prop · H103152 · 2014-03-18 00:00:00 — Det har funnits en eftersläpning i utbetalningarna av ersättningen till de beviljade projekten, vilket enligt bland annat beror på ekonomiska begränsningar hos församlingarna att medfinansiera vård- och underhållsprojekt, men även på andra trögheter i genomförandet av projekten. Däremot har församlingarnas sammantagna ansökta medel allt legat på en nivå långt över 2013/14:152 anslagna medel. påpekar att detta visar på ett stort behov av kulturhistoriskt motiverade vård- och underhållsåtgärder. framhåller i sin rapport att man har arbetat aktivt för att öka antalet projekt och effektivisera genomförandet av dessa, bland annat genom en kvalitetsförstärkning av handläggningsrutinerna på såväl nationell som stiftsnivå. Ökningen av antalet projekt och effektiviseringen i genomförandet har lett till att förbrukningstakten avseende tillgängliga medel åter har börjat öka nedgång –2010. förbrukades av årets anslagna medel och 2012 förbrukades . Kyrkostyrelsen har som ambition att minska det ackumulerade överskottet ytterligare genom att fördela respektive i kyrkoantikvarisk ersättning till stiften. påpekar i sin rapport att ökningen av ramarna har kunnat ske med att kyrkostyrelsen har fördjupat sin granskning av kvaliteten i de projekt som ingått i stiftens ramansökningar. Vidare har ansökningstrycket ökat ytterligare. För ansökte församlingarna hos stiften om medel för projekt som är kostnadsberäknade till . Med detta som underlag ansökte stiften om kyrkoantikvarisk ersättning på från den nationella nivån. har i sin redovisning gjort bedömningen att de kyrkoantikvariska vårdbehoven kommer att vara fortsatt stora och att den uppnådda effektiviseringen i användningen av tillgängliga medel kommer att kunna upprätthållas. Ersättningens fördelning per objektstyp och åtgärdstyp Av de som betalat ut i kyrkoantikvarisk ersättning –2012 har betalats ut till stift, samfälligheter och församlingar. Resterande har gått till nationella nivå. Detta framgår av . Av de som betalats ut till stift, samfälligheter och församlingar har den helt övervägande delen, (), gått till insatser på kyrkobyggnader. Kyrkobyggnaderna är också, enligt , de mest komplexa objekten i förvaltningshänseende. () har gått till begravningsplatser, () till kyrkliga inventarier och () till kyrkotomter. Resterande () har använts för övergripande planering som inte klassificerats på objekt eller för insatser som inkluderar flera objektstyper. Vid en jämförelse med ersättningens fördelning per objektstyp vid kontrollstationen 2009 kan konstateras att fördelningen mellan objektstyperna är i stort sett oförändrad. Vid kontrollstationen 2009 hade totalt av ersättningen gått till kyrkobyggnader, till begravningsplatser, till kyrkliga inventarier, till kyrkotomter och till övergripande planering m.m. har även redovisat vilka typer av åtgärder ersättningen har gått till. Åtgärderna delas in i fem kategorier: 1) vårdinsatser, 2) inventering, planering och information, 3) skadeförebyggande insatser, 4) projektering och utredning samt 5) antikvarisk medverkan. Av redovisningen framgår att av de som har betalat ut i kyrkoantikvarisk ersättning till stift, samfälligheter och församlingar 2002–2012 har () gått till vårdinsatser, () till inventering, planering och information, () till skadeförbyggande insatser, () till projektering och utredning och (< ) till antikvarisk medverkan. Vid kontrollstationen 2009 hade av ersättningen gått till vårdinsatser, till inventering, planering och information, till skadeförebyggande åtgärder och till projektering och kontroll. Kategorin antikvarisk medverkan redovisades inte. Ersättningens fördelning per åtgärdstyp har således endast ändrats marginellt jämfört med kontrollstationen 2009. Vårdinsatserna har ökat medan inventerings-, planerings- och informationsinsatserna har minskat . Nationella projekt och stiftsprojekt Projekt på nationell nivå har finansierats med sammanlagt i kyrkoantikvarisk ersättning –2012. Projekten är strategiskt inriktade och svarar upp mot behov och problemställningar som uppstått i arbetet med kyrkoantikvarisk ersättning. Även s.k. stiftsprojekt på övergripande nivå har denna inriktning, men beträffande ekonomisk redovisning ingår stiftsprojekten i redovisningen per åtgärdstyp ovan. I redovisning finns exempel på nationella projekt och stiftsprojekt. Projekten har, enligt , haft som utgångspunkt att underlätta församlingarnas och stiftens arbete med att vårda det kyrkliga kulturarvet. Av exemplen framgår att projekten handlat om t.ex. inventering och att ta fram informationsmaterial och handledningar för vårdinsatser. Utvärderingar och sammanställningar av olika slag är också vanligt. Vissa projekt är forskningsprojekt som genomförs i samarbete och samfinansiering med universitet och högskolor samt myndigheter. Ett exempel är projektet och bevara, som handlar om hur man på ett varsamt sätt kan genomföra energieffektivisering i kulturhistoriskt skyddade byggnader. Vid den förra kontrollstationen 2009 uppmärksammades en obalans mellan stiften i fördelningen av kyrkoantikvarisk ersättning om summan förbrukad ersättning slås ut per kvadratmeter skyddad kyrka. Inför kontrollstationen 2014 redovisar att denna obalans i viss mån kvarstår. avviker fortfarande kraftigt från övriga stift och har mottagit och förbrukat mer än så mycket ersättning som riksgenomsnittet. Till exempel stift avviker i andra riktningen och har endast förbrukat något mer än hälften av genomsnittet. En orsak till den ojämna fördelningen är enligt att ramfördelningarna till stiften har varit efterfrågestyrd utifrån stiftens ansökningar, och inte primärt styrd av kriterier för kulturhistoriska 2013/14:152 värden. påpekar med hänvisning till regeringens bedömning vid den senaste kontrollstationen att vissa skillnader i den regionala fördelningen är motiverade med hänsyn till de olikartade förutsättningar som gäller. Det kyrkliga kulturarvets ålder och sammansättning varierar från plats till plats. För att ersättningen verkligen ska gå till de insatser som är viktigast ur kulturhistorisk synvinkel får inte den regionala fördelningen ses ur ett alltför snävt perspektiv. framhåller i sin rapport att man har vidtagit en rad åtgärder för att komma till rätta med den ojämna fördelningen över landet. En översyn av den nuvarande fördelningsmodellen genomförs av kyrkan och ett utvecklingsarbete har inletts med syftet att närmare utreda förutsättningarna för att kunna införa en ny modell för fördelning och hantering av kyrkoantikvarisk ersättning. I en framtida modell kan, enligt , fördelningen av stiftsramarna komma att baseras på givna kriterier som bättre speglar det kyrkliga kulturarvets regionala spridning och minskar risken för snedvridande effekter i fördelningen. Även nya villkor för kyrkoantikvarisk ersättning syftar, enligt rapporten, till att komma till rätta med den ojämna fördelningen. Det främsta syftet med de nya villkoren är att skapa tydligare och mer transparenta villkor med enhetlig tillämpning över landet och med mer enhetliga prioriteringar av de kyrkoantikvariska projekten. Till villkoren har en handbok utarbetats. Ersättningsnivåer och församlingarnas egeninsats Hur stor del av ett projekts totala kostnader som är att betrakta som kulturhistoriskt motiverade kostnader, dvs. ersättningsnivån, har staten överlåtit till att avgöra i samråd med de antikvariska myndigheterna och med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall (se prop. 1998/99:38 s. 146). Några riktvärden för storleksförhållandet mellan ersättning och församlingens egeninsats för olika åtgärdstyper har staten inte angett. har i sin redovisning uppgett att sammanlagt, för de projekt som avslutats –2012, har ersättning i genomsnitt betalats ut av den totala redovisade kostnaden. Men ersättningsnivån varierar mycket, inte bara mellan olika åtgärdstyper utan också mellan stiften. Exempelvis har låtit den kyrkoantikvariska ersättningen täcka kostnaderna till när det gäller skadeförebyggande insatser, medan stift för samma åtgärdstyp endast låtit ersättningen täcka av kostnaderna. arbetar , som ovan framgår, aktivt för att uppnå mer enhetliga ersättningsnivåer över landet för respektive åtgärdstyp. Den del av projektkostnaderna som inte kan betraktas som kulturhistoriskt motiverade kostnader ska församlingarna själva stå för. har i sina årliga rapporter till regeringen påvisat att det finns tendenser till att församlingar med svag ekonomi och stort bestånd skyddade kyrkor inte har ekonomisk bärkraft för att finansiera den egeninsats som krävs vid genomförandet av projekten, även om kyrkoantikvarisk ersättning beviljas. Detta har i vissa fall lett till att församlingarna avstår från att genomföra arbeten som ur antikvariskt perspektiv är mycket angelägna. Tendensen uppmärksammades även av inför kontrollstationen 2009. I inför kontrollstationen 2014 återkommer man till problemet med församlingarnas finansiering av egeninsatsen. Kyrkan lyfter särskilt fram att utvecklingen med vikande medlemstal och urbanisering tenderar att fortsätta och påverkar situationen än mer i negativ riktning, särskilt i glesbygd. Kyrkan redovisar att antalet medlemmar per skyddad kyrka varierar kraftigt mellan stiften, vilket innebär ett stort ansvar per medlem i vissa stift. I uppgår antalet medlemmar till 400 per skyddad kyrka att jämföra med som har 9 500 medlemmar per skyddad kyrka. har ett inomkyrkligt utjämningssystem vars uppgift är att möjliggöra verksamhet i hela landet oavsett vilka ekonomiska förutsättningar som råder i olika församlingar eller samfälligheter. 1998/99:38 framhölls vikten av ett fungerande inomkyrkligt utjämningssystem även efter relationsförändringen med staten, för att skapa förutsättningar för att de kyrkliga kulturminnena skulle kunna brukas och bevaras i hela landet. Det betonades särskilt att det förvaltande organets ekonomiska förutsättningar inte bör tillmätas betydelse vid fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen. Ersättningen får inte bli en komponent i det inomkyrkliga utjämningssystemet. Enligt propositionen är det med andra ord ansvar att en utjämning församlingarna emellan sker, så att alla församlingar har de ekonomiska förutsättningar som krävs för att kunna ta del av den kyrkoantikvariska ersättningen. Inför kontrollstationen 2009 påtalade även att en av de viktigaste förutsättningarna för ett långsiktigt bevarande är att det finns ett fungerande inomkyrkligt ekonomiskt utjämningssystem. framhåller i rapporten inför kontrollstationen 2014 att kyrkan arbetar aktivt via sitt utjämningssystem med att minska de ekonomiska skillnaderna mellan olika stift och församlingar. pågår en översyn av utjämningssystemet och kyrkans fastighetsförvaltning. En åtgärd för att skapa bättre ekonomiska förutsättningar för församlingarna är de strukturella förändringar av den kyrkliga organisationen som kyrkan genomför löpande. Antalet församlingar och samfälligheter har minskat med . synpunkter på ersättningens fördelning konstaterar i sin rapport inför kontrollstationen 2014 att den kyrkoantikvariska ersättningen haft en avgörande betydelse för att nödvändig vård och underhåll har kommit till stånd och att användningen av ersättningen har goda effekter för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. anser att det inte fullt ut går att bedöma om vården och underhållet sker på ett kontinuerligt och ändamålsenligt sätt, eftersom det saknas regional och nationell överblick över vårdbehovet. Liksom har även , sedan införandet av den kyrkoantikvariska ersättningen, betonat vikten av långsiktig planering och konstaterar i sammanhanget att vård- och underhållsplanerna ännu inte har blivit det effektiva verktyg för att överblicka vårdbehovet, som det från början var tänkt. 2013/14:152 När det gäller ersättningens fördelning per åtgärdstyp anser att fördelningen har skett i enlighet med statens intentioner på så sätt att den övervägande delen av ersättningen har gått till insatser för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena. Jämfört med 2009 har dessa insatser dessutom ökat. Även när det gäller fördelningen till projekt på stiftsnivå och nationell nivå har i sina årliga yttranden över ramfördelningen till stiften gjort bedömningen att omfattningen och inriktningen på projekten i huvudsak överensstämmer med statens intentioner. kommenterar vidare, avseende projekten på nationell nivå, att det är en stor satsning på kunskapsuppbyggnad som sammantaget genomförts med statliga medel kring de kyrkliga kulturminnena. framhåller i sammanhanget att tillgängliggörande och kunskapsåterföring av projekt som finansierats med kyrkoantikvarisk ersättning bör vara en förutsättning för beviljande av medel. I enlighet med vad som beslutades i samband med stat–kyrka-reformen är ansvarig för fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen. Ett sådant system möjliggör långsiktiga prioriteringar i vården av det kyrkliga kulturarvet. Det är också en tydlig markering av att har ett eget ansvar för de kyrkliga kulturminnena. I detta ligger bl.a. att säkerställa att ersättningen går till de insatser som är av störst betydelse för det kyrkliga kulturarvets bevarande oavsett geografisk belägenhet. Regeringens bedömning är att den kyrkoantikvariska ersättningen fördelats i enlighet med de principer som slogs fast i samband med relationsändringen. Det tillgängliga underlaget visar att den kyrkoantikvariska ersättningen haft en avgörande betydelse för att nödvändig vård och underhåll har kommit till stånd och att användningen av ersättningen har goda effekter för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. Vården och underhållet av det kyrkliga kulturarvet har blivit mer långsiktigt, bland annat genom den satsning som gjorts på vård- och underhållsplaner. underlag visar att behoven av insatser kommer att vara fortsatt stora . Vid kontrollstationen 2009 påpekade regeringen vikten av att systematiskt utformade vård- och underhållsplaner utvecklas som möjliggör strategiska prioriteringar mellan olika insatser. Utifrån och rapporter kan regeringen konstatera att vård- och underhållsplanerna fortfarande inte fullt ut fungerar som ett sådant verktyg och att överblicken över vårdbehovet brister, både regionalt och nationellt. Regeringen vill understryka att en god överblick över vårdbehovet i landet är en förutsättning för att kunna bedöma om den kyrkoantikvariska ersättningen kommer de största vårdbehoven till del. Det är därför av stor betydelse att , i samråd med de antikvariska myndigheterna, fortsätter arbetet med att utveckla vård- och underhållsplaner samt vid behov gör andra insatser som ger ökad helhetssyn och överblick. Vissa församlingars svårigheter att finansiera den egeninsats som krävs Skr. 2013/14:152 vid beviljande av kyrkoantikvarisk ersättning kvarstår sedan den förra Liksom vid den förra kontrollstationen vill regeringen framhålla att har ett eget ansvar för att göra det möjligt för enskilda församlingar att utnyttja den kyrkoantikvariska ersättningen. Ersättningen får inte bli en del av kyrkans utjämningssystem. Givet de utmaningar som sammantaget finns inom arbetet med den kyrkoantikvariska ersättningen är det nödvändigt att formerna för fördelningen kontinuerligt utvecklas. Regeringen ser positivt på det utvecklingsarbete som bedriver, bl.a. i syfte att ta fram kriterier som bättre speglar det kyrkliga kulturarvets regionala spridning och kriterier som ger mer enhetliga ersättningsnivåer över landet för olika åtgärdstyper. Regeringen ser också positivt på att aktivt verkar för att minska de ekonomiska skillnaderna mellan olika stift och församlingar. Tillgängligheten till de kyrkliga Regeringens bedömning: Utvecklingen när det gäller tillgänglighet till de kyrkliga kulturminnena uppfyller sammantaget de mål som sattes upp i överenskommelsen mellan staten och . ställa en fortsatt god tillgänglighet bör dock tendenser till minskning av tillgängligheten inom vissa områden mötas med insatser. Skälen för regeringens bedömning: I propositionen Staten och tros- samfunden – begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen m.m. (prop. 1998/99:38) anfördes att det är av stor betydelse att tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena är god. Enligt överenskommelsen mellan staten och ska kyrkan svara för att de kyrkliga kulturminnena är till- gängliga för var och en i minst samma utsträckning som då överens- Sedan relationsändringen har tillgängligheten till de kyrkliga kultur- minnena belysts genom de två indikatorerna öppethållande och samman- komster, i och utanför egen verksamhet. samlats in av på nationell nivå genom enkätundersök- ningar till församlingarna . Den omfattar inte enbart skyddade kyrkor utan även andra kyrkor. redovisning visar bland annat att andelen kyrkor som är öppna mindre än eller inte öppna alls har ökat från pekar dock på att kategorin har legat stadigt på ända . 2006 och 2007 skedde en kraftig ökning från , sannolikt beroende på en omdefinition i enkäten av vad en öppen kyrka innebär i 2013/14:152 antal timmar. har andelen kyrkor som är öppna minskat från en tredjedel av alla kyrkor 2004 till en dryg femtedel 2012. var andelen densamma som 2012. konstaterar att möjligheten till spontanbesök därmed har minskat , men den negativa utvecklingen förefaller ha stannat av . Det är framför allt kyrkorna på landsbygden och i glesbygd som har tvingats minska öppethållandet eller stänga kyrkor för spontanbesök. menar att orsakerna till det minskade öppethållandet kan vara flera, bl.a. befolkningsutvecklingen i glesbygd och förändrad församlingsstruktur som leder till rationalisering av verksamhet och personal, till exempel färre vaktmästare. har säkerhetskraven ökat. Sammantaget har en minskning av öppethållandet skett –2012, men minskningen har generellt sett avstannat . har minskningen framför allt skett på landsbygden och i glesbygd. Sammankomster i egen verksamhet utgörs av gudstjänster och andra verksamhetsrelaterade sammankomster som ansvarar för. Av redovisning framgår bl.a. att andelen låganvända kyrkor, dvs. kyrkor med inga eller högst 19 sammankomster i egen verksamhet , har ökat från till . Enligt kan det tyda på en lägre aktivitetsnivå. Enligt statistiken tycks förändringen i huvudsak ha inträffat . Ingen signifikant förändring kan påvisas . Sammankomster utöver egen verksamhet innebär tillfällen då kyrkan upplåtits för verksamhet som inte ansvarar för, t.ex. konserter eller utställningar. jämför åren 2004, 2007, 2009 och 2012, vilket visar på en närmast oförändrad bild . Under dessa år har av kyrkorna inte haft några sammankomster utanför den egna verksamheten medan av kyrkorna har haft upp till 10 sammankomster utanför den egna verksamheten. Här framhåller att det finns en stor outnyttjad potential, särskilt i glesbygd där det ofta inte finns några andra offentliga rum att tillgå än kyrkan. Sammantaget har sammankomsterna inom egen verksamhet inte visat på någon signifikant förändring –2012. Däremot ökade andelen låganvända kyrkor . Utvecklingen av sammankomster utanför den egna verksamheten är relativt stabil och visar inte några påtagliga förändringar . redovisning av tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena utgår som ovan visats från indikatorerna öppethållande och antalet sammankomster. menar dock att man också måste beakta andra dimensioner av tillgänglighet. Enligt uppfattning innebär tillgänglighet till de kyrkliga kulturminnena eller kulturarvet mer än bara fysisk tillgänglighet. Det kan handla om tillgänglighet i digitala medier och om andra typer av förmedling och kommunikation som kan ge ökad förståelse och delaktighet. också om att göra kyrkorna tillgängliga för människor med funktionshinder. framhåller i sin rapport att man kunnat upprätthålla en hög fysisk tillgänglighet till de kyrkliga kulturminnena sedan relationsändringen. Enligt bör den framtida inriktningen vara att skapa och ta vara på nya möjligheter att använda och tillgängliggöra det kyrkliga kulturarvet, vilket bör ske i samspel med det omgivande samhället och anpassas till de förändringar som sker där. konstaterar i sin redovisning att tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena minskat . framhåller att förändringen kan bero både på omvärldsfaktorer och på faktorer inom verksamhet. Regeringen uppmärksammade i skrivelsen 2009 behovet av att fortsätta arbetet med att förhindra stölder i kyrkobyggnaderna (skr. 2008/09:220 s. 24). Satsningarna på förebyggande har i enlighet med detta ökat . Många projekt har genomförts som syftar till att förebygga brand och stöld. Genom olika stiftsprojekt har säkerhetsinventeringar genomförts. framhåller att de förebyggande åtgärderna mot skador och kulturarvsbrott har varit en strategisk fråga i kyrkans förvaltning av kulturarvet och har prioriterats i det långsiktiga arbetet. konstaterar att det alltid handlar om en avvägning mellan målet om hög tillgänglighet och kravet på att kunna skydda kulturvärdena. En allvarlig tendens är att kopparstölderna har ökat kraftigt. anmäldes 9 kopparstölder till , uppgick antalet anmälda stölder till 67. Bland annat detta visar, enligt , på behovet av fortsatta förebyggande insatser för att förhindra stöld av kyrkliga kulturminnen och övrig kyrklig egendom. bedömer att de förebyggande insatserna har väsentliga positiva effekter för att förhindra olika skador på kulturarvet och att de bidrar till att det bevaras långsiktigt. framhåller att ett ökat säkerhetsmedvetande är viktigt, men också en av de omständigheter som kan försvåra arbetet med tillgänglighet och öppethållande. Regeringens bedömning är att utvecklingen när det gäller tillgänglighet sammantaget uppfyller de mål som sattes upp i överenskommelsen mellan staten och . För att säkerställa en fortsatt god tillgänglighet till de kyrkliga kulturminnena bör dock tendenser till minskning av tillgängligheten inom vissa områden mötas med insatser. framhåller att det bland annat finns en stor outnyttjad potential för att, särskilt i glesbygd, i ökad utsträckning använda kyrkorummen för sammankomster utanför kyrkans egen verksamhet. Regeringen anser att det är angeläget att denna potential tas till vara. Intresset för det kyrkliga kulturarvet ska vidmakthållas och utvecklas. Ett nödvändigt led i det arbetet är att på olika sätt informera om de kyrkliga kulturminnena och att kommunicera dessas värden till en bred 2013/14:152 allmänhet. Ansvaret för detta vilar i hög utsträckning på . I arbetet för att skapa intresse för och att på olika sätt tillgängliggöra det kyrkliga kulturarvet finns dock stort utrymme för samverkan, t.ex. med universitet och högskolor, länsmuseer och med hembygdsrörelsen. används den kyrkoantikvariska ersättningen i viss utsträckning för information och tillgängliggörande i anslutning till insatser rörande vård och underhåll. Det är viktigt att sådana insatser även fortsättningsvis kan komma till stånd med stöd av den kyrkoantikvariska ersättningen. måste sådana insatser, om den kyrkoantikvariska ersättningen ska kunna användas, vara förenliga med bestämmelserna i kulturmiljölagen och de utgångspunkter som slogs fast i propositionen Staten och trossamfunden – begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen m.m. (prop. 1998/99:38). Det är också angeläget att det kyrkliga kulturarvet görs tillgängligt för dem som inte har möjlighet att besöka de fysiska kyrkobyggnaderna. I det sammanhanget bör t.ex. kunskapsunderlag som tas fram som ett stöd för det antikvariska arbetet också i högre utsträckning kunna tas till vara som en resurs för publika insatser. Regeringen ser positivt på att har fortsatt att utveckla rutiner och strategier för att förhindra stölder i kyrkobyggnaderna. Det är dock viktigt att anpassa de förebyggande åtgärderna så att de inte i högre grad än nödvändigt inskränker tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena. 7 Kunskaps- och kompetensfrågor