prop · H20311 · 2014-10-21 00:00:00 — På grund av detta ansåg regeringen att det var rimligt att anhöriga får särskilda insatser från samhället i form av stöd och uppmuntran. Ett väl fungerande stöd till anhöriga kan leda till att anhöriga orkar ge omsorg än man annars skulle ha gjort. Stöd till anhöriga är därför ett arbetssätt för att förebygga mer kostsamma behov som annars skulle kunna efterfrågas, som exempelvis särskilt boende. Sådana mer kostsamma insatser kan skjutas upp och kanske till och med helt undvikas om anhöriga ges stöd enligt regeringens bedömning. Om belastningen blir för stor på de anhöriga kan det även medföra att de behöver söka vård för egen del. Av dessa skäl måste, enligt regeringen, syftet 74Lagen (2009:549) om ändring i socialtjänstlagen (2001:453), Prop. 2008/09:82, bet. 2008/09:SoU19, rskr. 2008/09:249. 2008/09:82, s. s. 7–9 och 25. 2008/09:82, s. 24 och s. 38. 2000/2001:80, s. 82–83. 2008/09:82, s. 7–9. med samhällets stöd till anhöriga vara att genom förebyggande och stödjande arbete uppnå en högre livskvalitet för anhöriga och deras närstående.79 3.1.3Regeringen preciserade inte vad lagändringen innebar Det är inte tydligt vad lagändringen innebar för kommunernas ansvar för anhörigstöd. Detta trots att syftet med ändringen i lagtexten enligt regeringen var att förtydliga kommunernas ansvar för stöd till anhöriga.80 Regeringen skrev att: ”Eftersom ändringen i socialtjänstlagen innebär ett utökat åtagande för kommunerna ska finansieringsprincipen tillämpas.”81 Vad regeringen avsåg med det utökade ansvaret utvecklade inte regeringen i propositionen. Regeringen var inte heller konsekvent i sin bedömning av vad förändringen innebar för kommunernas ansvar i propositionen. Regeringen skrev att kommunerna redan hade ansvaret för stöd till anhöriga som en del i det ansvar kommunerna har för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. 82 Men skrev regeringen i propositionen att det ”i viss mån är frivilligt» för kommunerna att ge stöd till anhöriga eftersom 5 kap. 10 § SoL fram till lagändringen endast innebär att kommunerna bör ge anhöriga stöd.83 3.1.4Otydlig finansiering av anhörigstödsreformen 2009 Det saknas underlag som visar hur finansieringsprincipen tillämpades i samband med lagändringen . Det är oklart vilken effekt borttagandet av avlösning som specificerad stödform har fått på finansieringen. Regeringen skrev i propositionen Ändring av socialtjänstlagen att statens styrning av i huvudsak sker genom målangivelser i SoL. Utifrån förändringar i målen ska kostnadsuppskattningar göras. För att ökade kostnader ska föreligga krävs att lagändringar ses som en ambitionshöjning, till exempel genom att en större grupp förutsätts ta del av insatsen eller att insatsen förutsätts vara av större omfattning eller av högre kvalitet i de enskilda fallen.84 2008/09:82, s. 34–35. 2008/09:82, s. 35. 2008/09:82 s. 37. 82Enligt 2 kap. 2 § SoL 2008/09:82, s. 27., se även Ds 2008:18, s. 41. 1996/1997: 124, s. 162–163. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE ansåg regeringen att lagändringen innebar ett utökat åtagande för kommunerna, och därför skulle finansieringsprincipen tillämpas.85 Regeringen kom överens med kommuner och landsting (SKL) om för att fortsätta att utveckla stödet till anhöriga 2009, och därefter Hur regeringen och SKL kom fram till dessa belopp framgår inte av regeringens proposition eller någon annan skriftlig dokumentation.86 Regeringens bedömning i propositionen om kommunernas åtagande och finansieringen skilde sig åt från förarbetena till lagändringen 2009. Enligt förarbetena skulle finansieringsprincipen inte tillämpas eftersom ändringen inte skulle innebära ett utökat ansvar för kommunerna.87 SKL invände i remissbehandlingen mot förslaget i förarbetet. Enligt SKL skulle lagändringen innebära en utvidgning av det offentliga åtagandet. SKL ansåg att den dåvarande lagstiftningen innebar att det var en frivillig verksamhet för kommunerna att ge stöd till anhöriga. SKL betonade att om lagändringen skulle införas så skulle finansieringsprincipen tillämpas. En del i SKL:s argumentation var en analys av kostnaderna för att genomföra en liknande förändring av lagen som hade gjort . Där ansågs kostnaden för avlösning, beroende på omfattningen, ligga mellan 1,4 och för år 2004.88 Regeringen valde 2009 att ta bort avlösning som specificerad stödform men poängterade att det inte innebar någon försämring.89 Efter det ingick SKL och regeringen överenskommelsen om finansieringen av lagändringen. 3.2Statliga satsningar på stöd till anhöriga 1999–2013 Staten har åren 1999–2013 satsat cirka 2 miljarder på kommuners uppbyggnad av anhörigstöd. 90 Vissa medel har även satsats på stöd till anhörigorganisationer, stöd till kunskapsuppbyggnad och uppföljning av 2008/09:82 s. 37. Finansieringsprincipen tillämpas när , regeringen eller statliga myndigheter beslutar om regeländringar med direkta ekonomiska effekter för kommunerna och landstingen. Den kommunala finansieringsprincipen. 2008/09:82 s. 37 och e-post från . 87Ds 2008:18, s. 50. 88SKL, Stöd till anhöriga som vårdar och stödjer närstående (DS 2008:18), dnr 08/1580, ; , (S2004/6120/ST), Promemoria . 2008/09:82, s. 25. 90De generella förstärkningarna av statsbidragen till kommunerna och landstingen har inte tagits med i summeringen. Det har varierat om medel avsatts för utveckling av anhörigstöd i kommunerna genom en förstärkning av statsbidragen till kommunerna eller genom riktade stimulansmedel. Startskottet för utbyggnaden av anhörigstöd i kommunerna kom i samband med propositionen Nationell handlingsplan för äldrepolitiken. Då infördes stimulansbidrag om och framåt. Satsningarna skulle dock inte begränsas till att endast gälla anhöriga till äldre.91 Åren därefter, 2002–2004, satsades statliga resurser på kommunernas utbyggnad av anhörigstöd genom en förstärkning av de generella statsbidragen på . Regeringen var tydlig med att resurstillskottet också skulle riktas mot att stödja anhöriga.92 kom de riktade bidragen till kommunalt anhörigstöd tillbaka, inledningsvis med en satsning på årligen.93 förstärktes anslaget med . Medlen riktades mot fortsatt utveckling av stödformer, försöksverksamhet med nya former för samverkan med frivilligorganisationer och stöd till pensionärs- och anhörigorganisationerna.94 Även satsades medel på anhörigstöd. hade att fördela till kommunerna.95 Fördelningen av riktade stimulansmedel till kommunerna har –2002 och åren 2005–2008 baserats på folkmängd i åldersgruppen och äldre.96 betonade regeringen i regleringsbrev att den huvudsakliga målgruppen för kommunernas stöd är anhöriga till personer som är . I samband med anhörigstödsreformen avsatte staten till utveckling av kommunalt anhörigstöd. Medlen betalades ut som riktade stimulansmedel även åren 2009–2010. avsätter staten till detta ändamål. betalas stödet ut till kommunerna genom det kommunala utjämningssystemet, och de är därmed inte öronmärkta för anhörigstöd. 1998/99:1 UO 9, s. 91och se även prop. 1997/98:113, s. 111 och prop. 1997/98:113, s. 112. 1999/2000:149, s. 40-41, s. 24, och bilaga 1. 2004/05:1, UO 9, s. 147 och 150. 2005/06:1 UO 9, s. 154-155. 95Socialstyrelsens regleringsbrev 2008. 96Socialstyrelsens regleringsbrev 2007-2008, Regeringens beslut (2005/683/ST), , Regeringens beslut (S2005/10417/ST), och (2002), s. 15. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE Staten har även beviljat medel till kunskapsuppbyggnad, kunskapsspridning och utveckling av stöd till anhöriga via Nka, med totalt åren 2008–2013.97 Staten har gett kommunerna ett stort utrymme att själva avgöra vilket anhörigstöd som ska erbjudas genom att reglera skyldigheten med en ramlagsbestämmelse. Stöd till anhöriga motiverades vid förändringen av SoL dels av en önskan att underlätta anhörigas situation, dels av att det skulle minska kostnaderna för vård och omsorg. Regeringen har inte tydliggjort vilket ansvar kommunerna har för stöd till anhöriga genom lagändringen . Det saknas dokumentation som visar hur lagändringen skulle finansieras. Vidare är det oklart vilken effekt borttagandet av avlösning som specificerad stödform fick på finansieringen. Staten har satsat –2013. Huvuddelen av dessa medel har satsats på uppbyggnaden av kommunalt anhörigstöd. Åren 1999–2008 hade stimulansmedlen en tydlig koppling till äldrepolitiken. 97 Uppgift från Nka i samband med faktagranskning, och e-post från Nka . Berättelse från en pensionerad maka anhörig till make som drabbats av aggressiv cancer och demens Den första biståndshandläggaren vi hade var bra. Det gick lätt och hon visste hur vi hade det efter det första hembesöket. Det räckte med ett telefonsamtal för att kunna få mer hjälp. Det var inte så mycket byråkrati. Det har blivit hårdare. Totalt hade jag 17 handläggare de första tre första åren. Förvaltningen hade ett system där alla skulle veta allt om alla. I verkligheten hade ingen koll på något. Det var hemskt och jobbigt att blotta vårt liv för nya personer . Jag ville ju berätta men att inför varje ny fråga behöva ha ett nytt hembesök med två handläggare och blotta allt igen var oerhört jobbigt. Det byråkratiska är det jobbigaste. Förvaltningen och jag har en väldigt jobbig relation. Jag kommer att kämpa för jag vill att vi ska ha en sista bra tid i livet. Men det är en hård kamp. Med förvaltningen har det varit en kamp . kan jag tycka synd om biståndshandläggarna som har ett svårt och jobbigt jobb. Jag kan förstå att jag är besvärlig när jag ber om något för de måste göra så många saker. Jag undrar om byråkratin kostar mer än det jag ber om. Jag säger till handläggarna att vi måste skilja på sak och person. Jag är inte arg på personen utan på systemet och riktlinjerna. Det är inte så enkelt för mig att be om hjälp. Jag vill inte ha mer än vad jag behöver. har jag eller vi vad vi behöver. Men jag har fått kämpa så mycket för att få det. Det tar så mycket tid och kraft. Det måste få bli enklare att få den hjälp man behöver. Det är ju ingen som skulle överutnyttja det, man vill väl inte ha massa folk springande hemma om det inte behövs. Jag tror inte att det skulle bli dyrare att lyssna på oss och ge oss det vi behöver. Hemtjänstpersonalen och ASIH [avancerad sjukvård i hemmet] är fantastiska. Ett exempel på hur jobbigt det kan vara är när jag skulle gå en kurs om depression och ångest hos äldre personer. I början var min man så frisk att jag kunde gå när han var på dagverksamhet. Men sen blev han sämre, kunde inte vara på dagverksamheten så då ville jag ha en avlösare till honom medan jag var på kursen. Att få till det har tagit mig 18 telefonsamtal och ett papper på 8 sidor som jag har skrivit ihop. Trots det blev jag bara beviljad två tillfällen. Jag fick ta mina egna avlösartimmar för att gå den sista gången och då kunde jag inte gå på mitt barnbarns kalas. Då bröt jag ihop, det var så hemskt. Men då beviljade handläggaren mig på nåder att jag skulle få extratimmar att gå på kalaset. Men det handlade ju inte om det. Jag tyckte att jag hade rätt att få gå på kursen. Alla andra anhöriga som gick på kursen fick extra avlösningstimmar men inte jag. Kursen var oerhört bra och givande. När vi bor på vårt sommarställe i en annan kommun så sökte vi om hemtjänst . Handläggaren där tyckte inte att två gånger räckte. Det var så mycket enklare med byråkratin där. Man kunde ringa upp en biståndshandläggare på telefon, få prata med någon som lyssnade. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE 4Anhörigas behov av stöd Inför lagändringen var regering och riksdag tydliga med intentionerna för det kommunala anhörigstödet. Det skulle vara individualiserat, ges flexibelt och med kvalitet. Vi har undersökt om anhörigas behov tillgodoses genom de statliga satsningarna på att bygga upp kommunalt anhörigstöd. Huvudsakligen bygger detta kapitel på intervjuer med anhöriga och anhörig- och patientorganisationer. Bilden har kompletterats genom intervjuer med forskare, personer verksamma vid Nka, tjänstemän på och olika studier. Det som framkommer i intervjuerna är att anhörigas behov inte bara handlar om kommunalt anhörigstöd, utan i hög utsträckning också om vården och omsorgen om den närstående. Vi har dock inte granskat vården och omsorgen i sig men valt att redovisa anhörigas upplevelser av den. Här redogör vi dels för vilka de anhörigas behov och upplevelser är när det gäller vård och omsorg om den närstående, dels vilka behov av stöd som anhöriga uttrycker i övrigt. 4.1Det bästa anhörigstödet är en väl fungerande vård och omsorg98 Det särskilda boendet som mamma bor på nu kan jag verkligen lovorda. Jag har aldrig varit med om något liknande. Maken till personal, kompetens och glädje i sitt arbete. Det har gjort att vi anhöriga är så trygga i det här. Vi kan verkligen slappna av. Personalen gör allt, jag behöver inte göra något. Boendet utgår från varje persons behov.98 Regeringen understryker att anhöriga som vårdar och ger omsorg till närstående ska göra det frivilligt och att de som tar ansvaret ska få ett gott stöd.99 utgår i granskningen från att en förutsättning för frivillighet är att det finns ett alternativ, det vill säga att en närstående kan få en god offentlig vård och omsorg. I de intervjuer som vi har genomfört framhåller intervjupersonerna att det bästa anhörigstödet är en god vård och omsorg, i rätt omfattning och med god kvalitet, till den närstående. 98Djupintervju 5: förvärvsarbetande dotter till mamma med demens. 2008/09:82, s. 21. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE att de påverkas negativt av brister i vård och omsorg, bland annat otillräckligt utbud av särskilda boenden.100 Vikten av vård och omsorg lyfter också regeringen fram.101 Vi vill poängtera att vi inte granskat kvaliteten och omfattningen på vård och omsorg i sig utan endast valt att redovisa hur vården och omsorgen kan upplevas ur de anhörigas perspektiv. Ansvarsfördelningen mellan samhället och familjen framhölls som en viktig dimension av Socialtjänstkommittéen 1994: I vårt samhälle brukar man ibland tala om att det finns ett ”socialt kontrakt” mellan staten/samhället och medborgarna. Detta kontrakt föreskriver att medborgarna kan göra anspråk på bl.a. service och vård efter behov. Omsatt till de anhörigas situation förväntar sig också de anhöriga att samhället skall ställa upp med hjälp som en motprestation ”enligt kontraktet”. Detta är särskilt uppenbart för anhöriga som är medvetna om vilka samhällsinsatser som skulle behövas om de inte ställde upp. I ett sådant perspektiv blir frågan om anhörigstöd ytterst en förtroendefråga. Anhöriga måste känna förtroende för att samhället har hjälp att erbjuda när man behöver den.102 4.1.1Anhöriga upplever brister i kommunernas insatser Enligt intervjuer med anhöriga, patient- och anhörigorganisationer och forskare påverkas anhöriga i stor utsträckning om det finns brister i de kommunala insatserna som riktas till de närstående. Anhöriga upplever inte att kommunernas insatser motsvarar behoven Kommunernas bedömningar av behoven för de närstående enligt LSS och SoL påverkar anhöriga i stor utsträckning. Anhöriga upplever att de måste ta över ansvaret när kommunernas insatser inte räcker till. , och för fram att det mest efterfrågade anhörigstödet skulle vara att LSS-lagstiftningen tillämpades som avsett. Förbunden upplever att såväl domstolarnas som kommunernas tolkningar av LSS inte överensstämmer med lagstiftningens ursprungliga intentioner. har domstolar och kommuner enligt förbunden blivit mer restriktiva i sina bedömningar än med lagstiftningen. Förbunden menar att när de närståendes behov av kontaktperson och ledsagare inte tillgodoses blir det anhöriga som får ta på sig 100E-post med svar på frågor från Nka , (2011), s. 14 samt intervjuer med och Nka: Nkas ledning, Anhöriga till äldre och Anhöriga till personer med flerfunktionsnedsättning , och Anhöriga till personer med psykisk ohälsa . 2013/14:57, s. 64. 102SOU 1994:139, s. 330. den uppgiften.103 Bilden som förbunden ger bekräftas i intervju med företrädare för Habiliteringen i . Regeringen har gett i uppdrag att se över hur kommunerna tillämpar LSS med särskilt fokus på bostäder med särskild service, avlösarservice och korttidsvistelse samt ledsagarservice. Uppdraget ska redovisas i februari 2015.104 Även vid insatser som ges med stöd av SoL riktas kritik mot tillämpningen av lagstiftningen.105 I flera intervjuer framförs att insatser som riktas till personer med psykisk ohälsa, exempelvis boendestöd, daglig verksamhet och sysselsättning, ofta är dåligt anpassade till målgruppens förutsättningar och växlande dagsform. Eftersom dessa personer kan pendla mycket i hur de mår blir flexibilitet och individanpassning extra viktigt i utformningen av insatser.106 Bilden bekräftas av som menar att kritiken mot tillämpningen av SoL delas av en stor mängd anhöriga oavsett vilken diagnos eller vilka problem den närstående har.107 I såväl intervjuer som studier framkommer en samstämmig bild av en minskad omfattning på hemtjänst till de någorlunda friska äldre, orimliga arbetsvillkor för hemtjänstpersonal och att insatser som kommunen har beslutat om (så kallade biståndsbedömda insatser) inte genomförs inom äldreomsorgen. Hemtjänstinsatserna fokuseras på de mest sjuka och vårdbehövande äldre. Vissa kommuner har minskat på hemtjänst av servicekaraktär, som städning, och hänvisar istället till företag som erbjuder hushållsnära tjänster med skatteavdrag, så kallat RUT-avdrag.108 103Intervjuer med , FUB och Stödinsatser enligt LSS kartläggs. 1054 kap. 1 § SoL. 106Telefonintervju med före detta biståndshandläggare och intervju med Nka Anhöriga till personer med psykisk ohälsa . Se även (2012b), s. 11–12. 107Anhörigas faktagranskning av delar av rapportutkast. 108Intervjuer med doktorand vid vid och Nkas ledning . Även e-post med svar på frågor från Nka , (2013d), s. 138–139, och (2013), s. 14–18, och . Lyssna på oss och ta ansvar. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE Brist på särskilda boenden som motsvarar behoven Mammas boende var så bra, vi var supernöjda. Personalen lagade maten, mamma fick hålla på med trädgården. Och till och med när mamma blev så dålig att hon ryckte upp blommorna och inte ogräset så var det ingen som sa någonting. De planterade bara nya. De blev aldrig arga på boendet. I intervjuer har några anhöriga lyft fram att ett bra särskilt boende kan vara det bästa stödet.110 Under granskningen har såväl intervjuer som bostadsmarknadsenkät visat att utbudet av särskilda boenden inte motsvarar efterfrågan inom vare sig äldreomsorgen eller funktionshinderverksamheterna. Många äldre och funktionsnedsatta personer som vill bo i särskilt boende får därmed ingen plats. I intervjuer framkommer att det inte är ovanligt att funktionsnedsatta får köa för att få ett särskilt boende och det har blivit vanligare med avslag på ansökningar om särskilda boenden.111 Bilden bekräftas i bostadsmarknadsenkät till kommunerna . av landets kommuner täcker behovet av särskilda bostäder 2013. Var fjärde kommun räknar med att kunna täcka behovet genom planerad utbyggnad de kommande två åren. Läget för särskilda boenden till personer med funktionsnedsättning är sämre. Var tredje kommun anger att det finns tillräckligt med platser och endast två femtedelar räknar med att kunna täcka behovet de kommande två åren.112 En förklaring till bristen på särskilda boenden som ges i intervjuer med och forskaren är att det är billigare för kommunerna att ta sanktionsavgifterna för att inte kunna verkställa beslut , än att bygga särskilda boenden som är anpassade efter behov och med rätt bemanning. I intervjuer med , och riktas även kritik mot kvaliteten på de särskilda boendena för såväl äldre som personer som omfattas av LSS. Intervjupersonerna anser att det på många boenden saknas personal, att personalen inte har tillräcklig kompetens samt att enheterna är för stora för att passa de demenssjuka och funktionsnedsatta personernas behov. 109Djupintervju 1: förvärvsarbetande dotter till mamma med demens och pappa med neurologisk sjukdom. 110Ibid och djupintervju 2: förvärvsarbetande son till pappa med neurologisk sjukdom. 111Intervjuer med , och Nka Anhöriga till personer med flerfunktionsnedsättning, . Se även skr. 2013/14:57, s. 58–59. 112Boverket (2013), s. 34. Den anhöriges insatser vägs ibland in i behovsbedömningen Handläggares attityder och frågor i samband med handläggningen enligt SoL och LSS påverkar de anhöriga genom vilka signaler de skickar ut och vilken information de ger. I en intervju med framförs att många anhöriga uppfattar det som att handläggare ställer krav på att man ska ta ansvar som anhörig. Handläggarna förstår inte de anhörigas behov och framförallt inte utmaningen i att förena omsorg och arbete. anser vidare att de professionella istället borde fråga vad orkar du, finns det någonting du vill göra och kan göra, och så vidare.113 I detta finns också en jämställdhetsdimension eftersom fruar och döttrar ofta bedöms som mer kapabla att kunna ta ett vård- eller omsorgsansvar. Hur det ser ut varierar mellan olika kommuner och mellan olika handläggare. Det medför en rättsosäkerhet för den enskilde enligt en forskare på området.114 Anhöriga måste kämpa för insatser till den närstående Det är svårt att få reda på vad man har rätt till när det gäller insatser till den närstående. Anhöriga säger i intervjuer att de själva behöver ta reda på vilka insatser som finns och ligga på för att de ska beviljas. Det räcker inte med att berätta för handläggarna på kommunen om den närståendes behov för att få den hjälp man behöver. Anhöriga säger att det tar tid och energi att bevaka den närståendes rättigheter mot kommunen.115 Bilden bekräftas i intervjuer med Nka och . De säger att många kommuner är dåliga på att informera om vilka rättigheter den närstående har till insatser.116 Även Habiliteringen i märker av att anhöriga behöver information om rätten till insatser. Många telefonsamtal till Habiliteringen handlar om vilka insatser som finns, vad lagen säger och så vidare. 113Samma bild ges i intervju med Nka Anhöriga till äldre och i Sand, (2010), s. 71. 114Intervju med fil. dr i sociologi och verksam vid . En liknande bild ges i djupintervju 1 förvärvsarbetande dotter till mamma med demens och pappa med neurologisk sjukdom. 115Djupintervju 1: förvärvsarbetande dotter till mamma med demens och pappa med neurologisk sjukdom, djupintervju 3: pensionerad maka till make med neurologisk sjukdom, djupintervju 4: pensionerad maka till make med cancer och demens, djupintervju 6: förvärvsarbetande son till pappa med cancer, djupintervju 8-9: förvärvsarbetande mamma till vuxen son med diagnos i autismspektrumtillstånd 116Intervjuer med Nka Anhöriga till personer med flerfunktionsnedsättning . Se även och (2013), s. 13–14. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE upplever anhöriga också att det inte räcker att känna till sina rättigheter: När min son skulle flytta till eget boende var han . Kommunens handläggare krävde att jag skulle skriva på hyreskontraktet och menade att jag hade ansvaret som hans mamma. Inte som hans goda man. Jag vet att det är fel, att det strider mot lagstiftningen. Men vad ska jag göra? Antingen skriver jag på eller så bor han kvar hemma?117 Det finns en rättighet att överklaga beslut om insatser enligt SoL och LSS. Flera anhöriga i intervjuer anser att det jobbigt att hjälpa den närstående att överklaga och att de inte alltid har kraft att driva en sådan process.118 En anhörig som intervjuat berättar att kommunerna ibland vet att de gör fel när de avslår vissa beslut men ändå gör det för att de vet att många inte orkar överklaga. Ett sådant exempel som ges är kolloverksamhet för funktionshindrade där beslut om kollo har avslagits och när överklagan gått igenom är kolloperioden slut. Att man då fått rätt spelar ingen roll. När insatsen har sökts på nytt kommande år har kommunerna gett avslag på nytt med motivering att det föreligger nya omständigheter. ”Till slut orkar man inte överklaga mer.”119 Kommunala riktlinjer styr utbudet, inte individens behov