prop · H2031 · 2014-10-23 00:00:00 — I budgetpropositionerna – 2014 vidhöll regeringen inställningen att den resterande reklamskatten bör avskaffas men prioriterade andra skatteändringar. har i betänkandet Översyn av det statliga stödet till dagspressen (SOU 2013:66) bedömt att reklamskatten bör avskaffas i enlighet med tillkänna- givande . Frågan om ytterligare steg i avskaffandet av reklamskatten har prövats även i årets budget- beredning. Regeringen anser att den resterande reklamskatten bör avskaffas, men att det inte finns förutsättningar för finansiering av detta. Skatt på konsumtion – mervärdesskatt Regeringens bedömning: Möjligheten till gruppregistrering till mervärdesskatt kvarstår. Skälen för regeringens bedömning: I mervärdesskattelagen (1994:200) finns en möjlighet för två eller flera beskattningsbara personer att anses som en enda beskattningsbar person (mervärdesskattegrupp) och den verksamhet som mervärdesskattegruppen bedriver anses då som en enda verksamhet. Det innebär att utgående mervärdesskatt inte tas ut vid omsättningar inom gruppen. Grupp- registrering är möjlig för företag som verkar inom den finansiella sektorn och för företag som vars huvudsakliga inriktning är att tillhandahålla tjänster till företag inom den finansiella sektorn samt för företag i inkomstskatterättsliga kommissionärsförhållanden. har remitterat promemorian Vissa skattefrågor inför budget- propositionen i vilken bl.a. föreslogs att möjligheten till gruppregistrering till mervärdes- skatt skulle slopas. Regeringen avser inte att gå vidare med det förslaget. 6.44Mervärdesskatt avseende dentaltekniska produkter och tjänster 6.44.1 Ärendet och dess beredning remitterade en promemoria med olika förslag, Vissa skattefrågor (dnr Fi2013/2482). Promemorian innehöll bl.a. förslag om förändrat undantag från mervärdesskatt för dentaltekniska produkter och tjänster. En sammanfattning av promemorians förslag i denna del finns i bilaga 12, avsnitt 1. Promemorians lagförslag finns i bilaga 12, avsnitt 2. Förslaget har remissbehandlats. En förteck- ning över remissinstanserna finns i bilaga 12, avsnitt 3. Remissvaren finns tillgängliga i (dnr Fi2013/2482). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över bl.a. de förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200), förkortad ML, som finns i bilaga 12, avsnitt 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 12, avsnitt 5. Lagrådet anser att de överväganden som ligger bakom valet av den svenska terminologin bör utvecklas. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 6.44.3. Enligt 3 kap. 4 § första stycket ML undantas från mervärdesskatt bl.a. omsättning av tjänster som utgör tandvård samt tjänster av annat slag och varor som den som tillhandahåller vården eller omsorgen omsätter som ett led i denna. Av 3 kap. 4 § andra stycket andra strecksatsen ML framgår att undantaget i bestämmelsens första stycke även omfattar omsättning av dental- tekniska produkter och av tjänster som avser sådana produkter, när produkten eller tjänsten tillhandahålls tandläkare, dentaltekniker eller den för vars bruk produkten är avsedd. Undantaget infördes för att undanröja den olikhet i beskattning av dentaltekniska produkter som beskattningen innebar genom att skatteplikten medförde en högre skattebelastning om produkterna framställdes av ett dental- laboratorium än om de framställdes av en tandläkare eller av hos tandläkare anställd tandtekniker (prop. 1973:163 s. 132). En för- utsättning för att undantaget i ML ska bli tillämpligt är att omsättningen tillhandahålls tandläkare, dentaltekniker eller den för vars bruk produkten är avsedd. Avgörande är således vem som förvärvar varan eller tjänsten. Något krav på vem som tillhandahåller varan eller tjänsten finns inte. har ansett att det inte går att tolka den svenska bestämmelsen i enlighet med motsvarande bestämmelse i rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt, förkortat mervärdesskattedirektivet, och att den enskilde kan åberopa direkt effekt av bestämmelsen i mervärdesskattedirektivet. Bestämmelsen i 3 kap. 4 § andra stycket andra strecksatsen ML motsvaras av artikel 132.1 e i mervärdesskattedirektivet. Enligt denna ska tillhandahållandet av tjänster av tandtekniker inom ramen för deras yrkesutövning samt leveranser av tandproteser av tandläkare och tandtekniker undantas från skatteplikt. EU- domstolen har i mål C-401/05, VDP Dental Laboratory NV mot , 2006 s. 1-1212 (nedan VDP Dental Laboratory), tagit ställning till omfatt- ningen av motsvarande bestämmelse i det tidigare mervärdesskattedirektivet. Domstolen hade i målet att ta ställning till om leveranser av tandproteser av mellanhand som inte är tand- läkare eller tandtekniker omfattas av undantaget. Bolaget som levererar tandproteserna hade inte någon tandläkare eller tandtekniker anställd utan agerade som mellanhand och köpte in tand- proteser hos tandtekniker för att sälja vidare till tandläkare eller privatpersoner. Domstolen konstaterade att vad gäller det aktuella undantaget i artikel 13 A 1 e i sjätte direktivet framgår redan av ordalydelsen i den andra delen av meningen att ”tandproteser som tillhandahålls av tandläkare och tandtekniker” är undantagna. Vidare konstaterade domstolen att undantaget definieras inte bara med utgångspunkt från vilken typ av varor som levereras, utan även utifrån vad leverantören har för egenskaper. Domstolen ansåg att det klart framgår av ordalydelsen i artikeln att inte alla leveranser av tandproteser är undantagna från mervärdes- skatteplikt, utan endast leveranser från de där angivna två yrkesgrupperna, dvs. tandläkare och tandtekniker. I ett ställningstagande har redovisat sin syn på hur det nu aktuella undantaget ska tolkas (ställningstagande 2007-01- 30, dnr 131 801346-56/111). anser att den svenska lagstiftningen innebär att ett tillhandahållande av en dentalteknisk produkt ska undantas från skatteplikt när tillhanda- hållandet sker till tandläkare, tandtekniker eller till slutkonsumenten av produkten. Det innebär enligt att i regleringen i ML anges ett annat tillämpningsområde än det som anges i mervärdesskattedirektivet när det gäller vilka produkter som avses. Bestämmelsen i ML begränsas inte endast till tillhandahållanden från tandtekniker eller tandläkare utan samtliga tillhandahållanden av dentaltekniska produkter omfattas. Det gäller dock endast under förutsätt- ning att tillhandahållandet sker till tandläkare, tandtekniker eller till slutkonsument av produkten. Den svenska bestämmelsen har således enligt inte samma innebörd som motsvarande bestämmelse i mervärdes- skattedirektivet. Enligt finns det inte någon möjlighet att tolka 3 kap. 4 § andra stycket andra strecksatsen ML i enlighet med mervärdesskattedirektivet utan de tillhanda- hållanden som anges i denna bestämmelse i ML ska undantas från skatteplikt enligt bestämmelsens ordalydelse. anser emellertid att det är möjligt för den enskilde att åberopa direkt effekt av artikel 132.1 e i mervärdesskattedirektivet när det är fråga om sådana tillhandahållanden som omfattas av undantaget från skatteplikt enligt direktivet men inte av undantaget enligt ML. Dessutom anser att den enskilde kan åberopa direkt effekt i de fall den enskilde anser att tillhandahållandet ska bedömas som skatte- pliktigt enligt mervärdesskattedirektivet när den svenska bestämmelsen innebär att tillhanda- hållandet ska undantas. 6.44.3Förändrat undantag från mervärdesskatt för dentaltekniska produkter och tjänster Regeringens förslag: Bestämmelsen om undantag för omsättning av dentaltekniska produkter och av tjänster som avser sådana produkter är endast tillämplig när produkten eller tjänsten tillhanda- hålls av tandtekniker eller tandläkare. Ändringen träder kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian användes dock begreppet dentaltekniker. Remissinstanserna: Kammarrätten i och har inget att erinra mot förslaget. Kammarrätten i framhåller dock att ordet dental- tekniker bör bytas ut mot tandtekniker i bestämmelsen, vilket även och anför. Förvalt- ningsrätten i tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av redogörelsen ovan skiljer sig bestämmelserna om undantaget för dentaltekniska produkter och tjänster i 3 kap. 4 § andra stycket andra strecksatsen ML från den bakomliggande regeln i artikel 132.1 e i mervärdesskattedirektivet. EU- domstolen konstaterade i målet VDP Dental Laboratory att undantaget avseende tillhanda- hållanden av tjänster av tandtekniker inom ramen för deras yrkesutövning samt leveranser av tandproteser av tandläkare och tandtekniker definieras inte bara med utgångspunkt från vilken typ av varor som levereras, utan även utifrån vad leverantören har för egenskaper. Domstolen konstaterade vidare att det klart framgår av bestämmelsens ordalydelse att endast leveranser från de där angivna två yrkes- grupperna, dvs. tandläkare och tandtekniker, omfattas av undantaget. ställer således upp krav på vem som levererar varan eller tjänsten. Som framgår ovan uppställs i ML i stället ett krav på vem som förvärvar varan eller tjänsten. Det kravet överensstämmer inte med ordalydelsen i den motsvarande artikeln i mervärdesskattedirektivet. Följden av den skillnaden som finns mellan den svenska bestämmelsen och bestämmelsen i mervärdes- skattedirektivet blir att vissa transaktioner som enligt ska vara undantagna från skatteplikt blir mervärdesskattepliktiga enligt ML och att vissa transaktioner som enligt EU- rätten är mervärdesskattepliktiga undantas från skatteplikt enligt de svenska reglerna. har mot denna bakgrund i ett ställningstagande ansett att det är möjligt för den enskilde att åberopa direkt effekt av artikel 132.1 e i mervärdesskattedirektivet när det är fråga om sådana tillhandahållanden som omfattas av undantaget från skatteplikt enligt direktivet men inte av undantaget enligt ML. Dessutom anser att den enskilde kan åberopa direkt effekt i de fall den enskilde anser att tillhandahållandet ska bedömas som skatte- pliktigt enligt mervärdesskattedirektivet när den svenska bestämmelsen innebär att tillhanda- hållandet ska undantas. Det ska även framhållas att enligt fast praxis från ska de uttryck som används i de undantag som regleras i art. 132.1 e tolkas restriktivt, eftersom de avser avsteg från den allmänna principen enligt vilken mervärdesskatt ska betalas för varje vara eller tjänst som tillhandahålls en skattskyldig mot vederlag (se bl.a. Dental Laboratory och där angivna mål). Mot bakgrund av vad som ovan anförts får 3 kap. 4 § andra stycket andra strecksatsen ML anses avvika från den EU-rättsliga regleringen, varför bestämmelsen bör ändras på så sätt att undantaget endast omfattar situationer när produkterna levereras av eller tjänsten tillhandahålls av tandtekniker eller tandläkare. Som Kammarrätten i , och anfört bör ordet dentaltekniker bytas ut mot tandtekniker i bestämmelsen. Ändringarna i undantaget avser vem som ska vara leverantör och är föranledda av avgörandet VDP Dental Laboratory. Den närmare terminologin avseende de varor som omfattas behandlas inte inom ramen för detta lagstiftningsärende. Förslaget föranleder ändringar i 3 kap. 4 § ML, se avsnitt 3.8. Förslaget innebär en positiv offentligfinansiell effekt dels då mervärdesskatt på försäljning av dentaltekniska produkter betalas in till staten i ett senare led i försäljningskedjan, dels då mervärdesskatt betalas in till staten av ledet innan tandteknikern när tandteknikerns tillhandahållande undantas från mervärdesskatt. Lagändringen ger upphov till en offentlig- finansiell intäkt på 2015. Varaktigt beräknas den offentligfinansiella intäkten till . Enligt svensk näringsgrensindelning 2011 fanns omkring 550 företag med ; Tillverkning av tandproteser. Majoriteten av företagen i denna kategori bör vara tandtekniker. av dessa företag var inte registrerade till mervärdesskatt, vilket bör innebära att de säljer direkt till en tandläkare och således är denna försäljning undantagen från mervärdesskatt. Vid dessa försäljningar gäller skattefrihet både enligt ML och direktivet, varför den föreslagna förändringen inte påverkar tillhandahållandena. De resterande av tandteknikerna som var registrerade till mervärdesskatt kan till stor del förväntas sälja dentaltekniska produkter till en mellanhand som i sin tur säljer produkterna vidare till en tandläkare. Vid dessa försäljningar ska det enligt ML utgå mervärdesskatt när den dentaltekniska produkten säljs från en tandtekniker till en mellanhand, medan det enligt direktivet ska utgå mervärdesskatt när den dentaltekniska produkten säljs från en mellanhand till en tandläkare. Den föreslagna lagändringen innebär att mervärdesskatt tas ut när de dentaltekniska produkterna säljs av en mellanhand som utgör ett senare led i försäljningskedjan som den försäljning som tandteknikern gör undantas från mervärdesskatt. Under förutsättning att tandteknikern och mellanhanden behåller sina marginaler bör således lagändringen innebära att priset på den dentaltekniska produkten som tandläkarna möter i de få fall när de handlar av en mellanhand ökar något. Även priset mot slutkonsumenten kan i dessa få fall förväntas öka något. Följden av att en tandteknikers tillhanda- hållande blir undantaget från mervärdesskatt är att denne inte får göra avdrag för ingående skatt som då blir en kostnad i verksamheten. Vissa av de tandläkare som köper dentaltekniska produkter från en mellanhand kan med lag- ändringen i stället förväntas köpa dem direkt av tandteknikern. Tandteknikers försäljning av dentaltekniska produkter kommer genom förslaget, oavsett vem de säljer till, bli undantagen från mervärdesskatt. Detta innebär en förenkling då tandteknikerna inte behöver hålla isär försäljningen till mellanhänder respektive tandläkare. De av tandteknikerna som är registrerade till mervärdesskatt samt endast säljer dentaltekniska produkter och tjänster knutna till dessa kommer genom förslaget endast sälja undantagna varor och tjänster och behöver därmed inte längre vara registrerade till mervärdesskatt. Förslaget kan därigenom förväntas minska den administrativa bördan för dessa företag. Tillhandahållen av dentaltekniska produkter till tandläkare av en mellanhand som enligt gällande regler i mervärdesskattelagen är undan- tagna transaktioner blir genom förslaget mervärdesskattepliktiga. Majoriteten av dessa företag bör bedriva även annan försäljning som är mervärdesskattepliktig, vilket innebär att de redan bör vara registrerade till mervärdesskatt och vana att hantera skatten. Förslaget bör därmed medföra minskad administrativ börda även för mellanhanden som slipper hålla isär försäljningen till tandtekniker och annan för- säljning. Sammantaget kan därmed konstateras att förslaget bör innebära en minskad administrativ börda för berörda företag. Effekter för och de allmänna förvaltningsdomstolarna Förslaget bedöms inte medföra några effekter för . Förslaget bedöms inte heller medföra några merkostnader eller merarbete för de allmänna förvaltningsdomstolarna. 6.45.1 Ärendet och dess beredning Inom har promemorian Vissa skattefrågor inför budgetpropositionen tagits fram (dnr Fi2014/1430). En sammanfattning av promemorians förslag finns i bilaga 5, avsnitt 1. Promemorian har remitterats och innehåller bl.a. förslag om höjd beloppsgräns för förenklad faktura. Promemorians lagförslag i denna del finns i bilaga 5, avsnitt 2. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 5, avsnitt 3. Remissvaren finns tillgängliga i Finans- departementet. I detta avsnitt behandlas denna del av promemorians förslag. Förslaget om höjd beloppsgräns för förenklad faktura är författningstekniskt och även i övrigt av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Regeringen har därför inte inhämtat Lagrådets yttrande. I 11 kap. 8 § mervärdesskattelagen (1994:200), förkortad ML, ställs det krav på vilka uppgifter som en faktura ska innehålla. Bestämmelsen i ML motsvarar artiklarna 226 och 226a i rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt, förkortat mervärdesskattedirektivet. Enligt ML ska en faktura bl.a. innehålla uppgifter om datum för utfärdandet, vissa angivna uppgifter om säljaren och köparen, uppgifter om de omsatta varorna och tjänsterna, beskattningsunderlag, tillämpad skattesats och ett löpnummer. Enligt mervärdesskattedirektivet är det obligatoriskt att tillåta en förenklad faktura när fakturabeloppet inte överstiger eller motsvarande i nationell valuta. Det är också obligatoriskt att tillåta en förenklad faktura när det är fråga om en kreditering av en ursprunglig faktura (artikel 220a i mervärdesskattedirektivet). Vidare får medlemsstaterna, efter samråd med , tillåta förenklad faktura när fakturan uppgår till ett belopp som överstiger , men inte eller motsvarande i nationell valuta, eller när handelsbruket eller administrativ praxis inom den berörda verksamhetsgrenen, eller de tekniska förutsättningarna för utfärdandet av fakturan gör det svårt att följa alla de krav som ställs i direktivet (artikel 238 i mervärdes- skattedirektivet). En förenklad faktura behöver endast innehålla ett mindre antal uppgifter; datum för utfärdande av fakturan, uppgifter för identifiering av säljaren, uppgifter för identifiering av vilken typ av varor som levererats eller tjänster som tillhandahållits, samt det mervärdesskattebelopp som ska betalas eller uppgifter som gör det möjligt att beräkna detta (artikel 226b och 238 i mervärdesskattedirektivet). Reglerna om förenklad faktura har införts i 11 kap. 9 § ML. Enligt bestämmelsen får förenklad faktura utfärdas om fakturans administrativ praxis eller de tekniska förut- sättningarna för utfärdandet av fakturan gör det svårt att följa alla de krav som uppställs i 8 §, eller om fakturan är en kreditnota. Bestämmelserna om förenklad faktura i ML trädde i kraft (jämför prop. 2011/12:94). Även var det tillåtet att använda förenklad faktura om totalbeloppet inte översteg . Detta med stöd av en föreskrift utfärdad av . Belopps- gränsen har varit densamma . 6.45.3Höjd beloppsgräns för förenklad faktura Regeringens förslag: Beloppsgränsen för att få utfärda en förenklad faktura höjs från till . Ändringen träder i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som yttrat sig tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Lands- organisationen i (LO) anser att en höjning av beloppsgränsen för att få använda förenklad faktura kan stimulera till ökat fusk, eftersom fusk blir mer lönsamt med en högre beloppsgräns. LO anför vidare att det är tveksamt om förenklingsskäl väger tyngre än kontrollskäl. är av uppfattningen att det inte är tillräckligt utrett hur den föreslagna ändringen påverkar företagens administrativa kostnader. Skälen för regeringens förslag: Enligt mervärdesskattedirektivet är det möjligt att ha en beloppsgräns på , eller motsvarande i nationell valuta, för när en förenklad faktura får utfärdas. Enligt nu gällande bestämmelser i är det tillåtet att utfärda en förenklad faktura om fakturabeloppet, inklusive mervärdesskatt, inte överstiger . För att underlätta hanteringen av mervärdesskatt för företagen föreslår regeringen att beloppsgränsen för att få utfärda en förenklad faktura höjs till . Därmed blir det möjligt att ställa ut fler fakturor där det ställs färre krav på vilka uppgifter som måste finns med i fakturan. Även mot bakgrund av att beloppsgränsen varit densamma finns det skäl att höja den. Enligt mervärdesskattedirektivet ska växel- kursen användas vid omräkning från euro till nationell valuta. Det är möjligt för medlemsländerna att avvika upp eller ned från det omräknade beloppet. Det innebär att kan införa en högsta beloppsgräns på . Det är rimligt att avrunda det till . Ändringen föreslås träda i kraft . Förslaget föranleder ändring i 11 kap. 9 § ML, se avsnitt 3.8. Förändringen bedöms inte medföra några offentligfinansiella effekter. Effekter för företag och myndigheter Om beloppsgränsen höjs innebär det en förenkling för företag som ställer ut fakturor med belopp som inte överstiger . Detta eftersom det då blir möjligt att ställa ut fler fakturor där det ställs färre krav på vilka uppgifter som måste finnas med. Det medför också en administrativ förenkling för företagen. Regeringen ser inte skäl att ytterligare analysera hur detta påverkar företagens administrativa kostnader. I samband med att beloppsgränsen på infördes i ML konstaterades att en avvägning måste göras mellan behovet av förenkling respektive behovet av underlag för kontroll. En beloppsgräns på ansågs då vara väl avvägd (jämför prop. 2011/12:94). Förenklade fakturor saknar bl.a. uppgifter om vem som är köpare och löpnummer. En höjning av beloppsgränsen till skulle därför kunna innebära att kontroll- Sedan beloppsgränsen på infördes i ML har inte erfarit att förenklade fakturor skulle vara vanligt förekommande vid fusk. Eftersom det inte finns några indikationer på att fusk är vanligt förekommande inom detta område bedömer regeringen, i motsats till LO, att förenklingsvinsten överväger risken för ökat fusk. Förslaget medför inte några effekter för de allmänna förvaltningsdomstolarna eller för . tionsskyldige att lämna deklaration i rätt tid. Motsvarande bör gälla de förseningsavgifter som syftar till att särskilda uppgifter och periodiska sammanställningar lämnas i rätt tid. Regeringen bedömer att förseningsavgifterna bör höjas . Åtgärden bedöms öka skatteintäkterna med 2016. I skatteförfarandelagen finns också bestäm- melser om att kontrollavgift ska tas ut bl.a. när den som är skyldig att använda kassaregister eller föra personaliggare inte fullgör sina skyldigheter. Kontrollavgiften är för varje kontrolltillfälle. Om har tagit ut en kontrollavgift och en ny kontroll- avgift ska tas ut för en överträdelse som har inträffat från den dag då beslutet om kontrollavgift meddelades, ska avgiften i stället vara . Den som är skyldig att föra 6.46.1Höjning av förseningsavgifterna och personalliggare ska vidare påföras en kontroll- kontrollavgifterna i skatteförfarandet avgift för varje person som vid en kontroll är Regeringens bedömning: Förseningsavgifter och kontrollavgifter som tas ut med stöd av skatteförfarandelagen bör höjas . Det kommande förslaget bör träda i kraft . Skälen för regeringens bedömning: Enligt skatteförfarandelagen (2011:1244) ska för- seningsavgift tas ut med från aktiebolag eller ekonomisk förening om inkomstdeklarationen inte lämnats i rätt tid. Förseningsavgiften uppgår till om någon annans inkomstdeklaration, särskilda uppgifter eller periodiska sammanställning inte lämnats i rätt tid. Lämnas en skattedeklaration inte i rätt tid uppgår förseningsavgiften till . Om skattedeklarationen ska lämnas efter föreläggande uppgår förseningsavgiften till . Förseningsavgifterna har varit på samma nivå , dvs. , utan att förändras. har möjligheterna att lämna inkomstdeklaration för fysiska personer utvecklats och förenklats betydligt. Trots det förenklade deklarationsförfarandet förefaller relativt många deklarationsskyldiga fortfarande lämna deklaration . Det finns därför anledning att höja förseningsavgiften så att den bättre fyller sitt syfte att fungera som ett effektivt påtryckningsmedel för den deklara- verksam och inte är dokumenterad i en till- gänglig personalliggare. Den kontrollavgiften uppgår till . För att kontrollavgifterna ska fungera som ett effektivt påtryckningsmedel bör dessa höjas. Regeringen bedömer att kontrollavgifterna bör höjas . Åtgärden bedöms öka skatteintäkterna med 2016. Regeringen avser att återkomma till med ett förslag till lagändringar rörande förseningsavgifter och kontrollavgifter som kan träda i kraft . 6.46.2 Övriga åtgärder mot skattefusk har (bet. 2012/13:SkU14, rskr. 2012/13:143) beslutat att rikta ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen ska återkomma med ett förslag om personalliggare för byggbranschen i så god tid att det kan träda i kraft .