prop · H103198 · 2014-03-20 00:00:00 — Ytterligare ett exempel på medlemsförmåner är lån till nyföretagare som förekommer eller har förekommit hos vissa fackförbund. Skälen för regeringens förslag Förbud mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet på samhällsområdet Enligt 2 kap. 11 § diskrimineringslagen (2008:567) är diskriminering förbjuden i fråga om medlemskap eller medverkan i en arbetstagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation, liksom när det gäller förmåner som en sådan organisation tillhandahåller sina medlemmar. I paragrafens andra stycke finns ett undantag från förbudet som saknar betydelse för frågan om bristande tillgänglighet. Att kunna ta del av information och service är en väsentlig förutsättning för att kunna ta till vara sina rättigheter. Detta gäller inte minst i fråga om medlemskap eller medverkan i en arbetstagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation. Bristande tillgänglighet utgör även i detta sammanhang ett hinder för att personer med funktionsnedsättning ska kunna delta i samhällslivet. Regeringen anser därför att ett förbud mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet bör införas i fråga om medlemskap och medverkan i arbetstagar-, arbetsgivar-, och yrkesorganisationer. Som framgår av avsnitt 8.2 bör förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet inte kunna användas för att ställa krav på någon att tillhandahålla en viss vara eller en viss tjänst m.m. som annars inte alls skulle ha bjudits ut eller att anpassa det som erbjuds. Skyldigheten att Prop. 2013/14:198 vidta åtgärder för att personer med funktionsnedsättning ska kunna ta del av samhällsområdet bör alltså enligt regeringens uppfattning inte kunna åberopas för att ställa krav på organisationen att t.ex. tillhandahålla en särskild försäkring för personer med funktionsnedsättning som inte annars ingår i medlemsförmånerna, eller att den inrättar ett allmänt handikappolitiskt program. Tillgänglighetsåtgärder bör enligt regeringens uppfattning i fråga om medlemskap och medverkan i arbetstagar-, arbetsgivar- och yrkesorganisationer t.ex. kunna handla om olika åtgärder för att göra information tillgänglig så att den som har en funktionsnedsättning kan ta del av den information som ges om och i verksamheten. Det bör även kunna handla om olika åtgärder för att göra det möjligt för den som har en funktionsnedsättning att kommunicera med den verksamhetsansvarige. Det bör också kunna vara fråga om vissa åtgärder för att göra organisationernas egna lokaler tillgängliga eller att välja tillgängliga lokaler för externa medlemsarrangemang, så att den som har en funktionsnedsättning kan ta del av verksamheten. Huruvida åtgärden kan krävas eller inte får prövas i det enskilda fallet (se närmare om den bedömningen i avsnitt 8.2). 8.3.6Varor, tjänster och bostäder Regeringens förslag: Diskriminering i form av bristande tillgänglighet ska vara förbjuden i fråga om tillhandahållande av varor och tjänster. Förbudet gäller inte om det i fråga om tillhandahållande av varor och tjänster krävs åtgärder beträffande fastigheter och byggnadsverk som går utöver de krav på tillgänglighet och användbarhet som har ställts i bygglov eller startbesked för den aktuella fastigheten eller byggnadsverket enligt eller äldre motsvarande bestämmelser och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Förbudet gäller inte tillhandahållande av bostäder. Förbudet gäller inte heller för privatpersoner. Från förbudet undantas även företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock att förbudet ska gälla även i fråga om bo- Några särskilda undantag föreslås inte för privatpersoner eller för vissa kategorier av näringsidkare. Det föreslås inte heller något undantag beträffande fastigheter och byggnadsverk. Remissinstanserna: Försvarsmakten, , götland, , kommun, läst, , Förbundet , Personska- deförbundet , Talboks- och och Barnombuds- mannen tillstyrker eller är positiva till förslaget. Svensk kollektivtrafik ser positivt på en bestämmelse om tillgänglighet som omfattar trafikområdet. avstyrker att det införs en bestämmelse om tillgänglighet som omfattar kollektivtrafiken. Sveriges Bostadsrättsföreningars avstyrker förslaget när det gäller bostadsrättsföreningar. Kommuner och Landsting anser att det är oklart vilka verksamheter som omfattas av förslaget och vilka slags lokaler som berörs. Statskontoret tillstyrker förslaget, men anser att privatpersoner inte bör omfattas av förbudet. Även Fastighetsägarna och Sveriges Bostadsrättsföreningars motsätter sig att privatpersoner omfattas av ett förbud. Vad som avses med samhällsområdet och det gällande diskrimineringsförbudet Av författningskommentaren till bestämmelsen i 2 kap. 12 § 1 diskrimineringslagen (2008:567) framgår vad som avses bl.a. med begreppen vara, tjänst, bostad och tillhandahållande till allmänheten (prop. 2007/08:95 s. 518–519). Med vara avses ett objekt som är omsättningsbart. Med tjänst avses något som någon gör eller utför åt någon annan mot ersättning. Som exempel anges hantverks- och andra arbetsprestationer mot betalning, liksom lån och försäkringar. Hit hör också statliga lån såsom lån enligt förordningen (1990:1361) om lån till hemutrustning för flyktingar och vissa andra utlänningar. Den som betalar för att gå en kurs eller utbildning hos ett utbildningsföretag eller en bilskola köper en tjänst. Sång- eller musiklektioner eller annan privatundervisning i hemmet mot betalning är att anse som tjänster. Idrottsevenemang med skilda klasser eller villkor för medverkan för kvinnor och män är inte att betrakta som tjänster enligt diskrimineringslagen. Med bostad avses alla former av boende, såväl permanenta bostäder som tillfälliga bostäder och fritidsbostäder. Begreppet bostad omfattar både fast och lös egendom. Upplåtelseformen har inte någon betydelse för det diskrimineringsförbud som gäller . Förbudet gäller oavsett om det är fråga om köp, hyra eller någon annan upplåtelseform. Med tillhandahållande avses köp, byte, upplåtelse och gåva. Ett tillhandahållande kan vara momentant, såsom vid försäljning av en vara, eller mer utdraget, t.ex. då någon genomgår en utbildning . I tillhandahållande till allmänheten innefattas transaktioner som erbjuds till allmänheten i betydelsen en obestämd krets av personer. Transaktioner som sker på grund av ett erbjudande till allmänheten i t.ex. en tidningsannons eller ett anslag på en offentlig anslagstavla omfattas av bestämmelsens tillämpningsområde. Utformningen av en annons eller ett annat liknande meddelande träffas däremot inte av diskrimineringsförbudet. Inte heller allmänna platser, t.ex. trottoarer, stationsområden och perronger, i anslutning till den verksamhet i vilken det tillhandahålls varor och tjänster omfattas av diskrimineringsförbudet. Det nu gällande diskrimineringsförbudet innebär att det i princip är otillåtet för den som tillhandahåller varan, tjänsten eller bostaden att tillämpa olika priser eller andra villkor på något sätt som har samband med någon av diskrimineringsgrunderna. bemötande eller mindre förmånliga villkor för tillträde till t.ex. restau- Prop. 2013/14:198 ranger, nöjeslokaler eller butiker. Diskrimineringsförbudet enligt 2 kap 12 § 1 gäller tillhandahållande utanför privat- och familjelivet. I detta ligger att transaktioner som privatpersoner gör avseende varor, tjänster och bostäder normalt inte omfattas av förbudet, t.ex. uthyrning eller försäljning av den egna bostaden. Den som bedriver en mer stadigvarande verksamhet kan inte åberopa denna undantagsregel. Skälen för regeringens förslag Förbud mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet i fråga om varor och tjänster Enligt 2 kap. 12 § 1 diskrimineringslagen är diskriminering förbjuden för den som utanför privat- och familjelivet tillhandahåller varor, tjänster eller bostäder till allmänheten. Den som i förhållande till allmänheten företräder den som tillhandahåller varorna, tjänsterna eller bostäderna likställs med denne. Vissa undantag finns för diskrimineringsgrunderna kön och ålder (2 kap. 12 a och 12 b §§). Att bristande tillgänglighet utgör ett hinder för att en person med funktionsnedsättning ska få förutsättningar att kunna delta i samhället torde vara särskilt framträdande när det gäller tillhandahållande av varor och tjänster. I promemorian finns en grundlig genomgång av olika situationer där bristande tillgänglighet utgör ett påtagligt hinder. Regeringen delar promemorians förslag att ett förbud mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet bör införas i fråga om varor och tjänster. Det ska dock understrykas att även på detta område handlar det om att i ett enskilt fall åstadkomma en bättre tillgänglighet så att en person med funktionshinder kan ta del av varor och tjänster. De särskilda frågeställningar som aktualiseras beträffande utformningen av varor och tjänster, åtgärder för tillgänglighet, bostäder och vilka som ska omfattas av förbudet behandlas nedan. Utformningen i sig av en vara eller tjänst Som framgår av avsnitt 8.2 bör förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet inte kunna användas för att ställa krav på någon att tillhandahålla en viss vara eller en viss tjänst m.m. som annars inte alls skulle ha bjudits ut eller att anpassa det som erbjuds. När det gäller detaljhandelns tillhandahållande av varor, anser regeringen att det föreslagna förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet inte bör kunna användas för att ställa krav på att en butik som säljer köksinredning och liknande tillbehör att också börja sälja varor som är särskilt anpassade för att kunna användas av personer med en viss funktionsnedsättning. På samma sätt kan bestämmelsen exempelvis inte användas för att ställa krav på att standardiserade tjänster i sig ska anpassas. När det gäller tillgänglighetsåtgärder i fråga om transporter bör det anses vara själva resmöjligheten som utgör tjänstens kärninnehåll. Det bör därför kunna finnas ett utrymme för åtgärder som underlättar tillgängligheten till tjänsten, t.ex. i form av stöd eller personlig service eller 2013/14:198 information i samband med en resa Tillgänglighetsanpassning av allmänna platser i anslutning till transporttjänster faller utanför diskrimineringslagens tillämpningsområde. Regeringen gör följande överväganden i fråga om vilka åtgärder som kan bli aktuella på samhällsområdet. De verksamheter som faller in under detta område är av mycket skiftande karaktär. Det är regeringens uppfattning att det bör gå att åstadkomma en jämförbar situation mellan en person med och en utan funktionsnedsättning genom enkla åtgärder, både vad gäller personlig service och den fysiska miljön. I fråga om stöd eller personlig service bör åtgärder kunna handla bl.a. om följande. En butiksinnehavare kan komma att behöva flytta varor så att personer som använder rullstol kan komma fram eller kunder med synnedsättning inte riskerar att skada sig, eller hjälpa en kund som har nedsatt synförmåga att läsa på en förpackning eller packa en kundkasse. Starkt doftande varor kan i vissa fall behöva flyttas bort från området närmast kassor och entréer. Personalen på en restaurang kan läsa upp vad som står på menyn som ett alternativ till att tillhandahålla den i alternativt format. Regeringen gör följande överväganden beträffande den fysiska miljön. Krav på tillgänglighet och användbarhet för byggnadsverk finns i 8 kap. (2010:900), plan- och byggförordningen (2011:338) och i föreskrifter och allmänna råd. Frågan huruvida en byggnad är tillgänglig och användbar för personer med nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga ska bedömas redan i samband med bygglovsprövningen. Innan en byggnadsåtgärd får påbörjas krävs även ett s.k. startbesked. Tillgänglighetsfrågor som inte hanterats i samband med bygglovet bedöms inför startbeskedet. Innan ett startbesked kan beviljas behöver oftast ett tekniskt samråd hållas. De krav på tillgänglighet och användbarhet som har ställts i bygglov eller startbesked enligt eller äldre motsvarande bestämmelser bör tas som utgångspunkt för vad som kan krävas med stöd av det diskrimineringsförbud som föreslås, genom att någon åtgärd inte bör gå utöver dessa krav. Detta innebär att om exempelvis en fastighet uppfyller kraven enligt eller äldre motsvarande bestämmelser i detta avseende, så bör det inte anses diskriminerande att inte vidta andra tillgänglighetsåtgärder som går utöver dessa krav, oavsett om dessa åtgärder i och för sig skulle underlätta för en enskild. Förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet bör mot denna bakgrund inte gälla om det krävs åtgärder beträffande fastigheter och byggnadsverk som går utöver de krav på tillgänglighet och användbarhet som har ställts i bygglov eller startbesked för den aktuella fastigheten eller byggnadsverket enligt eller äldre motsvarande bestämmelser och författningar som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Även om plan- och bygglagens regler bör anses utgöra ett tak för vilka åtgärder som kan krävas, bör det inte tas till intäkt för att varje verksamhetsutövare måste vidta dessa för att kunna freda sig mot ett anspråk på diskrimineringsersättning. Åtgärder måste nämligen i ett enskilt fall vara skäliga att kräva. När det gäller åtgärder som inte har med den fysiska miljön att göra Prop. 2013/14:198 kan det exempelvis krävas att verksamhetsutövaren vidtar åtgärder i fråga om information och kommunikation så att den som har en funktionsnedsättning kan ta del av den vara eller tjänst som erbjuds. Det bör vara tillräckligt att avhjälpa enklare hinder för att den enskilde ska få tillgång till området. Det är viktigt att i sammanhanget poängtera att många åtgärder av tillgänglighet är av det slaget att de ska ses som ett uttryck för vanlig artighet och mänsklig hjälpsamhet. I fråga om transporter finns en tämligen omfattande EU-rättslig reglering om en passagerares rätt till assistans i vissa fall. Dessa regler bör vara starkt vägledande när det gäller åtgärder på området på så sätt att bedömningen av skäliga åtgärder bör ta sin utgångspunkt i dessa. Den som uppfyllt sådana krav bör enligt regeringens uppfattning kunna utgå ifrån att ytterligare krav inte följer av diskrimineringslagstiftningen. Exempel på åtgärder är att en konduktör eller tågvärd kan ledsaga en resande och en busschaufför kan hjälpa till med bagage. Det kan även handla om att läsa upp en turlista eller att ge en kund särskild hjälp att boka en biljett eller åtgärder för att en person med en funktionsnedsättning ska kunna ta sig ombord på och färdas med en buss eller annat transportmedel. När det gäller den tekniska utformningen av transportfärdmedel kan dessa inte anses utgöra enkla åtgärder för tillgänglighet och bör inte anses skäliga att kräva. Förbudet bör inte gälla i fråga om bostäder I promemorian föreslås att förbudet mot bristande tillgänglighet även ska gälla i fråga om bostäder. Regeringen gör i denna fråga följande överväganden. Enligt promemorians förslag skulle det föreslagna förbudet mot bristande tillgänglighet i fråga om bostäder inte innebära någon skyldighet att anpassa en bostad som sådan vid överlåtelse eller upplåtelse med bostadsrätt eller vid uthyrning. Däremot skulle enligt förslaget åtgärder för att personer med funktionsnedsättning skulle kunna delta i exempelvis visningen av en bostad för spekulanter, men som inte avsåg själva bostadens utformning, omfattas av bestämmelsen. Om sådana åtgärder kunde krävas i det enskilda fallet skulle enligt promemorians förslag få avgöras inom ramen för skälighetsbedömningen. Även tillgänglighetsåtgärder som tar sikte på annat än själva bostaden borde enligt promemorians förslag i sig anses omfattade av förbudet. Dit hör t.ex. tillträde till själva fastigheten som sådan och tillgång till vissa gemensamma utrymmen såsom tvättstuga, förråd och soprum. Vilka åtgärder som skulle kunna krävas borde enligt promemorians förslag lämpligen lösas inom ramen för skälighetsbedömningen. Regeringen anser att ett förbud i enlighet med promemorians förslag skulle riskera att skapa betydande osäkerhet om vad som skulle kunna krävas vid överlåtelse eller upplåtelse av en bostad. Såsom Sveriges Bostadsrättsföreningars påpekar i sitt remissvar har en bostadsrättshavare som ska sälja sin bostadsrätt inte rätt att vidta några åtgärder utanför sin egen lägenhet. Det framstår vidare som orimligt att någon med stöd av den föreslagna bestämmelsen skulle kunna t.ex. göra 2013/14:198 gällande att en enskild husägare som vill sälja eller hyra ut sitt hus skulle vara skyldig att se till att en person med funktionsnedsättning ska kunna komma på en visning även om bostaden som sådan inte behöver anpassas. Enligt regeringens uppfattning skulle ett förbud mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet föra alltför långt i detta avseende. Mot denna bakgrund bör promemorians förslag i fråga om bostäder inte genomföras. I stället bör bostäder enligt regeringens mening helt undantas från förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet. Detta innebär således att den som tillhandahåller en bostad till allmänheten över huvud taget inte omfattas av förbudet. Förbudet bör inte gälla för privatpersoner I promemorian föreslås att förbudet mot bristande tillgänglighet i fråga om varor och tjänster även ska gälla för privatpersoner. Frågan var också aktuell i samband med införandet av diskrimineringslagen. gjorde för sin del bedömningen att privatpersoner inte borde omfattas av det förbud mot bristande tillgänglighet som enligt kommitténs förslag skulle gälla bl.a. i fråga om tillhandahållande av varor och tjänster (SOU 2006:22). Regeringen anser att de skälighetsbedömningar som en lagstiftning om åtgärder mot bristande tillgänglighet aktualiserar typiskt sett tar sikte på näringsverksamhet. När överväganden om skäligheten av sådana åtgärder aktualiseras bör en bedömning göras av bl.a. verksamhetens möjlighet att bära kostnader för tillgänglighet och dess personella resurser, i vilken mån åtgärder för tillgänglighet kan påverka verksamhetens funktion eller karaktär och nyttan för personer med vissa funktionsnedsättningar av att åtgärder vidtas. Detta är ställningstaganden som typiskt sett tar sikte på näringsverksamhet. Fastighetsägarna i anser att det kan anföras praktiska invändningar mot att privatpersoner ska kunna åläggas att vidta åtgärder för tillgänglighet i den fysiska miljön, inte minst med tanke på att en privatperson kan antas i många fall tillhandahålla en vara etc. från sin bostad. Som exempel anges att en barnfamilj som bor i lägenhet i en byggnad utan hiss och som drygar ut sin inkomst med viss försäljning från lägenheten, eller kanske säljer sina barns urvuxna kläder på eller genom annonsering med en lapp på en anslagstavla kan komma att omfattas av lagstiftningen. Regeringen anser att detta talar starkt för att inte låta förbudet omfatta även privatpersoner. Det kan vidare, som Statskontoret har framhållit, ifrågasättas om det är rimligt att ålägga en privatperson att göra de rättsliga bedömningar som lagstiftningen innebär. En annan aspekt av frågan är att det inte kan anses rimligt att begära av privatpersoner att vid en enstaka försäljning bekosta åtgärder för att skapa tillgänglighet för spekulanter med olika funktionsnedsättningar. Det finns således enligt regeringens uppfattning praktiska och rimliga invändningar mot att kravet på åtgärder för tillgänglighet ska kunna riktas även mot privatpersoner. Regeringen anser att en sådan ordning skulle riskera att brista i effektivitet och även innebära tillämpningsproblem. En sådan reglering skulle dessutom kunna uppfattas som alltför långtgående. Mot den nu angivna bakgrunden anser regeringen därför att privatper- Prop. 2013/14:198 soner inte bör omfattas av förbudet mot bristande tillgänglighet i fråga om varor och tjänster. Förbudet bör inte gälla för små företag har antagit ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt ska återkomma till med ett lagförslag om förbud mot diskriminering på grund av bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. Enligt måste det säkerställas att reformen beaktar förutsättningarna för näringslivets utveckling. Till detta kommer regeringens arbete med att förenkla för företag genom att minska deras administrativa bördor. Mot denna bakgrund anser regeringen att företag som vid senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare inte bör omfattas av förbudet mot bristande tillgänglighet i fråga om varor och tjänster. Det är viktigt att framhålla att de företag som föreslås undantas från förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet fortfarande omfattas av förbud mot diskriminering i andra former vad gäller varor och tjänster. 8.3.7Allmän sammankomst och offentlig tillställning Regeringens förslag: Diskriminering i form av bristande tillgänglighet ska vara förbjuden i fråga om anordnande av allmän sammankomst och offentlig tillställning. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Statskontoret, Försvarsmakten, , , , , , , kommun, , , , Förbundet , och Talboks- och tillstyrker eller är positiva till förslaget. Vad som avses med samhällsområdet Med allmän sammankomst och offentlig tillställning menas detsamma som i 16 kap. 9 § och i ordningslagen (1993:1617). Allmänna sammankomster omfattar sålunda sammankomster som utgör demonstrationer eller som annars hålls för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet, föreläsningar och föredrag som hålls för undervisning eller för att meddela allmän eller medborgerlig bildning, sammankomster för religionsutövning, teaterföreställningar, biografföreställningar, konserter och andra sammankomster för att framföra konstnärliga verk, samt andra sammankomster vid vilka mötesfriheten utövas. För att en sammankomst ska anses vara allmän krävs att den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den eller att sammankomsten med hänsyn till de villkor som gäller för 2013/14:198 tillträde till den bör anses jämställd med en sådan sammankomst. Vad som sägs om allmänna sammankomster gäller även cirkusföreställningar. Offentliga tillställningar omfattar tävlingar och uppvisningar i sport, idrott och flygning, danstillställningar, tivolinöjen och festtåg, marknader och mässor, samt andra tillställningar som inte är att anse som allmänna sammankomster eller cirkusföreställningar. För att en tillställning ska anses som offentlig krävs att den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den. En tillställning till vilken tillträdet är begränsat genom krav på inbjudan, medlemskap i en viss förening eller annat villkor är dock att anse som en tillställning som allmänheten har tillträde till, om tillställningen uppenbarligen är en del av en rörelse vars verksamhet uteslutande eller väsentligen består i att anordna tillställningar av detta slag. Detsamma gäller om tillställningen med hänsyn till omfattningen av den krets som äger tillträde, de villkor som gäller för tillträdet eller andra liknande omständigheter är att jämställa med sådan tillställning. Skälen för regeringens förslag Enligt 2 kap. 12 § 2 diskrimineringslagen (2008:567) är diskriminering förbjuden för den som anordnar en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning. Den som i förhållande till allmänheten företräder den som anordnar en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning likställs med denne. Att få möjlighet att delta i allmänna sammankomster och offentliga tillställningar är en väsentlig förutsättning för att kunna delta i samhällslivet. Även på detta område anser regeringen att det med relativt små medel går att åstadkomma en förändring i fråga om att med bättre tillgänglighet så långt det är möjligt åstadkomma att en person med funktionsnedsättning kan delta i samhället.