prop · H103215 · 2014-04-03 00:00:00 — I paragrafen finns regler om rätten till biträde av polisen i samband med tillsyn. De 21 polismyndigheterna och ska ombildas till en myndighet, (prop. 2012/13:1, utgiftsområde 4, s. 47 f., bet. 2012/13:JuU1, rskr. 2012/13:124). Paragrafen har anpassats till den nya polisorganisationen genom att ordet polismyndighet har bytts ut mot (jfr prop. 2013/14:110). Sammanfattning av betänkandet (SOU 2012:84) Vi har haft regeringens uppdrag att se över vissa frågor som rör lagen (1986:436) om näringsförbud. Syftet med översynen är enligt utredningsdirektiven att stärka och modernisera vissa delar av lagstiftningen. I vårt uppdrag har också ingått att utreda hur effektiviteten vid tillsynen över näringsförbud kan förbättras. I detta betänkande redovisar vi resultatet av vårt arbete. I det följande sammanfattas de viktigaste förslagen i betänkandet. Förändring i kretsen av personer som kan meddelas näringsförbud (avsnitt 3) I 4 § lagen om näringsförbud anges vilka företrädare för juridiska personer som kan meddelas näringsförbud. Av paragrafen följer att näringsförbud kan meddelas ett antal i paragrafen angivna företrädare för vissa angivna juridiska personer. Till dem hör t.ex. styrelseledamöter i aktiebolag men inte styrelseledamöter i ideella föreningar och stiftelser. Till dem som kan meddelas näringsförbud hör enligt paragrafen även den som i annan egenskap [] faktiskt har utövat ledningen av en näringsverksamhet. har gjort bedömningen att det på grund av paragrafens oklara utformning inte är möjligt att tillämpa den sistnämnda bestämmelsen på företrädare för andra juridiska personer än de som uttryckligen omnämns i paragrafen. Vi har haft i uppdrag att överväga utformningen av den nämnda paragrafen. Enligt vår mening bör en person som grovt har åsidosatt sina åligganden i näringsverksamhet kunna meddelas näringsförbud, oavsett i vilken juridisk form som näringsverksamheten har bedrivits. Detta synes även tidigare ha varit lagstiftarens utgångspunkt, fastän – såsom har konstaterat – lagtexten inte utfor paragrafen formuleras om så att där otvetydigt slås fast att var och en som faktiskt utövar ledningen över en näringsverksamhet som en juridisk person bedriver kan meddelas näringsförbud. Det innebär att var och en som faktiskt utövar ledningen över en näringsverksamhet som exempelvis en stiftelse eller en ideell förening bedriver kommer att kunna meddelas näringsförbud. Av den nuvarande lagens förarbeten framgår att lagstiftarens syfte med att i lagen peka ut vissa företrädare för ett antal angivna juridiska personer är att åstadkomma en viss bevislättnad för den som framställer yrkande om näringsförbud. Den som är t.ex. styrelseledamot i ett aktiebolag ska alltid anses ha en företagsledande ställning och kan därför alltid, om han eller hon grovt åsidosätter sina åligganden i näringsverksamhet, meddelas näringsförbud. Vi har – i enlighet med våra direktiv – övervägt om motsvarande bevislättnad ska föreligga när yrkandet om näringsförbud riktas mot formella företrädare för ideella föreningar, stiftelser och utländska filialer. Främst med hänsyn till att det saknas en associationsrättslig reglering av ideella föreningar har vi bedömt att bevislättnadsregeln inte bör 2013/14:215 omfatta formella företrädare för ideella föreningar. Vi föreslår däremot Bilaga 1 att vissa företrädare för stiftelser och utländska filialer ska omfattas av bevislättnadsregeln. Det bärandet skälet för detta är att det numera, sedan det har införts en särskild lagreglering av stiftelser och utländska filialer, är möjligt att jämställa företrädare för dessa företagsformer med företrädare för sådana juridiska personer som redan omnämns i bevislättnads- Näringsförbud i förhållande till (avsnitt 4) Vi har även haft i uppdrag att analysera i vilka situationer ett meddelande av näringsförbud kan komma i konflikt med artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till , det s.k. förbudet mot dubbla brottmålsprocesser. Avsikten med den aktuella bestämmelsen i är att förhindra att en person, när en dom eller ett beslut har vunnit laga kraft, på nytt blir föremål för en brottmålsprocess som grundar sig på samma eller väsentligen samma omständigheter som i det tidigare avgörandet. Vi har bedömt att det finns anledning att utgå från att vid en prövning skulle finna att ett beslut om näringsförbud är att anse som straff i mening. Därmed finns det, såsom nuvarande svensk lagstiftning är uppbyggd, en risk för att det uppstår situationer som står i strid med förbudet mot dubbla brottmålsprocesser. Den nuvarande lagen förhindrar sålunda inte att en person först döms i ett brottmål och att åklagaren i en senare process – sedan den tidigare domen har vunnit laga kraft – ansöker om näringsförbud med den tidigare domen som grund. Enligt vår mening står i så fall den senare processen i strid med . Liknande situationer kan uppkomma när en näringsidkare har underlåtit att betala skatter, tullar och avgifter och till följd därav åläggs att betala skatte-, tull- eller transporttillägg; om åklagare eller annan därefter ansöker om att näringsidkaren ska meddelas näringsförbud på grund av betalningsunderlåtelserna, torde denna senare process stå i strid med . Detsamma gäller om en näringsidkare, som har brutit mot vissa konkurrensbestämmelser, förpliktas att betala en konkurrensskadeavgift och det därefter, med hänvisning till samma överträdelser, väcks talan mot honom eller henne om näringsförbud. I syfte att förhindra situationer av detta slag föreslår vi att det införs en bestämmelse om att yrkande om näringsförbud inte får tas upp till prövning om den som yrkandet avser redan har varit föremål för en annan prövning som har avsett samma eller väsentligen samma omständigheter som åberopas till grund för yrkandet. Enligt lagen om näringsförbud ska den som överträder ett näringsförbud straffas med fängelse eller böter. Domstolen kan, om näringsförbudet har överträtts, också besluta att näringsförbudet ska förlängas. Frågan om förlängning kan prövas i en separat process. Detta kan enligt vår mening komma i konflikt med förbud mot dubbla brottmålsprocesser. Vi föreslår därför att frågan om förläng- ning av näringsförbud endast ska kunna prövas i samband med åtal för överträdelse av näringsförbud. Vi har även konstaterat att nuvarande bestämmelser inte förhindrar att ett näringsförbud förlängs, trots att den som förbudet avser inte döms för överträdelse av näringsförbudet. Enligt vår bedömning är en sådan ordning olämplig, eftersom den kan komma i konflikt med den s.k. Vi föreslår därför att lagen utformas så att ett näringsförbud kan förlängas endast om den som förbudet avser döms för överträdelse av förbudet. En utökad anmälningsskyldighet för revisorer (avsnitt 5) Vi har haft i uppdrag att utreda dels förutsättningarna för att införa en skyldighet för revisorer att anmäla upptäckt eller misstanke om överträdelse av näringsförbud till åklagare, dels möjligheterna att införa en uppgiftsskyldighet för revisorer i förhållande till . Handlingsplikt enligt 9 kap. 42–44 §§ aktiebolagslagen Revisorer i aktiebolag är – enligt 9 kap. 42–44 §§ aktiebolagslagen (2005:551) – skyldiga att agera på visst sätt – i sista hand genom anmälan till åklagare – om de vid revisionen finner att någon i bolagets ledning kan misstänkas för vissa typer av brott. Vi har kunnat konstatera att flertalet av de brott som omfattas av bestämmelsen har en straffskala som motsvarar straffskalan för över- trädelse av näringsförbud. Ett av syftena med bestämmelserna om näringsförbud är att skydda näringslivet mot ekonomiska oegentligheter, vilket överensstämmer nära med syftet bakom de aktuella bestämmel- serna i aktiebolagslagen. Det framstår därmed enligt vår mening som ganska naturligt att utvidga bestämmelsen till att även avse överträdelser Huvudprincipen i aktiebolagslagen är att revisorn endast är skyldig att agera vid brottsmisstankar som avser styrelseledamot eller verkställande Eftersom en person som har näringsförbud inte kan vara styrelseledamot eller verkställande direktör i ett aktiebolag, är det inte lämpligt att avgränsa en revisors agerandeplikt avseende misstänkt över- trädelse av näringsförbud på det sättet. Principen om att misstanken ska avse styrelseledamot eller verkställande direktör är emellertid redan genombruten, eftersom en revisor är skyldig att agera vid misstanke om mutbrott inom ramen för bolagets verksamhet. därmed inte se några principiella skäl mot att låta detsamma gälla vid misstanke om överträdelse av näringsförbud. Vi förordar därför att revisors agerandeplikt vid misstanke om brott utvidgas till att avse även misstanke om överträdelser av näringsförbud som har skett inom ramen för bolagets verksamhet. En revisor i ett aktiebolag är skyldig att lämna förunder- sökningsledare i brottmål alla de upplysningar om bolaget som denne Vi har övervägt om revisorer bör ha motsvarande upplysnings- 2013/14:215 skyldighet gentemot den myndighet som utövar tillsyn över närings- Bilaga 1 förbud, dvs. Vi har dock bedömt att det inte bör införas någon sådan upplysningsskyldighet. Möjligheterna att genomföra en ändamålsenlig revision är enligt vår mening beroende av att det föreligger ett förtroendefullt samarbete mellan revisorn och bolagets ledning. En skyldighet för revisorn att lämna upplysningar om företagets förhållanden skulle riskera att skada samarbetet mellan revisor och företagsledningen. I förlängningen skulle detta påverka möjligheterna att genomföra en ändamålsenlig Vid bedömningen har det även sin betydelse att en revisor är skyldig att lämna uppgifter till åklagare i samband med en förundersökning. Särskild delgivningsmottagare (avsnitt 6) I bl.a. aktiebolag kan det finnas en s.k. särskild delgivningsmottagare. En särskild delgivningsmottagares behörighet är begränsad till mottagandet av delgivning för bolagets räkning. Vi har haft i uppdrag att överväga om den som har näringsförbud bör vara förhindrad att vara särskild delgivningsmottagare. Enligt vår mening kan rollen som särskild delgivningsmottagare inte i sig anses som en ledande funktion i ett företag. En utomstående kan möjligen ändå få uppfattningen att den särskilda delgivningsmottagaren har en sådan ledande funktion. Ett förordnande som särskild delgivningsmottagare kan kanske också underlätta för en person med näringsförbud att behålla viss kontroll över företaget. Dessa förhållanden talar i viss mån för att personer med näringsförbud inte bör kunna vara särskilda delgivningsmottagare. Uppgifter från visar emellertid att det enbart finns en person med näringsförbud som också är registrerad som särskild delgivningsmottagare. Vi bedömer därför att det inte finns någon påtaglig risk för att rollen som särskild delgivningsmottagare kan användas för att kringgå reglerna om näringsförbud. Därmed finns inte heller tillräckliga skäl för att förhindra personer med näringsförbud från att uppträda som särskilda delgivningsmottagare. (avsnitt 7) Vi har haft i uppdrag att överväga om uppgifterna i bör få vara kvar i registret även efter det att näringsförbudet har löpt ut. finns det – genom de register som förs av bl.a. kreditupplysningsföretag och – möjlighet för såväl privata aktörer som brottsbekämpande myndigheter att få tillgång till uppgifter om tidigare meddelade näringsförbud. Bland annat mot denna bakgrund bör, enligt vår mening, uppgifter om näringsförbud även i fortsättningen tas bort från register när näringsförbudet har löpt ut. Tillsyn (avsnitt 8) Vi har också haft i uppdrag att analysera vilka problem som finns vid tillsyn över näringsförbud. Enligt vår bedömning fungerar tillsynsverksamhet tillfredsställande vid tillsynen av det stora flertalet av alla meddelade näringsförbud. I en del fall fungerar emellertid tillsynen sämre. Sålunda uppvisar dagens system vissa brister som gör att dels har svårigheter att komma i kontakt med dem som har meddelats näringsförbud, dels har svårigheter att få korrekta uppgifter om hur personer med näringsförbud försörjer sig. Enligt vår mening är det av grundläggande betydelse för tillsynsverksamheten att får tillgång till korrekta uppgifter om hur en person försörjer sig och att myndigheter med relativt enkla medel har möjlighet att kontrollera att uppgifterna som lämnas är riktiga. Vi föreslår därför att lagen om näringsförbud kompletteras med bestämmelser som förbättrar möjligheter att utöva sin tillsynsverksamhet. Det inledande samtalet görs obligatoriskt genomför samtal med dem som har fått näringsförbud. De inledande och uppföljande samtal som hålls utgör enligt vår mening viktiga inslag i tillsynsverksamheten. Dessa samtal ger möjligheter såväl att bedöma risken för att näringsförbuden överträds som att förklara innebörden av förbudet för den berörde. Vi föreslår att det inledande samtalet ska vara obligatoriskt och att det som huvudregel ska genomföras genom att personen med näringsförbud inställer sig hos myndigheten; därmed klargörs också att samhället tar meddelade näringsförbud på allvar. Kallelsen till samtalet ska kunna förenas med vite. Uteblir personen ändå, ska han eller hon kunna hämtas genom polisens försorg. Vi föreslår vidare att ska kunna kalla till ytterligare samtal , om det finns särskilda skäl. Särskilda skäl för sådana uppföljande samtal kan exempelvis finnas om bedömer att det finns en förhöjd risk för överträdelse av förbudet. Inhämtande av upplysningar från den som har näringsförbud Som vi redan har nämnt är det viktigt att får korrekta uppgifter om hur en person med näringsförbud försörjer sig. Därför föreslår vi att det införs en bestämmelse enligt vilken får begära att den som har näringsförbud lämnar uppgift om inkomst- och anställningsförhållanden och om övriga omständigheter av betydelse för tillsynen. Vi föreslår dock inte att en sådan begäran om upplysningar ska kunna förenas med vite eller liknande sanktion. Uppgiftsskyldighet för tredje man Vi har bedömt att tillsyn skulle underlättas väsentligt om myndigheten hade möjlighet att begära uppgifter från tredje man, t.ex. från banker. 2013/14:215 någon möjlighet att inom ramen för tillsynen hämta in sådana uppgifter. Bilaga 1 Denna brist kompenserar myndigheten delvis genom att använda de uppgifter som hämtas in i samband med tillgångsundersökningar vid utmätning. En annan möjlighet – som dock utnyttjas mycket sällan – är att begära att polisen biträder myndigheten med spaning. Enligt vår mening framstår det som principiellt tveksamt att tillgång till upplysningar i ett tillsynsärende är beroende av vilken information som myndigheten har fått tillgång till i ett utsökningsärende. Därför föreslår vi att det införs bestämmelser som ålägger tredje man viss upplysningsskyldighet gentemot . Vi har bedömt att sådana bestämmelser kommer att ge bättre möjligheter att kontrollera och följa upp de uppgifter som personen med näringsförbud själv har lämnat. Exempelvis kan uppgifter om transaktioner till och från ett bankkonto ge svar på frågan om personen trots förbudet bedriver en näringsverksamhet. De föreslagna bestämmelserna har utformats med utsökningsbalkens motsvarande bestämmelser som förebild. Enligt föreslaget ska tredje man sålunda vara skyldig att lämna uppgift om ekonomiska mellanhavanden med den person som har näringsförbud. Den föreslagna uppgiftsskyldigheten innebär – i likhet med vad som gäller enligt utsökningsbalken – att bl.a. den s.k. banksekretessen sätts åt sidan. Ett föreläggande om att lämna uppgifter till ska kunna förenas med vite. Rätten att göra oanmälda hembesök har rätt att göra hembesök – även sådana som inte har anmälts i förväg – hos den som har näringsförbud. Denna möjlighet har emellertid använts med enligt vår mening onödig restriktivitet. Hembesök, inklusive oanmälda sådana besök, kan fylla en viktig funktion i tillsynsarbetet. I ett enskilt fall kan det vara viktigt att har möjlighet att söka upp och samtala med personer utan att dessa har haft möjlighet att förbereda sig inför mötet. Enligt vår bedömning kan sådana besöka öka myndighetens möjligheter att avslöja eventuella överträdelser. Vi föreslår att det införs en bestämmelse om att vid tillsynen har rätt att söka upp den som har näringsförbud i hemmet eller där han eller hon annars befinner sig. har ända haft möjlighet att begära biträde av polismyndighet i samband med tillsynsverksamheten. Enligt bestämmelsen har rätt att få biträde av polismyndighet. Denna möjlighet utnyttjas endast i begränsad omfattning, vilket enligt vår mening är en brist. I syfte att öka möjligheter att få hjälp av polisen föreslår vi att en polismyndighet ska vara skyldig att lämna det biträde som behövs vid tillsynen. En ny lag om näringsförbud (avsnitt 9) Vi har haft i uppdrag att bedöma behovet av en ny utformning av lagen om näringsförbud och i förekommande fall lämna förslag till nödvändiga ändringar. Vi har med anledning av detta gjort bedömningen att den nuvarande lagen inte uppfyller de krav som ställs på en modern lagtext. Till detta kommer att lagen har blivit svåröverskådlig genom återkommande lagändringar vilka bl.a. har inneburit att det har skjutits in nya paragrafer bland de ursprungliga. De förslag som vi har redogjort för ovan innebär att det behöver införas ytterligare bestämmelser. Vi har mot denna bakgrund kommit till slutsatsen att den nuvarande lagen bör ersättas med en ny lag. Vi har därför lämnat ett förslag till en sådan lag. Vi har också utarbetat ett förslag till en ny förordning om näringsförbud. Ikraftträdande (avsnitt 11) Den nya lagen om näringsförbud föreslås träda i kraft . Förslag till lag (2014:000) om näringsförbud Härigenom föreskrivs följande. 1 § Genom ett beslut om näringsförbud enligt denna lag meddelas en näringsidkare begränsningar i rätten att bedriva eller ta del i näringsverksamhet. Person som får meddelas näringsförbud Personer med anknytning till enskild näringsverksamhet 2 § Bestämmelserna i 4–9 §§ ska tillämpas på enskilda näringsidkare och dem som utåt har framträtt som ansvariga för en enskild näringsverksamhet. Personer med anknytning till juridiska personer 3 § Bestämmelserna i 4–9 §§ ska vidare tillämpas på dem som faktiskt har utövat ledningen av en näringsverksamhet som en juridisk person har bedrivit. Följande befattningshavare ska alltid anses ha utövat ledningen av näringsverksamhet på sätt som anges i första stycket: 1.i kommanditbolag: komplementär, 2.i andra handelsbolag: bolagsman, 3.i aktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag: ledamot och suppleant istyrelsen samt verkställande direktör och vice verkställande direktör, 4.i sparbanker, ekonomiska föreningar och försäkringsföreningar: ledamot och suppleant i styrelsen samt verkställande direktör och vice verkställande direktör, 5.i europeiska ekonomiska intressegrupperingar med säte i : företagsledare, 6.i europabolag och europakooperativ med säte i : ledamot och suppleant i förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorgan samt verkställande direktör och vice verkställande direktör, 7.i utländska filialer som omfattas av lagen (1992:160) om utländska filialer m.m.: verkställande direktör och vice verkställande direktör, och 8.i stiftelser som omfattas av 2 kap. 3 § bokföringslagen (1999:1078): ledamot och suppleant i styrelsen samt, när en stiftelse har anknuten förvaltning, sådana företrädare för förvaltaren som anges i detta stycke. Näringsförbud på grund av brott 4 § Den som avses i 2 eller 3 § ska meddelas näringsförbud, om 1. han eller hon i den i 2 eller 3 § avsedda näringsverksamheten har gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa, 2. han eller hon därigenom eller på annat sätt grovt har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamheten, och 3. näringsförbud är motiverat från allmän synpunkt. Näringsförbud i samband med konkurs 5 § Den som avses i 2 eller 3 § ska meddelas näringsförbud, om 1.den enskilda näringsidkaren eller den juridiska personen har försatts 2.den som avses i 2 eller 3 § har agerat grovt otillbörligt mot den enskilda näringsidkarens eller den juridiska personens borgenärer eller på annat sätt grovt har åsidosatt sina skyldigheter i den i 2 eller 3 § avsedda näringsverksamheten, och 3.näringsförbud är motiverat från allmän synpunkt. För att någon ska kunna meddelas näringsförbud enligt första stycket krävs att han eller hon innehade den ställning som avses i 2 och 3 §§ när den enskilda näringsidkaren eller den juridiska personen försattes i konkurs eller hade innehaft en sådan ställning under någon del av det närmaste året innan konkursansökan kom in till tingsrätten. Näringsförbud på grund av underlåtenhet att betala skatt m.m. 6 § Den som avses i 2 eller 3 § ska meddelas näringsförbud, om 1.han eller hon i den i 2 eller 3 § avsedda näringsverksamheten i avsevärd omfattning har underlåtit att betala sådan skatt, tull eller avgift som omfattas av bestämmelserna om betalningssäkring i skatteförfarandelagen (2011:1323), 2.han eller hon därigenom eller på annat sätt grovt har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamheten, och 3.näringsförbud är motiverat från allmän synpunkt. Näringsförbud på grund av överträdelse av konkurrensbestämmelser 7 § Den som avses i 2 eller 3 § ska meddelas näringsförbud, om 1.han eller hon i den i 2 eller 3 § avsedda näringsverksamheten har överträtt förbuden i 2 kap. 1 § konkurrenslagen (2008:579) eller artikel 101 i EUF-fördraget på sätt som inneburit att företag i samma produktions- eller handelsled fastställer försäljningspriser, begränsar eller kontrollerar produktion eller delar upp marknader, 2.han eller hon därigenom eller på annat sätt grovt har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamheten, och 3.näringsförbud är motiverat från allmän synpunkt. När näringsförbud är motiverat från allmän synpunkt 8 § Vid bedömningen av om näringsförbud är motiverat från allmän synpunkt ska det särskilt tas hänsyn till, om 1.åsidosättandet har a) varit systematiskt, b) syftat till betydande eller c) orsakat eller varit ägnat att orsaka betydande skada, eller 2.näringsidkaren har dömts för brott i näringsverksamhet. 2013/14:215 Om den som avses i 2 eller 3 § har gjort sig skyldig till brott i närings- Bilaga 2 verksamheten och det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , ska vid tillämpningen av 4 § näringsförbud anses motiverat från allmän synpunkt, om inte särskilda skäl talar mot det. 9 § I fall som avses i 7 § gäller följande. Vid bedömningen av om näringsförbud är motiverat från allmän synpunkt ska även tas särskild hänsyn till om förfarandet har varit ägnat att allvarligt hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen. Näringsförbud ska inte anses motiverat från allmän synpunkt, om den som kan komma i fråga för ett sådant förbud själv eller inom ramen för den bedrivna näringsverksamheten har medverkat till att i väsentlig mån underlätta en sådan utredning av överträdelse som görs av 2.en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen, eller 10 § Näringsförbud ska meddelas för , lägst tre och högst , och gäller från det att beslutet om näringsförbud vinner laga kraft. Vid bestämmande av förbudstidens längd ska rätten ta hänsyn till om det har meddelats tillfälligt näringsförbud enligt 22 §. Därvid får rätten bestämma en kortare förbudstid än . 11 § Den som har näringsförbud får inte 2.faktiskt utöva ledningen av en näringsverksamhet eller av en sådan juridisk person som är bokföringspliktig även om den inte driver näring, 3.vara bolagsman i ett annat handelsbolag än ett kommanditbolag eller komplementär i ett kommanditbolag eller medlem i en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i , 4.vara stiftare av ett aktiebolag eller en sparbank, 5.vara ledamot eller suppleant i styrelsen för – ett aktiebolag, – en ekonomisk förening, – en sparbank, – ett ömsesidigt försäkringsbolag, – en försäkringsförening, – en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i , – en pensionsstiftelse, eller