prop · H103219 · 2014-01-01 00:00:00 — Flera instrument innehåller bestämmelser om att utgången av ett mål som handläggs i en domstol är beroende av fastställandet av en incidensfråga om vägran av erkännande, är den domstolen behörig att pröva den frågan (jfr bl.a. artikel 33.3 I-förordning, artikel 26.3 i Brysselkonventionen, artikel 33.3 i , artikel 21.4 i II-förordningen och artikel 23.3 i underhållsförordningen). Be- stämmelserna motsvarar artikel 36.3 I-förordning, som behandlas i avsnitt 6.2.2. Den innebär att om en part i en svensk rättegång gör gällande att en utländsk dom inte ska erkännas här och den utländska domen rör en fråga som är av betydelse för den svenska domstolens prövning, är den svenska domstolen behörig att pröva om ett erkännande ska vägras. Regeringen bedömer att prövningen av erkännandefrågan i denna situation kan handläggas enligt vanliga regler för rättegången. 6.3.6Jäv vid prövning av en ansökan om ändring Regeringens förslag: Bestämmelserna i kompletteringslagarna till II- samt underhållsförordningen och om att en domare som har prövat en ansökan om erkännande eller verkställbarhet inte ska få delta i prövningen av en ansökan om ändring av beslutet ska upphävas. Regeringens bedömning: Det bör inte i den nya kompletteringslagen föras in en bestämmelse om att en domare som har prövat en ansökan om erkännande eller verkställbarhet inte ska få delta i prövningen av en ansökan om ändring av beslutet. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens. ningen föreslår att det tas in en bestämmelse i den nya kompletterings- lagen som innebär att i de fall ett exekvaturförfarande föreskriver en prövning i två steg, får inte en domare som har deltagit i den första pröv- ningen delta i den andra prövningen. Utredningen föreslår inte att mot- svarande bestämmelse i kompletteringslagarna till II-förord- ningen respektive underhållsförordningen ska ändras (se betänkandet s. 218 f.). ifrågasätter om det finns fog för att en domare som har prövat en ansökan om verkställbarhet ska vara jävig att pröva en ansökan om ändring av Prop. 2013/14:219 beslutet. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det förhållandet att exekvaturprövningen sker i samma domstolsinstans i det första och det andra steget aktualiserar frågan om den domare som deltagit den inledande prövningen bör vara av jäv förhindrad att delta i prövningen i det andra steget. Så har ansetts vara fallet. Enligt kompletteringslag får en domare som har deltagit i den första inledande prövningen av en ansökan om verkställbarhetsförklaring inte delta i prövningen av en ansökan om ändring. Utredningen föreslår att denna regel överförs till den nya kompletteringslagen. Motsvarande bestämmelser finns också i kompletteringslagarna till underhållsförordningen (nuvarande 5 §) respektive II-förordningen (2 §). Som skäl för jävsbestämmelsen kompletteringslag angavs ursprungligen att om en ansökan om verkställbarhetsförklaring avslagits vid den inledande prövningen, kan det ligga nära till hands att en sökande utgår från att den domare som har fattat beslutet har sin uppfattning klar inför den nya prövningen (se t.ex. prop. 1991/92:128 s. 143 f.). Utredningens förslag omfattar dock, som och för fram, även situationer när något faktiskt jäv inte föreligger enligt de allmänna jävsbestämmelserna i ärendelagen och . En domare är enligt dessa bestämmelser jävig att handlägga ett mål eller ärende bl.a. om det föreligger någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för domarens opartiskhet i målet eller ärendet (3 § ärendelagen och 4 kap. 13 § RB). En sådan omständighet kan vara att domaren har tagit ställning till samma stridiga sakförhållande som ska prövas i målet. Regeringen bedömer att de allmänna bestämmelserna täcker in alla de situationer där faktiskt jäv föreligger. Det finns, som också Lagrådet påpekar, en risk för att specialbestämmelser för vissa jävssituationer som redan täcks av de allmänna bestämmelserna kan försvaga de allmänna bestämmelsernas betydelse och räckvidd. Det finns därför inte någon anledning att i den nya kompletteringslagen ta in en särskild jävsbestämmelse motsvarande den kompletteringslag. Det innebär också att den jävsregel med motsvarande innehåll som finns i kompletteringslagarna till II-förord- ningen, underhållsförordningen och kan upphävas. Som Lagrådet erinrar om är det även med en allmän reglering av vikt att jävsfrågan prövas i varje enskilt fall. 6.3.7Jäv vid verkställighet av ett avgörande om vårdnad, boende eller umgänge Regeringens bedömning: Det bör inte införas en särskild bestämmelse om jäv vid prövningen av en fråga om verkställighet av ett avgörande enligt när en domare redan har prövat en fråga om verkställbarhet av avgörandet. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens Utredningens förslag innebär att om en domare har prövat en fråga i ett exekvaturärende om verkställbarhet enligt II- 2013/14:219 förordningen eller , får han eller hon inte delta i verkställighetsprövningen (se betänkandet s. 210 och 213). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser kommenterar inte utredningens förslag särskilt. Ett antal remissinstanser – , och ifrågasätter dock utredningens förslag. Några av dem pekar också på de svårigheter som strikta jävsregler för med sig för en mindre domstol. Skälen för regeringens bedömning: Med den bedömning som regeringen gör i avsnitt 6.3.4 kommer samma tingsrätt att vara behörig att pröva både verkställbarhet och verkställighet av ett avgörande rörande ett barns person. Prövningen av verkställighet kommer därmed i många fall att ske i samma domstol som gjort den föregående exekvaturprövningen. Frågan är dock om det bör innebära att en domare som deltagit i exekvaturprövningen är jävig att delta i handläggningen av verkställighetsfrågan. En domare är enligt allmänna regler jävig att handlägga ett mål om det bl.a. finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för domarens opartiskhet i målet (21 kap. 16 § FB, 4 kap. 13 § RB och 3 § ärendelagen). En sådan omständighet kan vara att domaren har tagit ställning till samma stridiga sakförhållande som ska prövas i målet. Utredningens förslag innebär att det i respektive kompletteringslag föreskrivs att om en domare har prövat en fråga om verkställbarhet enligt II-förordningen eller , får han eller hon inte delta i prövningen av om beslutet ska verkställas. Prövningen om verkställbarhet respektive verkställighet av ett avgörande om ett barns person aktualiserar vanligtvis olika frågeställningar. Prövningen av om det finns något hinder mot verkställbarhet är av processuell natur. Prövningen kan avse t.ex. om det är uppenbart att det utländska avgörandet strider mot grunderna för rättsordningen (fr. ordre public) eller om en dom har meddelats mot en svarande som inte har delgetts stämning i målet. Prövningen av verkställighetsfrågan har ett helt annat fokus med utgångspunkt i vad som är barnets bästa. I de fall då en part kan hysa ett berättigat tvivel om domarens opartiskhet vid prövningen av verkställigheten, utgör de befintliga jävsreglerna – som och påpekar – ett tillräckligt skydd. Det finns därför inte behov av någon särskild jävsregel för prövningen av en fråga om verkställighet enligt 21 kap. FB. Som Lagrådet erinrar om är det även med en allmän reglering av vikt att jävsfrågan prövas i varje enskilt fall. 6.3.8Säkerhetsåtgärder efter en verkställbarhetsförklaring Regeringens förslag: En tingsrätts beslut att ett avgörande ska förklaras verkställbart ska anses innefatta ett beslut om kvarstad eller någon annan åtgärd som avses i 15 kap. . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (se betänkan- det s. 33 och 222 f.). Remissinstanserna: och Hovrätten över och Ble- kinge menar att bestämmelsen bör utformas på ett sådant sätt att det framgår att även hovrättens eller Högsta domstolens bifall till en ansökan ska anses innefatta ett beslut om kvarstad eller någon annan åtgärd som avses i 15 kap. RB. Skälen för regeringens förslag: För att verkställighet ska kunna ske med stöd av I-förordning samt Bryssel- och Luganokonventionerna krävs att avgörandet först förklaras verkställbart. En verkställbarhetsförklaring ger sökanden en rätt att vidta säkerhetsåtgärder (artikel 47.2 i I-förordningen och samt artikel 39 i Brysselkonventionen). I tidigare lagstiftningsärenden har ansetts att det är lämpligt med en bestämmelse som upplyser om att de säkerhetsåtgärder som kan vidtas i till följd av ett beslut om verkställbarhetsförklaring är beslut om kvarstad eller någon annan åtgärd som avses i 15 kap. RB, se prop. 2001/02:146 s. 40 f. och propositionen Den europeiska exekutionstiteln för obestridda fordringar (prop. 2005/06:48 s. 35). Regeringen gör ingen annan bedömning . kompletteringslag har den automatiska rätten att vidta säkerhetsåtgärder kopplats till hovrättens verkställbarhetsförklaring i det första steget (8 §). Eftersom motsvarande prövning nu föreslås ske i tingsrätt (se avsnitt 6.3.2), föreslår utredningen att det som föreskrivs i 8 § kompletteringslagen om hovrätten i stället ska gälla tingsrätten. och Hovrätten över och menar att bestämmelsen bör avse även fall då hovrätten eller efter ett överklagande bifaller en ansökan om verkställbarhetsförklaring. Regeringen konstaterar att utredningens förslag har en motsvarighet inte bara kompletteringslag utan även i kompletteringslagen till underhållsförordningen. Den föreslagna bestämmelsen måste ses i ljuset av utformningen av artikel 47 I-förordning (jfr artikel 47 i , artikel 39 i Brysselkonventionen och artikel 36 i underhållsförordningen). Det rättsmedel som står till buds när det gäller tingsrättens beslut i det första steget är en ansökan om ändring. Ett sådant beslut kan alltså inte överklagas. Av artiklarna 47.2 och 47.3 följer att inga andra verkställighetsåtgärder än säkerhetsåtgärder får vidtas till dess att fristen för att ansöka om ändring har löpt ut eller, om ändring har sökts inom , beslut har meddelats med anledning av ansökan. När så har skett, är verkställigheten inte längre begränsad till att endast avse säkerhetsåtgärder enligt artikeln. Om beslutet med anledning av en ansökan om ändring överklagas är det inte möjligt att enligt artikel 47 begränsa verkställigheten till att bara avse säkerhetsåtgärder (mål 258-83 Calzaturificio Brennero sas mot , ECR 1984 p. Den nuvarande lagregleringen tar sin utgångspunkt i att när full verkställighet kan begäras av ett avgörande, finns det inte skäl att ha särskilda regler om vad som ska gälla i fråga om säkerhetsåtgärder. Regeringen finner inte skäl att gå ifrån detta ställningstagande vid utformningen av bestämmelsen i den nya kompletteringslagen. I konsekvens med det ställningstagandet finns det inte skäl att – som och Hovrätten över och framför – föreskriva att ett beslut om verkställbarhetsförklaring i högre rätt ska anses innefatta ett beslut om kvarstad eller någon annan åtgärd som avses i 15 kap. RB. Bestämmelsen i den nya kompletteringslagen bör alltså som sina före- 2013/14:219 gångare ta sikte endast på vad som ska gälla i fråga om säkerhetsåtgärder efter det första steget i exekvaturprövningen i tingsrätten. Regeringens förslag: Den nya kompletteringslagen och flertalet lagändringar ska träda i kraft . I den nya lagen och flertalet av lagändringarna ska det tas in övergångsbestämmelser som föreskriver att äldre föreskrifter ska gälla för handläggningen i och av ärenden som har inletts i hovrätten före ikraftträdandet. Särskilda ikraftträdande- och övergångsbestämmelser behövs i två lagar som påverkas av när ändringsprotokoll till Paris- och tilläggskonventionen om skadeståndsansvar på atomenergins område blir tillämpligt i förhållande till . Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningens förslag till övergångsbestämmelser innebär att äldre bestämmelser ska tillämpas på förfaranden som inletts före ikraftträdandet (se betänkandet s. 233 f.). Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna lämnar synpunkter på utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: I-förordning trädde i kraft , men tillämpas fullt ut först . Enligt artikel 80 upphäver förordning sin föregångare, dvs. förordning innehåller dock övergångsbestämmelser som reglerar förhållandet mellan förordningarna (artikel 66). Innebörden av övergångsbestämmelserna är att förordning tillämpas på rättsliga förfaranden som inleds , medan förordning även fortsättningsvis ska tillämpas på sådana förfaranden som inleddes före denna dag. Det rättsliga förfarande som avses med bestämmelserna är förfarandet i sak i ursprungsstaten och inte ett efterföljande förfarande angående erkännande eller verkställighet i den anmodade medlemsstaten. Av bestämmelserna följer alltså att förordningen inte ska tillämpas på rättsliga förfaranden som har inletts i ursprungsmedlemsstaten före . En konsekvens av övergångsbestämmelserna är att I-förordning kommer att tillämpas i förhållandevis stor utsträckning framöver. Eftersom I-förordning börjar tillämpas , bör den föreslagna kompletteringslagen träda i kraft denna dag. Detsamma bör gälla för de flesta lagändringar som i övrigt föreslås. En särskild situation föreligger dock när det gäller de föreslagna lagändringarna i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor (avsnitt 2.21). Eftersom denna lag ännu inte har trätt i kraft, krävs inte några ikraftträdandebestämmelser till de lagändringar som föreslås, jfr pro- positionen Internationella namnregler (prop. 1982/83:38 s. 17). trädandebestämmelsen till denna lag som inte har trätt i kraft omfattar Prop. 2013/14:219 nämligen även dessa lagändringar. Det innebär att ett ikraftträdande kommer att ske när ändringsprotokoll till Paris- och tilläggskonventionen om skadeståndsansvar på atomenergins område har trätt i kraft i förhållande till , se propositionen Kärnkraften – ökat skadeståndsansvar (prop. 2009/10:173 s. 113). När lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor träder i kraft, upphör atomansvarighetslagen att gälla. Eftersom även de lagändringar som föreslås i atomansvarighetslagen (avsnitt 2.6) påverkas av när ändringsprotokoll till Paris- och tilläggskonventionen om skadeståndsansvar på atomenergins område träder i kraft i förhållande till , bör det överlämnas till regeringen att bestämma när dessa lagändringar ska träda i kraft. Lagändringarna sätts alltså i kraft i anslutning till att konventionen har trätt i kraft. Det följer av allmänna processrättsliga principer att den nya lagen och lagändringarna blir tillämpliga . För att undvika komplikationer i pågående ärenden om exekvatur till följd av införandet av ändrade förfaranderegler, bör det tas in övergångsbestämmelser som föreskriver att äldre föreskrifter ska gälla för handläggningen i och för ärenden som har inletts i hovrätten före ikraftträdandet. Även om ansökningar om exekvatur enligt gällande ordning i administrativt hänseende registreras som mål är de, som Lagrådet framhåller, i processuell mening ärenden (se Fitger m.fl., , suppl. 75, , kommentaren till RP 6 §). I övergångsbestämmelserna bör de därför betecknas som ärenden. För lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor (avsnitt 2.21) krävs särskilda övergångsbestämmelser som reglerar vad som ska gälla om lagen sätts i kraft före . Regeringens bedömning: Förslagen kan antas leda till en enklare och snabbare verkställighet av domar i EU. Enskilda parter kommer vid verkställighet av domar som är verkställbara enligt I- förordning att slippa rättegångskostnader som tidigare uppkom i exe- Förslagen antas i ett inledningsskede innebära ökade kostnader för utbildning av domare och andra anställda i domstolarna. döms förslagen innebära vissa kostnadsbesparingar för domstolarna. Förslagen bedöms innebära vissa ökade kostnader för Kronofogde- Kostnadsökningarna ryms inom befintliga anslag. Utredningens bedömning överensstämmer delvis med regeringens (se betänkandet s. 236). Utredningen bedömer att förslagen inledningsvis kommer att medföra vissa ökade kostnader för det allmänna. na bör kunna rymmas inom berörda myndigheters befintliga anslags- Förslagen bedöms av utredningen inte innebära några kostnads- ökningar för enskilda och företag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna instämmer i bedömningen eller har inte någon invändning mot den. anser att förslagen kommer att innebära kostnadsökningar för myndigheten. framhåller att bl.a. kan komma att få en ökad ärendetillströmning, men att konsekvenserna är svåra att förutse på förhand. Verket är därför av uppfattningen att konsekvenserna av reformen, främst för tingsrätts del, bör följas upp när reglerna varit i kraft . bedömer för egen del att förslaget innebär att tingsrätten kommer att pröva flertalet exekvaturärenden och pekar på att viss omfördelning av resurser måste ske. Hovrätten över och anser att ett ökat arbete för hovrätterna kan förutses. Om detta ökade arbete ryms inom givna anslag återstår, enligt hovrätten, att se. Några remissinstanser – bl.a. vid – påpekar att det kommer att krävas utbildning av domare och andra tjänstemän i det nya regelverket. Skälen för regeringens bedömning: Trots att det länge har funnits en inre marknad utan gränser i EU har det varit kostsamt och tidsödande för en part att verkställa en dom i en annan medlemsstat. Avskaffandet av exekvaturförfarandet I-förordning innebär att det blir enklare och kommer att gå snabbare att verkställa domar i EU. För enskilda parter innebär det att de kommer att slippa rättegångskostnader för exekvaturförfarandet. För det allmänna innebär det att avgöranden från andra medlemsstater i EU inte kommer att behöva handläggas av en exekvaturdomstol, vilket är kostnadsbesparande. Även i övrigt förväntas I-förordning innebära en rättssäkrare och effektivare handläggning i domstolarna av mål med internationella inslag. Hovrätten över och ställer frågan om inte den omständigheten att det kommer att bli enklare att ansöka om verkställighet av avgöranden kommer att leda till en ärendetillströmning till . Regeringen kan konstatera att det är svårt att göra några säkra prognoser om detta. Någon påtaglig ökning av antalet ärenden bedöms dock inte uppstå. Myndigheten hanterar redan enligt nuvarande ordning verkställighet efter det att en dom i exekvaturförfarandet förklarats vara verkställbar och den prövning som myndigheten ska göra blir densamma i de fall där avgörandena blir direkt verkställbara. bedömer för egen del att den nya förordningen kommer att innebära en ökad kostnadsbelastning för myndigheten när det gäller delgivning, översättning och framtagande av blanketter. Eftersom underrättelser till gäldenärer enligt 4 kap. 12 § första stycket UB regelmässigt skickas med lösbrev får det antas att den nya förordningen kommer att innebära att vissa kostnader för delgivning som tidigare belastade i exekvaturförfarandet kommer att föras över på vid verkställighet av avgöranden som är verkställbara enligt I-förordning. Även framtagandet av blanketter kommer att innebära vissa merkostnader för myndigheten. I fråga om kostnader för översättning finns det skäl att framhålla att enligt den angivna förordningen kan myndigheten begära att sökanden i utsökningsmålet ska tillhandahålla översättningen (artikel 42.4). Denna bestämmelse kompletterar utsökningsbalkens regler om översättning (2 kap. 8 § andra stycket UB). Trots detta kan i andra situationer vissa merkostnader för översättningar komma att uppstå. Regeringen bedömer dock att de ekonomiska konsekvenserna av förslagen är begränsade och inte så stora Prop. 2013/14:219 att de bör påverka anslagen. Förslaget om ett generellt överflyttande av exekvaturärenden från till tingsrätt kommer att medföra nya arbetsuppgifter och kostnader för tingsrätterna. Förslaget innebär också att överprövning av exekvaturärendet kan ske i ytterligare en instans. Detta ska dock ställas mot att befrias från arbetsuppgifter och kostnader. Denna hovrätt kommer endast att – som framhålls av Hovrätten över och – tillsammans med övriga hovrätter pröva överklaganden av tingsrätternas beslut. Tyngdpunkten i prövningen kommer att ligga i tingsrätt och det är allmänt sett mindre kostsamt med handläggning i tingsrätt än i hovrätt. I linje med vad bl.a. och vid påpekar, kommer det att krävas information och utbildning av domare och andra anställda i domstolarna och hos om den nya ordningen. I ett inledningsskede kommer detta att medföra kostnader. Det finns dock skäl att anta att förordningen i vart fall kommer att leda till vissa kostnadsbesparingar för domstolarna. 9.1Förslag till lag med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden Lagen är ny och ersätter lagen (2006:74) med kompletterande bestäm- melser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden (kompletteringslag). största skillnaden i förhållande till kompletteringslag är att det i den nya lagen finns bestämmelser som kompletterar och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning). är att flera kompletterande bestämmelser i lagen får ett nytt innehåll till följd av att exekvaturförfarandet i första instans flyttas över från hovrätt till vissa tingsrätter. Det handlar om bestämmelser som komplet- terar rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning), konventionen den om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område jämte tillträdeskonventioner (Bryssel- konventionen) och konventionen om domstols be- hörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (). De kompletterande bestämmelserna till och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av den 21 om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda 2013/14:219 fordringar (förordningen om den europeiska exekutionstiteln) lyfts i sak oförändrade över års kompletteringslag. Inledande bestämmelser Lagens innehåll Denna lag innehåller bestämmelser som kompletterar 1.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning), 2.rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning), 3.konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område jämte tillträdeskonventioner (Brysselkonventionen), 4.konventionen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (), och 5.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar (förordningen om den europeiska exekutionstiteln). Genom första stycket 1 och 2 kompletterar lagens bestämmelser även avtalet mellan Europeiska gemenskapen och om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (), eftersom I- förordning och I-förordning tillämpas i förhållandet mellan och till följd av detta avtal. Paragrafen anger lagens innehåll. Paragrafen motsvarar till stora delar 1 § kompletteringslag (jfr prop. 2001/02:146 s. 45, prop. 2005/06:48 s. 32 f. och prop. 2006/07:106 s. 20 f.). i avsnitt 6.1. Av första stycket framgår att lagen innehåller kompletterande bestäm- melser till 2012 och I-förordningar, Bryssel- och Luganokonventionerna och förordningen om den europeiska exekutions- I förhållande till kompletteringslag omfattar lagen även konvention omfattar även situationer där bestämmelserna i numera upphävda Luganokonvention tillämpas till följd av över- gångsbestämmelserna konvention (jfr prop. 2008/09:205 s. Med anledning av Lagrådets synpunkt finns i andra stycket en upplys- ning om att lagen även kompletterar eftersom det följer