § ärendelagen. Om ansökan inte innehåller de uppgifter som rätten finner nödvändiga för att kunna pröva frågan om erkännande och verkställighet kan rätten med stöd av bestämmelserna i ärendelagen förelägga att inkomma med kompletterande yttranden (se t.ex. 9 och 12 §§). tid på sig att inkomma med yttrande. Därvid ska särskilt beaktas att kan behöva inhämta uppgifter från den Enligt 3 kap. 16 § första stycket lagen om verkställighet av beslut om förverkande ska ges tillfälle att inkomma med yttrande innan rätten avgör ett ärende eller upphäver en När getts tillfälle att yttra sig med stöd av nämnda bestämmelse ska myndigheten, enligt 3 kap. 3 § andra stycket förordningen om verkställighet av beslut om förverkande, samråda med den behöriga myndigheten i den andra Det följer av artikel 8.4 i rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande att samråd med de behöriga myndigheterna i den utfärdande staten, förutom i vissa undantagsfall, måste ske innan den verkställande staten beslutar att inte meddela en verkställbarhets- För att uppfylla det krav på samråd med den utfärdande statens myndigheter som uppställs i nämnda artikel måste Kronofogde- myndigheten således alltid ges tillfälle att inkomma med yttrande innan rätten antingen, helt eller delvis, upphäver en verkställbarhetsförklaring eller beslutar att inte meddela en verkställbarhetsförklaring. tingsrätt påpekat bör någon sådan skyldighet däremot inte föreligga i de fall då rätten kan meddela en sådan förklaring utan att ett yttrande Inte heller då rätten prövar ett ärende efter ett överklagande av en meddelad verkställbarhetsförklaring bör det vara nödvändigt att inhämta yttrande från myndigheten om rätten direkt kan fastställa verkställbarhetsförklaringen. Det föreslås därför att det i lagen om verkställighet av beslut om förverkande förtydligas att rättens skyldighet att inhämta yttrande från endast avser de situationer då rätten upphäver en verkställbar- hetsförklaring eller, efter ansökan från , beslutar att inte meddela en sådan förklaring. har vidare framfört att samrådskravet synes innebära att rätten måste ge vad som närmast utgör ett förhandsbesked till den Som framgått ovan innebär samrådskravet, ur domstolens perspektiv, dock endast att domstolen, innan den upphäver en verkställbarhetsförklaring eller beslutar att inte meddela en sådan förklaring, har en skyldighet att bereda tillfälle att inkomma med yttrande eller att förelägga denna att inge viss För att tingsrätten ska kunna pröva frågan om erkännande och verkställighet kommer det i vissa fall att krävas att rätten inhämtar information om innehållet i de lagbestämmelser som har tillämpats i det har efterfrågat ett klargörande i frågan om det krävs en uttrycklig reglering i lagen om verkställighet av beslut om förverkande för att tingsrätten ska kunna förelägga Krono- fogdemyndigheten att tillhandahålla bevisning om innehållet i utländsk Domstolens möjlighet att förelägga att inge sådan information följer av ärendelagen. Enligt 23 § ärendelagen är bestämmelsen i 35 kap. 2 § tillämplig i ärenden som handläggs enligt lagen. Av sistnämnda bestämmelse följer att rätten kan förelägga en part att inge bevisning om innehållet i utländsk rätt. Någon särskild bestämmelse behöver därför inte införas i detta avseende. Som angetts ovan åläggs den utfärdande staten enligt rambeslutet att översätta intyget som ska bifogas förverkandebeslutet. Som har påpekat kommer även förverkandebeslutet i de flesta fall att behöva översättas för att rätten ska kunna pröva frågan om erkännande och verkställighet. Det följer dock inte av rambeslutet någon skyldighet för utfärdande stat att översätta beslutet. Tvärtom anges i artikel 10.1 d att en sådan översättning sker på den verkställande statens bekostnad. Eftersom det är tingsrätten som bäst avgör om en översättning av beslutet är nödvändig bör tingsrätten också stå för översättningskostnaden. Detta behöver inte regleras i lag. Med hänsyn till att varje medlemsstat därutöver getts fritt utrymme att ange villkoren för att erkänna och verkställa de beslut om utvidgat förverkande som omfattas av artikel 2 d iv i rambeslutet anser regeringen inte att det står i strid med rambeslutet att uppställa krav på att kompletterande yttranden från behörig myndighet i den utfärdande staten ska vara översatta till svenska, norska, danska eller engelska. Inte heller utgör rambeslutet hinder mot att använder svenska eller engelska vid sina kontakter med den utländska behöriga myndigheten. har önskat ett klargörande av vilket ansvar rätten har att ex officio besluta om kvarstad och beslag i de fall där ett sådant säkerställande inte redan har skett i ärendet. Tingsrätten har därvid hänvisat till 26 § ärendelagen, enligt vilken rätten under vissa förutsättningar kan besluta om åtgärder som säkerställer det som ärendet gäller. Ett beslut om förverkande föregås ofta av åtgärder för att säkerställa verkställigheten av ett sådant beslut. Exempel på sådana åtgärder är beslut om kvarstad eller beslag. Enligt lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut kan en annan medlemsstats beslut om säkerställande (s.k. frysningsbeslut), under vissa förutsättningar, erkännas och verkställas här. Säkerställande i på begäran av en annan stat kan också ske enligt bestämmelserna i 4 kap. 23 och 24 §§ lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Egendom som förklarats förverkad i ett utländskt beslut som översänds hit för erkännanande och verkställighet kan alltså ha blivit säkrad med stöd av någon av dessa lagar. Att rätten därutöver ex officio skulle besluta om straffprocessuella åtgärder för att säkerställa verkställigheten av ett utländskt förverkandebeslut ser regeringen däremot som uteslutet. Någon sådan skyldighet kan inte anses följa av 26 § ärendelagen. Vid genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande konstaterades att de möjligheter som står en utländsk myndighet till buds för att säkra den aktuella egendomen i allt väsentligt är desamma som tillkommer en svensk åklagare i ett motsvarande nationellt förfarande och att det inte var befogat att ge några ytterligare befogenheter i detta hänseende åt svenska myndigheter (prop. 2010/11:43 s. 108 f.). På samma sätt vilar ansvaret för att nödvändiga säkerhetsåtgärder vidtas även när det är fråga om verkställighet av ett beslut om utvidgat förverkande hos den utfärdande utländska myndigheten. 2013/14:66 Om tingsrätten finner att ett beslut om förverkande är verkställbart i ska rätten meddela en verkställbarhetsförklaring. Vad denna ska innehålla följer av 3 kap. 8 § andra stycket lagen om verkställighet av beslut om förverkande. Rättens skyldighet att motivera sina beslut följer också av 28 § ärendelagen. Nedsättning av det verkställbara beloppet Av 3 kap. 12 § lagen om verkställighet av beslut om förverkande följer att i vissa fall ska sätta ned det verkställbara beloppet.