prop · H20340 · 2014-12-22 00:00:00 — Regeringen instämmer vidare i uppfattning att det tydligt bör framgå av den nya bestämmelsen att offentliga myndigheter har rätt att använda skattefritt bränsle vid den egna användningen. Skattebefrielse för bränsle som används av frivilligorganisationer I promemorian gjordes bedömningen att frivilligorganisationer som ibland utför uppdrag åt myndigheter och använder bränsle för utbildning eller flygträning av kontrakterad personal inte borde få förbruka skattefritt bränsle vid dessa övnings- och utbildningsflygningar, även om utbildningen i och för sig är avsedd att nyttiggöras i organisationens verksamhet. Flera remissinstanser har ifrågasatt detta och pekat på att de frivilliga organisationerna är en viktig resurs i landets krisberedskap som riskerar att försvinna om bränslet blir dyrare och att uppdelningen i privat respektive kommersiell användning inte är tillämplig på denna verksamhet. Regeringen instämmer i att frivilligorganisationerna är en viktig resurs i samhället. Regeringen vill också framhålla att de ovan nämnda avgörandena från handlar om företags användning av bränsle och inte om användning för offentlig myndighets räkning. I lagrådsremissen föreslogs därför att frivilligorganisationernas användning skulle vara skattebefriad. Lagrådet har i denna del anfört att det saknas stöd i energiskattedirektivet för att skattebefria bränsle som används i frivilligorganisationernas verksamhet och att den mån sådana organisationers verksamhet inte omfattas av användning för offentliga myndigheters räkning kan den inte vara skattebefriad enligt energiskattedirektivet. Regeringen vill i denna del anföra följande. Som anförts ovan har inte bedömt vad som är användning för offentlig myndighets räkning enligt artiklarna 14.1.b och 14.1.c i energiskattedirektivet. Sådana försvarsorganisationer som omfattas av förordningen (1994:524) om frivillig försvarsverksamhet samverkar med myndigheter och utför regelbundet olika myndighetsuppdrag. De agerar inom myndigheternas verksamhetsområden och kompletterar på så sätt myndigheternas egen verksamhet. Att sådana organisationer övar och utbildar sig för att kunna utföra myndighetsuppdrag får anses vara en nödvändig del i deras verksamhet. De frivilliga försvarsorganisationernas verksamhet bör därför anses ske för offentliga myndigheters räkning, även när uppdrag från myndighet saknas. Ingen skillnad görs mellan luftfartyg, skepp och båtar i detta avseende. Utöver de organisationer som omfattas av förordningen (1994:524) om Prop. 2014/15:40 frivillig försvarsverksamhet finns andra ideella organisationer som utför sjöräddning, brandövervakning och liknande. Denna verksamhet sker ibland på uppdrag av myndigheter och ibland på frivillig basis. När myndighetsuppdrag finns är förbrukningen skattefri. De uppdrag som utförs på frivillig basis ligger dock i många fall inom myndigheternas verksamhetsområde och är till nytta för samhället. Sådan verksamhet bör anses ske för offentlig myndighets räkning, även om myndighetsuppdrag saknas. För dessa organisationer bör skattebefrielsen gälla när de utför uppgifter som ligger inom myndigheternas verksamhetsområde, så som sjöräddning, och kompletterar myndigheternas verksamhet i dessa avseenden, eller när de övar och utbildar sig inför sådan verksamhet. För att skattebefrielse ska kunna ges krävs att organisationen i fråga agerar inom ramen för viktiga samhällsfunktioner som krisberedskap eller räddningsverksamhet. Idrottsverksamhet, scoutverksamhet, välgörenhet och liknande ideell verksamhet kan således inte omfattas av skattebefrielsen. Det krävs inte att verksamheten erhåller offentligt bidrag eller ersättning från myndigheter för att skattebefrielsen ska gälla. Sammanfattningsvis delar regeringen inte Lagrådets uppfattning att det saknas stöd i energiskattedirektivet för att skattebefria frivilligorganisationernas verksamhet. Trots att frivilligorganisationernas verksamhet får anses omfattas av användning som sker för offentlig myndighets räkning bör, för tydlighetens skull, de frivilliga organisationernas användning tas upp i särskilda punkter i lagtexten. Skattebefrielse för bränsle som används för yrkesmässigt fiske Av artikel 14.1.c i energiskattedirektivet framgår att skattebefrielse ska ges för energiprodukter som levereras för användning som bränsle för sjöfart inom gemenskapens farvatten (inklusive fiske), annat än i privata nöjesfartyg. Privat nöjesfartyg definieras som varje fartyg som används av dess ägare eller av den fysiska eller juridiska person som har nyttjanderätt till fartyget antingen via förhyrning eller på annat sätt, för andra än kommersiella ändamål och särskilt andra ändamål än transport av passagerare eller varor eller för tillhandahållande av tjänster mot ersättning eller för offentliga myndigheters räkning. Fiske som sker i privata nöjesfartyg får således inte skattebefrias enligt energiskattedirektivet. Det bör alltså vara fråga om kommersiellt eller yrkesmässigt fiske för att skattebefrielse ska få ske. Vad som avses med kommersiellt eller yrkesmässigt fiske definieras inte i de EU- förordningar som är styrande på fiskeområdet. Av den s.k. kontrollförordningen1 framgår dock att fritidsfiske är en ”icke kommersiell fiskeverksamhet med nyttjande av levande akvatiska resurser för rekreation, turism och sport” (artikel 4) och att det är 1 Rådets förordning (EG) nr 1224/2009 av om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs, om ändring av förordningarna (EG) nr 847/96, (EG) nr 2371/2002, (EG) nr 811/2004, (EG) nr 768/2005, (EG) nr 2115/2005, (EG) nr 2166/2005, (EG) nr 388/2006, (EG) nr 509/2007, (EG) nr 676/2007, (EG) nr 1098/2007, (EG) nr 1300/2008, (EG) nr 1342/2008 och upphävande av förordningarna (EEG) nr 2847/93, (EG) nr 1627/94 och (EG) nr 1966/2006 (EUT L 343, 22.12.2009, s. 1, Celex 32009R1224. förbjudet att sälja fångst från fritidsfiske (artikel 55). gemenskapens fiskefartyg får användas för yrkesmässigt nyttjande av levande akvatiska resurser bara om de har giltig fiskelicens (artikel 6). Detta innebär att det krävs fiskelicens för att få fiska med fartyg i havet och sälja fångsten. definierades yrkesmässigt fiske i 6 § fiskelagen (1993:787), nedan fiskelagen, som fiske som bedrevs med stöd av yrkesfiskelicens enligt 30 § eller av utländska fiskare med annat särskilt tillstånd att bedriva yrkesfiske i Sveriges sjöterritorium eller i ekonomiska Yrkesfiskelicens fick enligt 30 § fiskelagen beviljas den för vars försörjning fisket var av väsentlig betydelse, om fisket hade anknytning till svensk fiskerinäring. ändringar i fiskelagen. I det betänkande som delvis låg till grund för ändringarna föreslogs att yrkesmässigt fiske skulle definieras på följande sätt: ”Med yrkesmässigt fiske avses fiske som bedrivs i näringsverksamhet med syfte att fånga och sälja fisk och vattenlevande blöt- och kräftdjur. Det som inte är yrkesmässigt fiske är fritidsfiske” (SOU 2010:42). Regeringen ansåg att denna definition sannolikt låg nära vad som i kontrollförordningen avsågs med yrkesmässigt fiske, men ville inte införa definitioner i den svenska lagen för sådana begrepp som, när det gäller fiske i havet, ytterst bestäms av EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken, se regeringens proposition Ändringar i fiskelagen (prop. 2013/14:184, s. Regeringen ansåg vidare att den tidigare definitionen av yrkesmässigt fiske i 6 § fiskelagen skulle tas Någon definition av yrkesmässigt fiske finns alltså inte i fiskelagen. En gränsdragning mellan fritidsfiske och yrkesfiske finns dock i 9 a § fiskelagen, där det framgår att vissa redskapsbegränsningar gäller för den som inte har fiskelicens, personlig fiskelicens eller fiskar med stöd av Av förarbetena till fiskelagen framgår att reglerna om redskapsbegränsningar, som är rent nationella regler, bygger på att man inte ska kunna fiska i näringsverksamhet med så få redskap (prop. 1992/93:232 om ny fiskelag, m.m., s. Av samma förarbeten framgår att avgörande för gränsdragningen mellan fritidsfiske och yrkesmässigt fiske är att det yrkesmässiga fisket bedrivs för att sälja fångsten (a.prop., s. 50). Enligt energiskattedirektivet krävs, som framgår av de ovan nämnda avgörandena från , att transporter av passagerare och varor och tillhandahållande av tjänster sker mot ersättning för att bränslet ska När det gäller fiske sker i normalfallet inte själva transporten av fartyget (med fiskaren och med eller utan fisk) eller själva utförandet av fisket mot ersättning. I stället är det den eventuella fångsten som ger ersättning. Enligt regeringens uppfattning kan det inte uppställas något krav på att varje fisketur ska ge en fångst som säljs för att skattebefriat bränsle ska få användas. Det ligger dock nära till hands att anta i vart fall att syftet med fisket ska vara att sälja fångsten och att fiskeverksamheten ska ge en viss inkomst för att det ska vara fråga om yrkesmässigt fiske enligt energiskattedirektivet. Detta är också i linje med bestämmelserna på fiskelagstiftningens område som redogjorts för Den närmare tolkningen av kommersiellt eller yrkesmässigt fiske enligt energiskattedirektivet är dock inte klarlagd och får överlämnas till rättstillämpningen, ytterst till . Tills vidare får ledning tas från bestämmelsen i 1 kap. 4 § LSE. Av denna bestämmelse följer att en Prop. 2014/15:40 verksamhet är yrkesmässig, om den utgör näringsverksamhet enligt 13 kap. inkomstskattelagen (1999:1229), eller bedrivs i former som är jämförliga med en till sådan näringsverksamhet hänförlig rörelse och ersättningen för omsättningen i verksamheten under ett kalenderår överstiger . Båtar med fiskelicens (tidigare fartygstillstånd) får förbruka skattefritt bränsle enligt 6 a kap. 1 § 4 LSE, när båten inte används för privat ändamål. Av fiskelagens regler framgår att förutsättningarna för att bevilja fiskelicens är bl.a. att fisket sker i näringsverksamhet och att fartyget är registrerat som fiskefartyg i fartygsregistret (30 § första stycket 1 och 3 fiskelagen). Sådant fiske som sker med stöd av fiskelicens är därför i normalfallet att anse som yrkesmässigt fiske enligt LSE. Även fiske som bedrivs med personlig fiskelicens bör vara att anse som yrkesmässigt fiske enligt LSE, eftersom det krävs att fisket bedrivs i näringsverksamhet för att personlig fiskelicens ska beviljas (30 § andra stycket fiskelagen). Även fiske som sker utan licens kan anses vara yrkesmässigt enligt LSE. Ett sådant exempel är insjöfiskare som fiskar med redskap som är tillåtna för fritidsfiskare eller med stöd av enskild fiskerätt, och säljer fisken. I dessa, sannolikt få, fall får en bedömning ske om förutsättningarna i 1 kap. 4 § LSE är uppfyllda. En gemensam bestämmelse för luftfartyg, skepp och båtar Mot bakgrund av vad som anförts ovan kan konstateras att det enligt energiskattedirektivet inte är tillåtet att skattebefria bränsle som används av ett företag för transporter i den egna verksamheten, om inte transporterna sker mot ersättning. Sådana transporter kan i och för sig anses vara kommersiella, men omfattas inte av skattebefrielsen. Eftersom ordet kommersiell inte ger någon ledning i detta sammanhang anser regeringen att det inte är lämpligt att använda den lagtext som Transportstyrelsen föreslagit. För att tillämpningsområdet ska bli tydligt avgränsat föreslås därför, i enlighet med vad som föreslogs i promemorian, att det uttryckligen anges i lagen vilken typ av användning som ger rätt att förbruka skattefritt bränsle beträffande både luftfartyg och fartyg. Detta sker genom att det i LSE definieras vad som utgör användning för privat ändamål. Förslaget föranleder att en ny paragraf, 1 kap. 11 §, införs i LSE. Skattebefrielsen åstadkoms på samma Regeringens bedömning: Skattebefrielsen för bränsle som används för annat än privat ändamål i luftfartyg, skepp och båtar bör åstadkommas på samma sätt som . Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna del. och () har dock framhållit att det är önskvärt att de skattskyldiga inte får ett större kontrollansvar när skattefritt bränsle levereras och att det är förbrukaren själv som måste ansvara för hur bränslet används i praktiken. skattskyldiga, i fråga om skepp, kan kontrollera att skeppet är registrerat i fartygsregistret innan leverans sker rakt in i skeppet. Avdrag får då göras av den skattskyldiga och avdraget styrks genom leveranssedlar. alla skepp som är antecknade i fartygsregistret inte kommer att få använda skattefritt bränsle undrar SPBI hur den skattskyldiga ska kunna kontrollera att förbrukaren verkligen har rätt till skattefritt SPBI framhåller slutligen att det vore önskvärt att i samband med att reglerna träder i kraft får i uppdrag att meddela skattskyldiga vilka skattebefrielser som är indragna till följd av förslaget. Enligt Swedac bör det övervägas om regler om bränslemätare ska införas för att kunna säkerställa att bränslemängden mäts på ett korrekt sätt och därmed att skatten beräknas korrekt. Skälen för regeringens bedömning: Något behov av ändringar i reglerna för den administrativa hanteringen av beskattningen av flygbränsle och fartygsbränsle bedöms inte uppkomma när skattebefrielsen nu begränsas. Någon ändring i ansvarsfördelningen mellan skattskyldiga och förbrukare är heller inte avsedd, vilket SPBI uttryckt oro för. På samma sätt som tidigare måste alltså den skattskyldige, för att avdrag för skatt ska beviljas, kunna styrka att leveransen skett till en skattebefriad förbrukare alternativt direkt i tanken på luftfartyget eller fartyget med de begränsningar som följer av 6 a kap. 1 § LSE. tilläggas att den som förvärvat bränsle för ett ändamål men använder det för ett annat ändamål än som var förutsättningen för det skattefria inköpet omfattas av regeln i 4 kap. 1 § 7 LSE, som innebär att förvärvaren blir skattskyldig för bränslet. Vidare ankommer det inte på regeringen att bestämma hur ska organisera sin verksamhet. SPBI:s önskemål om att ska ges i uppdrag att meddela skattskyldiga vilka skattebefrielser som dragits in till följd av förslaget föranleder därför ingen åtgärd från regeringens Enligt 2 kap. 9 § första stycket LSE får bränsletank som förser motor på motordrivet fordon eller båt med bränsle inte innehålla oljeprodukt som är försedd med märkämne eller från vilken märkämnet avlägsnats. Detta gäller dock inte båtar för vilka fiskelicens, som inte är begränsad till fiske enbart i enskilt vatten, meddelats enligt fiskelagen (1993:787). Enligt tredje stycket samma lagrum kan beskattningsmyndigheten medge att bränsletank på båt som disponeras av Försvarsmakten, Försvarets materielverk, eller annan statlig myndighet får innehålla oljeprodukt som är försedd med märkämne. särskilda skäl kan sådant medgivande lämnas också för annan båt. När bestämmelsen infördes nämndes i författningskommentaren att utgångspunkten var ”näringsidkares” användning av båt (prop. 1994/95:54 s. 96). När den föreslagna definitionen av vad som utgör skattebefriad användning införs i LSE finns skäl att överväga att ändra bestämmelsen i 2 kap. 9 § tredje stycket LSE så att det framgår att endast båtar som används för annat än privat ändamål ska medges att använda Prop. 2014/15:40 märkt olja i bränsletanken. Regeringen avser att närmare analysera denna fråga och återkomma till den i ett annat sammanhang. Vad Swedac har anfört om mätinstrument för bränsle ligger utanför nuvarande lagstiftningsärende. Regeringens förslag: Ändringarna träder i kraft . Äldre bestämmelser gäller fortfarande för förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna del. Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande svenska lagstiftningen om skattebefrielse för flyg- och fartygsbränsle har tillämpats på ett sätt som inte är i linje med den utveckling av som skett genom rättspraxis på området. Regeringen har meddelat kommissionen att den svenska regleringen ska ändras . Med hänsyn till detta föreslås att författningsändringarna ska träda i kraft . Äldre bestämmelser bör fortfarande gälla för förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. Vid bestämmande av förbrukning vid ansökan om återbetalning anses förbrukningen ske när bränslet tillförs bränsletanken på båten eller skeppet, förutsatt att bränslet faktiskt förbrukas i fartyget för det avsedda skattebefriade ändamålet, se ställningstagande (dnr 130360746-05/111). Detsamma bör gälla för luftfartyg. Att äldre bestämmelser gäller för förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet innebär att bränsle som tillförs en bränsletank kan föranleda återbetalning av skatten på bränslet, även om själva användningen och återbetalningsansökan sker efter ikraftträdandet. Det bör då vara tillräckligt att användningen är att anse som för annat än privat ändamål enligt de äldre bestämmelserna. Exempelvis kan en hantverkare som använder båt i sin verksamhet på ett sätt som var skattebefriat enligt de äldre bestämmelserna men inte enligt de nya, och som tankar båten , ansöka om återbetalning avseende den användning av båten som sker med det bränslet efter ikraftträdandet av de nya bestämmelserna. Offentligfinansiella och andra effekter Den offentligfinansiella effekten är mycket svårbedömd och kan dessutom antas minska . En preliminär bedömning är att skatteintäkterna kommer att öka med ca (helår) till följd av ändringen. Beräkningen är osäker eftersom det är oklart i vilken omfattning företag använder bränsle på ett sådant sätt som efter lagändringen kommer att anses som privat användning. 8.2Effekter för myndigheter och allmänna förvaltningsdomstolar har bedömt att förslaget kommer att medföra en engångskostnad om för olika kontroller som behöver göras, ändring av broschyrer och blanketter samt IT-system. Regeringen bedömer att merkostnaderna ryms inom ramen för befintliga och beräknade anslagsramar. Förslaget bedöms inte medföra några merkostnader eller något merarbete för de allmänna förvaltningsdomstolarna. När det gäller företag och organisationer som använder bränsle för både privata och kommersiella ändamål måste dessa tillämpa olika regler på den privata respektive den kommersiella förbrukningen. Den förändrade gränsdragningen mellan privat och kommersiell användning kommer därför inte att medföra några stora effekter för dessa företag. Vissa förbrukare kommer dock inte att kunna förbruka skattefritt bränsle alls efter lagändringen. Det rör sig om företag som använder fartyg eller luftfartyg uteslutande för transporter av företagets egen personal eller varor och inte får ersättning för dessa transporter. Denna typ av aktörer kommer med största sannolikhet inte att längre kunna vara godkända som skattebefriade förbrukare enligt 8 kap. 1 § LSE. Även avdragsrätten för skattskyldiga enligt 7 kap. 1 § första stycket 3–5 kommer att påverkas. Som några remissinstanser påpekar kommer ändringen att leda till att vissa flygningar blir dyrare. Hur detta i förlängningen påverkar allmänflyget är svårt att förutse, men det finns en risk att det kan leda till minskat antal flygtimmar vilket kan få konsekvenser för rekryteringsbasen för det kommersiella flyget, som bl.a. Kungliga Svenska hävdat. De eventuella effekterna är dock konsekvenser som följer av skyldighet att beskatta bränsle som används i luftfartyg och fartyg i den omfattning som följer av unionsrätten. Miljöeffekterna är troligen små men sannolikt minskar utsläppen av koldioxid och kortlivade luftföroreningar något liksom buller. Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi Paragrafen är ny och innehåller en definition av vad som avses med användning för privat ändamål. Definitionen görs genom en uppräkning av de användningsområden som är att anse som annan användning än för Uppräkningen syftar till att klargöra tillämpningsområdet för skattebefrielsen avseende både flygbränsle och bränsle som används i skepp och båtar. Skattebefrielsen följer av reglerna i 6 a kap. 1 § LSE. Begreppet privat ändamål används också i 4 kap. 3 § första stycket 2 LSE, som reglerar förutsättningarna för att bli godkänd som upplagshavare, och i 9 kap. 3 § LSE, som reglerar förutsättningarna för återbetalning av skatt. Av punkten 1 framgår att transport av passagerare eller varor mot ersättning är att anse som användning för annat än privat ändamål, liksom tillhandahållande av andra tjänster mot ersättning. tjänster – transporttjänster och andra tjänster – regleras alltså i en och Med andra tjänster avses sådana som inte tydligt kan definieras som varu- eller passagerartransporter, exempelvis reklamflyg, bogsering av luftfartyg eller fartyg eller flygfotografering. utformats i linje med Lagrådets synpunkter. beträffande punkten 1 redovisas i avsnitt 5. Av punkten 2 framgår att offentliga myndigheters användning av bränsle liksom användning som sker för offentliga myndigheters räkning är att anse som användning för annat än privat ändamål. utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I punkten 3 anges att användning av frivilliga försvarsorganisationer också är att anse som användning för annat än privat ändamål. är en frivillig försvarsorganisation följer av bilagan till förordningen (1994:524) om frivillig försvarsverksamhet. Av punkten 4 framgår att även andra ideella organisationers användning är att anse som användning för annat än privat ändamål, när de utför uppgifter som brandövervakning, sjöräddning och liknande eller övar och utbildar sig för sådana uppgifter. Lagrådet har haft synpunkter på punkterna 3 och 4 i Regeringens överväganden i dessa delar behandlas närmare i När det gäller tolkningen av begreppet yrkesmässigt fiske enligt får ledning tas från 1 kap. 4 § LSE om yrkesmässig 2014/15:40 verksamhet. I enlighet med Lagrådets synpunkt utvecklas övervägandena beträffande punkten 5 i avsnitt 5. Den ändrade bestämmelsen träder enligt första punkten i kraft . Av andra punkten framgår att äldre bestämmelser fortfarande gäller i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi Härigenom föreskrivs att det i lagen (1994:1776) om skatt på energi ska införas en ny paragraf, 1 kap. 11 §, av följande lydelse. Med användning av luftfartyg och fartyg för privat ändamål avses annan användning än 1.transport av passagerare eller varor mot ersättning, 2.tillhandahållande av tjänster mot ersättning, 3.utförande av uppdrag för offentliga myndigheters räkning, eller Första stycket 4 gäller bara fartyg. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande för förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. Efter remiss har yttranden över promemorian Beskattning av flygbränsle och fartygsbränsle lämnats av Karmmarrätten i , Förvaltningsrätten i , , , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , , , , , , , , , , Frivilliga Flygkåren, , Kungliga Svenska , Svenska FlygBranschen, och , Hamnar, , Swedac. Följande remissinstanser har inte svarat eller angett att de avstår från att lämna några synpunkter: , Havs- och vattenmyndigheten, , Föreningen , , , , , , , , för mindre passagerarfartyg, , . Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt Härigenom föreskrivs att det i lagen (1994:1776) om skatt på energi ska införas en ny paragraf, 1 kap. 11 §, av följande lydelse. Med användning av luftfartyg, skepp och båtar för privat ända- mål avses annan användning än 1.transport av passagerare eller varor mot ersättning, 2.tillhandahållande av tjänster mot ersättning, 3.myndigheters användning eller användning på uppdrag av myndigheter, 4.frivilliga försvarsorganisationers användning, 5.sjöräddning, brandövervakning och liknande verksamhet, eller övning och utbildning för sådan verksamhet, som utförs av ideella organisationer, eller 1.Denna lag träder i kraft .