prop · H103228 · 2014-05-12 00:00:00 — särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag träder i kraft. Av paragrafen framgår att ett institut som före tillsynsförordningens ikraftträdande har fått tillstånd av att använda internmetoden i stället för schablonmetoden för att beräkna sina riskvägda exponeringsbelopp inte behöver söka nytt tillstånd enligt artikel 143.1 i tillsynsförordningen. Ett institut som av fått tillstånd att stegvis gå över från schablonmetoden till internmetoden eller från den grundläggande till den mer avancerade internmetoden som gäller vid ikraftträdandet av denna lag behöver för en sådan övergång inte ansöka om något nytt tillstånd enligt artikel 150 i tillsynsförordningen. Författningskommentaren har med anledning av Lagrådets synpunkter justerats så att den är förenlig med lagtexten. Enligt 4 kap. 12 § kapitaltäckningslagen kan ett kreditvärderingsföretag ansöka hos om att det ska godkännas. När ett kreditvärderingsföretag har godkänts får dess kreditvärderingar användas av bestämma riskvikter. Paragrafen innehåller vidare närmare bestämmelser om bl.a. vilka kreditvärderingar som ett godkännande får avse och kraven för att ett kreditvärderingsföretag ska få godkännas. Av 4 kap. 13 § kapitaltäckningslagen framgår att ska genom ett beslut dela in de godkända kreditvärderingsföretagens kreditvärderingar i kvalitetssteg. När kapitaltäckningslagen nu upphävs kommer regleringen av kreditvärderingsföretag och indelningen av kreditvärderingar i kvalitetssteg att ersättas av bestämmelser i tillsynsförordningen (artiklarna 135 och 136) och och rådets förordning (EG) nr 1006/2009 av om kreditvärderingsinstitut. Av övergångsbestämmelsen i paragrafen följer att godkännande av kreditvärderingsföretag och inspektionens beslut om indelningen av ett sådant företags kreditvärderingar i kvalitetssteg fortsätter att gälla, såvida inte godkännandet återkallas, till dess att tekniska standarder om kreditvärderingsföretagens kvalitetssteg har antagits av kommissionen i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 136.1. Lagrådet har anmärkt att det är av betydande intresse för kreditvärderingsföretagen att något slags besked lämnas i fråga om möjligheterna till fortsatta godkännanden efter den aktuella tidpunkten. I och med att kapitaltäckningslagens bestämmelser om godkännande av kreditvärderingsföretag och beslut om indelning av sådana företags kreditvärderingar av kvalitetssteg upphör att gälla kommer fortsättningsvis ovan nämnda bestämmelser i att helt reglera dessa frågor. Ett institut som före det att denna lag träder i kraft har fått tillstånd av att använda egna riskberäkningsmodeller behöver inte ansöka om något nytt tillstånd enligt artikel 363 i tillsynsförordningen. Paragrafen innebär att institut som enligt 6 kap. 5 § i den upphävda kapitaltäckningslagen getts tillstånd av att i stället för att använda rörelseintäkterna eller motsvarande beräkningsunderlag använda sig av en annan beräkningsgrund, eller enligt 6 kap. 6 § samma lag fått tillstånd att använda en internmätningsmetod för att mäta de operativa riskerna i verksamheten, inte behöver ansöka om något nytt tillstånd enligt artikel 312 i tillsynsförordningen. Ett institut som före det att denna lag träder i kraft fått tillstånd av att kombinera olika metoder för att beräkna kapitalkravet för operativa risker, behöver inte ansöka om något nytt tillstånd enligt artikel 314.1 i tillsynsförordningen. Författningskommentaren har med anledning av Lagrådets synpunkter justerats så att den är förenlig med lagtexten. Paragrafen innebär att om med stöd av 9 kap. 14 § i den upphävda kapitaltäckningslagen undantagit företag från den gruppbaserade tillsynen, ska beslutet fortsätta gälla som ett undantag enligt artikel 19.2 i tillsynsförordningen. Paragrafen innebär att om Finansinsektionen med stöd av 9 kap. 15 § i den upphävda kapitaltäckningslagen beslutat om undantag avseende blandade finansiella holdingföretag, ska beslutet fortsätta att gälla som ett undantag enligt 4 kap. 10 § lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. 15.3Förslaget till lag om kapitalbuffertar Paragrafens första stycke anger att lagen innehåller bestämmelser om kapitalbuffertar och restriktioner för det fall att ett institut inte uppfyller det kombinerade buffertkravet. Lagen om kapitalbuffertar omfattar kapitalkonserveringsbufferten, den kontracykliska kapitalbufferten, kapitalbuffertar för systemviktiga institut och systemriskbufferten. Genom lagen och de föreskrifter som avses komplettera lagen genomförs delar av kapitaltäckningsdirektivet. En komplettering av lagen genom föreskrifter möjliggörs genom de bemyndiganden som finns i I andra stycket erinras om de bestämmelser som finns i 2 kap. 10 och 10 a §§ lagen om värdepappersfonder och 7 kap. 6 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Fondbolag och AIF-förvaltare ska i enlighet med vad som anges i nämnda lagrum tillämpa bestämmelserna på det sätt som anges i dessa lagrum (se bl.a. prop. 2005/06:45 s. 248 f.). Paragrafen genomför artikel 3.1 i kapitaltäckningsdirektivet och innehåller ett antal definitioner som är grundläggande för förståelsen av bestämmelserna i lagen. Flertalet av de definitioner som används i lagen har samma innebörd som de har enligt tillsynsförordningen. definition än vad som följer av förordningen. enligt denna lag innebär att samma definition som används i sektorslags- Övervägandena finns i avsnitt 6. Paragrafen genomför artikel 4.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen anger att är den myndighet som ska utöva tillsyn över att instituten uppfyller kraven enligt lagen. 2 kap. Institutspecifika krav på kapitalbuffertar Paragrafen genomför artiklarna 128.6, 129.5, 129.6, 130.5, 130.6, 131.13 och 133.4 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen ålägger institut att utöver det krav på kärnprimärkapital som följer av artikel 92 i tillsynsförordningen och av ett beslut om ett särskilt kapitalbaskrav enligt 2 kap. 1 § lagen om särskild tillsyn över kredit- institut och värdepappersbolag, ha ett kärnprimärkapital som motsvarar det kombinerade buffertkravet. Det kärnprimärkapital som används för att uppfylla kapitalkraven till följd av kapitalbuffertarna får inte vara del av sådant kärnprimärkapital som används för att upprätthålla kapital- baskavet enligt artikel 92 i tillsynsförordningen eller för att uppfylla vad som följer av ett eventuellt beslut om förhöjt kapitalbaskrav. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.10 och 7.2.11. Paragrafen genomför artiklarna som nämns i författningskommentaren till 1 § samt artiklarna 131.8, 131.14–131.17 och 133.5–133.7 i kapital- Paragrafen anger hur det kombinerade buffertkravet ska räknas fram. 2013/14:228 Om de kapitalkrav som följer av systemriskbufferten är tillämplig endast på exponeringar i , utgörs det kombinerade buffertkravet av summan av de kapitalkrav som följer av samtliga tillämpliga buffertar. Om systemriskbufferten är tillämplig på exponeringar i andra länder räknas det kombinerade buffertkravet fram genom att addera kapitalkraven till följd av samtliga tillämpliga buffertar förutom den lägsta av systemriskbufferten och tillämplig buffert för systemviktiga institut. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.10 och 7.2.11. Paragrafen genomför artikel 129.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Av paragrafen framgår att institut på individuell nivå och gruppnivå ska upprätthålla en kapitalkonserveringsbuffert. Bufferten är ett permanent påslag och ska uppfyllas av alla institut. Paragrafen genomför artikel 129.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen anger hur mycket och vilket slag av kapital som krävs för att instituten ska uppfylla kravet på en kapitalkonserveringsbuffert. I 1 kap. 2 § anges vad som avses med kärnprimärkapital respektive totalt riskvägt exponeringsbelopp. Paragrafen genomför artikel 129.2 och 129.3 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen anger att små och medelstora värdepappersbolag får undantas från skyldigheten att upprätthålla en kapitalkonserveringsbuffert i enlighet med föreskrifter som meddelats med stöd av 10 kap. 1 § 1. Ett sådant undantag kan även omfatta fondbolag och AIF- förvaltare (jfr 2 kap. 10 a § lagen om värdepappersfonder och 7 kap. 6 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). Lagrådet har efterfrågat ett klargörande av om bestämmelsen innefattar ett bemyndigande att meddela föreskrifter eller avser beslut i enskilda fall. Paragrafen har justerats med beaktande av Lagrådets synpunkt. Bestämmelsen avser inte att det ska fattas beslut om undantag efter prövning i enskilda fall. I stället ska förutsättningarna för undantag för de aktuella företagen framgå av generellt tillämpliga föreskrifter. Av dessa ska kunna utläsas om ett företag är undantaget från kravet på kapitalkonserveringsbuffert. Övervägandena finns i avsnitt 7. Paragrafen genomför artikel 133.1–133.3 i kapitaltäckningsdirektivet. 2013/14:228 Paragrafen innebär att får, om det behövs för att motverka en strukturell systemrisk som kan medföra allvarliga konsekvenser för stabiliteten i det finansiella systemet och den reala ekonomin i landet, besluta att institut ska ha en systemriskbuffert som beräknas som en andel av sitt totala riskvägda exponeringsbelopp. ska i ett sådant beslut bestämma vilka institut eller grupper av institut som ska ha en systemriskbuffert och då med de begränsningar som följer av 2–8 §§ besluta om buffertens storlek och vilka exponeringar som bufferten ska avse. ska besluta om systemriskbufferten ska upprätthållas på institutnivå, undergruppsnivå eller gruppnivå eller på flera av dessa nivåer. Paragrafen ger utrymme för att vid beslut om att införa bufferten ta hänsyn till strukturella systemrisker i . Systemriskbufferten kan tillämpas på den finansiella sektorn som sådan, dvs. alla institut, eller på en eller flera grupper av institut som uppvisar liknande riskprofiler i sin affärsverksamhet. Det innebär att systemriskbufferten kan tillämpas på institut som har liknande exponeringar, antingen mot en ekonomisk sektor i det egna landet eller mot en geografisk sektor med finansiell oro, och som därmed utsätter sig för liknande typer av risker. Syftet med bufferten är att förhindra och motverka långsiktiga strukturella systemrisker. Enligt bemyndigande i 10 kap. 1 § 2 får föreskrifter meddelas om de principer som ska beaktas vid fastställandet och graderingen av systemriskbufferten enligt 4 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. Paragrafen genomför artikel 133.3 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen fastslår att en systemriskbuffert ska bestå av kärnprimär- kapital och uppgå till av de exponeringar som den i enlighet med 3–7 §§ ska tillämpas på. Olika systemriskbuffertkrav får införas för olika delar av sektorn (artikel 133.9), dvs. för olika institut eller grupper av institut. Kalibreringen av systemriskbufferten ska följa av institutets grad av makrotillsynsrisk, vilket innebär en sådan risk för störningar för det finansiella systemet som kan få allvarliga negativa effekter på det finansiella systemet och den reala ekonomin i en viss medlemsstat (artikel 133.1). Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. Paragrafen genomför artikel 133.11–133.15 i kapitaltäckningsdirektivet. Av paragrafen framgår förutsättningarna för att fastställa en system- riskbuffert på ett instituts totala riskvägda exponeringar i eller i länder utanför EES. får efter att underrättelsekravet fullgjorts besluta att ett institut ska ha en systemriskbuffert som uppgår till högst av berörda exponeringar (jfr 5 § lagen om införande av lagen om kapitalbuffertar). Om bufferten sätts mellan gäller enligt artikel 133.14 i kapitaltäckningsdirektivet särskilda begränsningar som innebär att behöriga myndigheter före beslut om en sådan buffert måste avvakta Prop. 2013/14:228 kommissionens yttrande och, för det fall att yttrandet inte följs, förklara varför så inte sker. Samma artikel innebär dessutom att om systemriskbufferten bestäms till mellan på institut som är dotterbolag till moderbolag i en annan medlemsstat, ska den buffertsättande myndigheten underrätta myndigheterna i de övriga medlemsstaterna, kommissionen och ESRB. Inom en månad från underrättelsen ska kommissionen och ESRB lämna en rekommendation avseende beslutet om buffertnivån. Om de nationella myndigheterna inte är överens, eller om både kommissionen och ESRB i sina rekommendationer avråder från att godkänna beslutet, får den buffertsättande myndigheten hänvisa frågan till för bindande medling i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010 (se 6 kap. 4 § i den föreslagna nya lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag). Ett beslut att fastställa bufferten ska i sådana fall vila till dess har fattat ett beslut. Systemriskbufferten kan bestämmas till under förutsättning att en sådan åtgärd i enlighet med artikel 133.15 i direktivet godkänns av kommissionen. I andra stycket anges vilka förutsättningar som gäller för att besluta om en systemriskbuffert som uppgår till av ett instituts totala riskvägda exponeringar mot och länder utanför EES. Förutsättningarna för att ålägga institut att ha en systemriskbuffert för exponeringar inom EES regleras i 4–6 §§. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. Paragrafen genomför artikel 133.11 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen reglerar möjlighet att besluta om en systemriskbuffert på exponeringar inom EES. Regleringen innebär att för sådana exponeringar kan kräva att ett institut har en systemriskbuffert på . måste dock inför ett sådant beslut i förväg informera bl.a. kommissionen om beslutet. Beslut enligt denna paragraf om systemriskbuffertkrav mot exponeringar inom EES på kan gälla parallellt med beslut enligt 3 § om systemriskbuffertkrav mot exponeringar i och i länder utanför EES på . Detta innebär att ett institut kan behöva ha en systemriskbuffert på sitt totala riskvägda exponeringsbelopp på och utöver en systemriskbuffert på sitt totala riskvägda belopp i och utanför EES på , dvs. totalt på de två sistnämnda geografiska exponeringarna. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. Paragrafen genomför artikel 133.18 i kapitaltäckningsdirektivet. Om väljer att besluta om en systemriskbuffert på på exponeringar i andra medlemsstater, måste samma buffertkrav gälla för institutets samtliga exponeringar inom EES. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. 2013/14:228 Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. Paragrafen genomför artikel 133.15 i kapitaltäckningsdirektivet. Enligt paragrafen får en systemriskbuffert som tillämpas på exponeringar inom EES uppgå till endast om kommissionen i enlighet med artikel 133.15 i kapitaltäckningsdirektivet antagit en genomförandeakt som ger rätt att genomföra en sådan åtgärd. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. Paragrafen genomför artikel 134.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen innebär att institut i kan åläggas att för sina exponeringar inom EES tillämpa den systemriskbuffert som beslutats av ansvariga myndigheter i det eller dessa länder. Bestämmelsen kan tillämpas under förutsättning att har erkänt den systemriskbuffert som fastställts av ansvarig myndighet i det landet. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. 5 kap. Buffertar för systemviktiga institut och finansiella holdingföretag 1 och 2 §§ Paragraferna genomför artikel 131.1 och 131.4 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragraferna innebär att ska besluta vilka institut som ska ha en kapitalbuffert för globalt systemviktiga institut. ska inom de intervall som anges i 2 § ange hur stor bufferten ska vara på gruppnivå. Kraven gäller utöver de krav som följer av kapitaltäckningsreglerna i övrigt. Bufferten får därför inte bestå av sådant kärnprimärkapital som används för att uppfylla artikel 92 i tillsynsförordningen eller beslut om särskilt kapitalbaskrav enligt 2 kap. 1 § lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. Dessa regler finns närmare återgivna i 6–8 §§ och i 2 kap. denna lag. ska enligt direktivets artikel 131.18 meddela tekniska standarder med kriterier för hur globalt systemviktiga institut ska utses och kategoriseras. har dock enligt direktivets artikel 131.10 möjlighet att lyfta ett globalt systemviktigt institut från en lägre till en högre kategori. Detta innebär att har möjlighet att utse ett institut till globalt systemviktigt eller höja kapitalkravet för ett befintligt globalt systemviktigt institut inom det givna intervallet, dvs. buffertkrav för globalt systemviktiga institut på 1–3,. I 10 kap. 1 § 4 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om bedömningsgrunder för när ett institut ska utses till globalt systemviktigt eller ska flyttas till en högre kategori av globalt systemviktiga institut. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.8. 3 och 4 §§ Paragraferna genomför artikel 131.1 och 131.5 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragraferna gör det möjligt för att kräva att institut ska ha en kapitalbuffert för övriga systemviktiga institut. Kapitalbufferten är till skillnad mot kapitalbufferten för globalt systemviktiga institut inte obligatorisk, utan får välja om den ska tillämpas. I 10 kap. 1 § 5 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hur övriga systemviktiga institut ska identifieras och hur bedömning av tillhörande kapitalbuffertkrav ska ske enligt 3 och 4 §§. Kapitalkraven enligt 3 och 4 §§ gäller utöver de kapitalkrav som följer av kapitaltäckningsreglerna i övrigt enligt 6–8 §§ samt 2 kap. lagen om kapitalbuffertar. Bufferten får därför inte bestå av sådant kärnprimärkapital som används för att uppfylla artikel 92 i tillsynsförordningen eller beslut om ett särskilt kapitalbaskrav enligt 2 kap. 1 § lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. I 6– 8 §§ regleras vad som gäller för det fall att ett institut är skyldigt att ha både kapitalbuffertar för systemviktiga institut och systemriskbufferten. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.8. Paragrafen genomför artikel 131.8 i kapitaltäckningsdirektivet. I paragrafen anges en begränsning av hur stort kapitalkrav sådana dotterföretag som omfattas av bestämmelsen får påföras till följd av kapitalbufferten för övriga systemviktiga institut. Kravet på denna buffert får på individuell nivå eller undergruppsnivå inte uppgå till mer än det högsta av av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp, och det buffertvärde som på gruppnivå gäller för gruppen enligt bestämmelserna om kapitalbuffertar för systemviktiga institut. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.8. 6–8 §§ Paragraferna genomför artiklarna 131.8, 131.14–131.17, 133.4, 133.6 och 133.7 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragraferna anger i vilken utsträckning som institut är skyldiga att upprätthålla fler än en av systemriskbufferten och någon av kapitalbuffertarna för systemviktiga institut. Regleringen i 6 § innebär att institut på gruppnivå inte behöver upprätthålla mer än en kapitalbuffert för systemviktiga institut. Om ett institut vid tillämpning av 1-4 §§ på gruppnivå skulle vara skyldigt att ha flera buffertar, behöver institutet på gruppnivå endast uppfylla den kapitalbuffert för systemviktiga institut som medför högst kapitalkrav. Eftersom kapitalbufferten för globalt systemviktiga institut endast är tillämplig på gruppnivå äger 6 § endast tillämpning på gruppnivå. I 7 och 8 §§ anges vad som gäller om ett institut på en och samma nivå utöver en kapitalbuffert för systemviktiga institut med tillämpning av i lagrummen angivna paragrafer skulle vara skyldigt att även ha en 2013/14:228 systemriskbuffert. Då behöver institutet endast ha den högsta av systemriskbufferten och kapitalbufferten för systemviktiga institut. Det nu sagda gäller emellertid inte om de krav som följer med anledning av systemriskbufferten endast tillämpas på nationella exponeringar. Då ska kravet om att upprätthålla en systemriskbuffert gälla utöver kravet på att upprätthålla en kapitalbuffert för systemviktiga institut. Jämför bestämmelsen om det kombinerade buffertkravet i 2 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.8. 6 kap. Kontracyklisk kapitalbuffert Paragrafen genomför artiklarna 130.1, 130.5 och 140.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen anger att den institutspecifika kontracykliska kapitalbufferten ska bestå av kärnprimärkapital. Vidare anges hur storleken på kapitalbufferten ska räknas fram. Institutens totala riskvägda exponeringsbelopp (se definition i 1 kap. 2 § 14), som ska beräknas i enlighet med vad som anges i tillsynsförordningen, ska multipliceras med ett viktat genomsnitt av de kontracykliska buffertvärden där institutet har sina berörda kreditexponeringar. I 10 kap. 1 § 6 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka kreditexponeringar som ska beaktas. De buffertvärden som ska ligga till grund för beräkningen är de värden som beslutats för de jurisdiktioner där institutet har berörda kreditexponeringar. I 7 kap. 1 och 2 §§ framgår hur dessa värden fastställs och i vilken utsträckning dessa ska läggas till grund för att beräkna den institutspecifika kontracykliska kapitalbufferten. Enligt ett bemyndigande i 10 kap. 1 § 9 får föreskrifter meddelas om skyldighet för instituten att ange sina kreditexponeringars geografiska område. Paragrafen genomför artikel 130.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen innebär att instituten ska uppfylla kapitalkraven till följd av den kontracykliska bufferten även på gruppnivå. Bestämmelser om på vilket sätt de gruppbaserade kraven ska uppfyllas framgår av tillsynsförordningen. Paragrafen genomför artikel 130.2 och 130.3 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen anger att små och medelstora värdepappersbolag får undantas från kravet på kontracyklisk kapitalbuffert i enlighet med föreskrifter som meddelats med stöd av 10 kap. 1 § 8. Ett sådant undantag kan även komma att omfatta fondbolag och AIF-förvaltare. Det framgår av 2 kap. 10 a § lagen om värdepappersfonder och 7 kap. 6 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt av 1 kap. 1 § andra stycket denna lag. Lagrådet har efterfrågat ett klargörande av om bestämmelsen innefattar Prop. 2013/14:228 ett bemyndigande att meddela föreskrifter eller avser beslut i enskilda Bestämmelsen avser inte att det ska fattas beslut om undantag efter prövning i enskilda fall. I stället ska förutsättningarna för undantag för de aktuella företagen framgå av generellt tillämpliga föreskrifter. Av dessa ska kunna utläsas om ett företag är undantaget från kravet på kapitalkonserveringsbuffert. Paragrafen har justerats med beaktande av Lagrådets synpunkt. Paragrafen genomför artikel 140.1–140.3 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen innebär att instituten vid beräkningen av storleken på den institutspecifika kontracykliska kapitalbufferten ska tillämpa de buffertvärden som fastställts av . ska enligt 7 kap. fastställa det kontracykliska buffertvärdet för , men kan även fastställa buffertvärden att tillämpas för med kreditexponeringar i andra länder. Paragrafen genomför artikel 140.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen tillämpas om inte fastställt något buffertvärde för ett annat land inom vilket nationellt auktoriserade institut har exponeringar i. Paragrafen ger uttryck för att det råder reciprocitet för de buffertvärden som fastställts av behöriga myndigheter i utlandet. Om den utländska myndigheten fastställt ett kontracykliskt buffertvärde som uppgår till av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp, ska instituten tillämpa ett buffertvärde om . Paragrafen genomför artikel 140.6 i kapitaltäckningsdirektivet. I paragrafen anges från och med vilka datum som instituten ska börja tillämpa sådana kontracykliska buffertvärden som fastställts av utländska behöriga myndigheter.