prop · H103121 · 2014-02-25 00:00:00 — a begära att juridiska och fysiska personer som sysslar med verksamhet som lätt kan användas för penningtvätt, när det gäller sådan verksamhet iidentifierar och kontrollerar identiteten på sina kunder och, i tillämpliga fall, deras verkliga förmånstagare (beneficial owners), och gör fortlöpande företagsbesiktning (due diligence) av affärsrelationen utifrån ett riskbaserat perspektiv, iirapporterar misstankar om penningtvätt som är föremål för bevakning, iiividtar stödjande åtgärder, som registrering av identifiering av kunder och deras transaktioner, personalutbildning och införande av interna handlingsprogram och förfaranden och i tillämpliga fall anpassade till omfattningen och arten av deras verksamhet, bi tillämpliga fall, förbjuda personer som avses i a att avslöja att en rapport om en misstänkt transaktion eller uppgifter om denna har överlämnats eller att en utredning av penningtvätt pågår eller kan verkställas, csäkerställa att personer som avses i a är föremål för effektiva system för övervakning och i tillämpliga fall uppsikt, så att de uppfyller kraven på bekämpning av penningtvätt, i tillämpliga fall utifrån en riskbedömning. 3I detta avseende ska varje part vidta sådana lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder som kan vara nödvändiga för att spåra den betydande fysiska transporten av kontanter och överlåtbara instrument över nationsgränser. Artikel 14 – Uppskjutande av misstänkta transaktioner inom landet Varje part ska vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som kan vara nödvändiga för att FIU eller, i tillämpliga fall, andra behöriga myndigheter eller organ ska kunna vidta brådskande åtgärder när det finns misstanke om att en transaktion har samband med penningtvätt, och uppskjuta en transaktion eller vägra tillstånd till att den genomförs för att analysera transaktionen och bekräfta misstanken. Varje part kan begränsa en sådan åtgärd till fall då en rapport om en misstänkt transaktion har lämnats in. Den längsta varaktigheten av sådant uppskjutande eller vägran om tillstånd till en transaktion ska regleras i nationell lagstiftning. Kapitel IV – Internationellt samarbete Avdelning 1 – Principer för internationellt samarbete Artikel 15 – Allmänna principer och åtgärder för internationellt 1Parterna ska i största möjliga utsträckning samarbeta med varandra när det gäller utredningar och rättsliga förfaranden som syftar till att förverka hjälpmedel och . 2Varje part ska vidta sådana lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder som kan vara nödvändiga för att på de villkor som föreskrivs i detta kapitel kunna uppfylla krav på a förverkande av bestämda föremål som utgör eller hjälpmedel samt förverkande av som består av krav på att betala ett penningbelopp som svarar mot vinningens värde, b bistånd med efterspaning och säkerhetsåtgärder avseende de slag av förverkande som anges i a ovan. 3Bistånd med efterspaning och säkerhetsåtgärder enligt 2 b ska genomföras med den anmodade partens tillåtelse och enligt dess nationella lagstiftning. Om en framställning om en sådan åtgärd innefattar formaliteter eller förfaranden som är nödvändiga enligt den ansökande partens lagstiftning, ska den anmodade parten tillmötesgå sådana framställningar i den mån den begärda åtgärden inte strider mot de grundläggande principerna i dess lagstiftning, även om dessa är okända för den anmodade parten. 4Varje part ska vidta sådana lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder som kan vara nödvändiga för att säkerställa att framställningar som kommer från andra parter om att identifiera, spåra, spärra eller beslagta och hjälpmedel får samma prioritet som de som görs inom ramen för interna förfaranden. Avdelning 2 – Bistånd med efterspaning Artikel 16 – Skyldighet att lämna bistånd Parterna ska på begäran i största möjliga utsträckning bistå varandra med att identifiera och spåra hjälpmedel, och annan egendom som kan förverkas. Biståndet ska innefatta varje åtgärd för att tillhandahålla och säkra bevis när det gäller den nämnda egendomens förekomst, belägenhet eller förflyttning, beskaffenhet, juridiska status eller värde. Artikel 17 – Framställningar om upplysningar om bankkonton 1Varje part ska, på de villkor som anges i denna artikel, vidta nödvändiga åtgärder för att som svar på en framställning som en annan part sänt, fastställa huruvida en fysisk eller juridisk person som är föremål för en brottsutredning innehar eller kontrollerar ett eller flera konton av något slag i någon bank på dess territorium, och om så är fallet lämna upplysningar om de angivna kontona. 2Den skyldighet som anges i denna artikel ska tillämpas endast iden mån den bank som har kontot innehar upplysningarna. 3Förutom kraven i artikel 37 ska den ansökande parten i sin framställning aange varför den anser det sannolikt att de begärda upplysningarna är av betydande värde för brottsutredningen, bange på vilka grunder den förmodar att banker i den anmodade staten innehar kontot och så långt möjligt specificera vilka banker och/eller konton som kan beröras, och cbifoga alla ytterligare upplysningar den har tillgång till som kan göra det lättare att tillmötesgå framställningen. 4Den anmodade parten kan föreskriva samma villkor för att den ska uppfylla en sådan framställning som den tillämpar på framställningar om husrannsakan och beslag. 5Varje stat eller Europeiska gemenskapen kan, för undertecknandet eller när den deponerar sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument, genom en förklaring ställd till generalsekreterare, förklara att denna artikel är tillämplig endast på de kategorier av brott som specificeras i den lista som finns i bilagan till denna konvention. 6Parterna kan utvidga denna bestämmelse till konton i andra finansinstitut än banker. En sådan utvidgning kan underkastas ömsesidighetsprincipen. Artikel 18 – Framställningar om upplysningar om banktransaktioner 1På framställning av en annan part ska den anmodade parten lämna upplysningar om specificerade bankkonton och banktransaktioner som har gjorts genom ett eller flera konton som specificeras i framställningen, inklusive upplysningar om sändande eller mottagande konto. 2Den skyldighet som anförs i denna artikel ska tillämpas endast i den mån den kontoförande banken innehar upplysningarna. 3Förutom kraven i artikel 37 ska den ansökande parten i sin framställning ange varför den anser att de begärda upplysningarna är relevanta för brottsutredningen. 4Den anmodade parten kan föreskriva samma villkor för att den ska uppfylla en sådan framställning som den tillämpar när det gäller framställning om husrannsakan och beslag. 5Parterna kan utvidga denna bestämmelse till konton i andra finansinstitut än banker. En sådan utvidgning kan underkastas reciprocitetsprincipen. Artikel 19 – Framställningar om övervakning av banktransaktioner 1Varje part ska på framställning av en annan part säkerställa att den kan övervaka de banktransaktioner som görs genom ett eller flera konton som specificeras i framställningen och meddela resultaten av detta till den ansökande parten. 2Förutom kraven i artikel 37 ska den ansökande parten i sin framställning tala om varför den anser att de begärda upplysningarna är relevanta för brottsutredningen. 3Övervakningsbeslutet ska tas i varje enskilt fall av den anmodade partens behöriga myndigheter, med vederbörlig hänsyn till den partens nationella lagstiftning. 4Den ansökande och den anmodade partens behöriga myndigheter ska komma överens om övervakningens praktiska utformning. 5Parterna kan utvidga denna bestämmelse till konton i andra finansinstitut än banker. Artikel 20 – Frivilliga upplysningar Om det inte påverkar en parts egna utredningar eller rättsliga förfaranden, kan den utan föregående framställning förse en annan part med upplysningar om hjälpmedel och , när den anser att avslöjande av sådana upplysningar kan bistå den mottagande parten att inleda eller genomföra utredningar eller rättsliga förfaranden eller kan leda till en framställning från den parten enligt detta kapitel. Avdelning 3 – Säkerhetsåtgärder Artikel 21 – Skyldighet att verkställa säkerhetsåtgärder 1På framställning av en annan part som har inlett en brottmålsrättegång eller rättsliga förfaranden för förverkande ska en part verkställa nödvändiga säkerhetsåtgärder, som spärrande eller beslag, för att förhindra handel med, överlåtelse eller undanskaffande av egendom som i ett senare skede kan begäras förverkad eller tas i anspråk för att tillgodose framställningen. 2En part som har tagit emot en framställning om förverkande enligt artikel 23 ska på begäran verkställa de åtgärder som nämns i punkt 1 i denna artikel när det gäller all slags egendom som berörs av framställningen eller som kan tas i anspråk för att tillgodose framställningen. Artikel 22 – Verkställighet av säkerhetsåtgärder 1Sedan de säkerhetsåtgärder som begärs i överensstämmelse med punkt 1 i artikel 21 verkställts ska den ansökande parten frivilligt och möjligt förse den anmodade parten med alla upplysningar som kan ifrågasätta eller ändra omfattningen av dessa åtgärder. Den ansökande parten ska också utan dröjsmål förse den anmodade parten med alla ytterligare upplysningar denna begär och som är nödvändiga för att verkställa och följa upp säkerhetsåtgärderna. 2Innan någon säkerhetsåtgärd som vidtagits enligt denna artikel upphävs ska den anmodade parten så långt möjligt ge den ansökande parten möjlighet att redovisa sina skäl för att fortsätta åtgärden. Avdelning 4 – Förverkande Artikel 23 – Skyldighet att förverka 1En part som har tagit emot en framställning från en annan part om förverkande av hjälpmedel eller som finns på dess territorium, ska a verkställa ett beslut om förverkande meddelat av en domstol i en ansökande stat när det gäller sådana hjälpmedel eller sådan , eller b överlämna framställningen till sina behöriga myndigheter för att utverka ett beslut om förverkande och, om ett sådant beslut meddelas, verkställa det. 2För tillämpning av punkt 1 b i denna artikel ska varje part vid behov ha behörighet att inleda ett förfarande om förverkande enligt sin egen lagstiftning. 3Bestämmelserna i punkt 1 i denna artikel ska också tillämpas på förverkande som innebär ett krav att betala ett penningbelopp motsvarande vinningens värde, om egendom som kan tas i anspråk för förverkande finns i den anmodade staten. Om betalning inte har erhållits ska den anmodade parten i sådana fall, när den verkställer förverkande enligt punkt 1, verkställa kravet i all egendom som är tillgänglig för ändamålet. 4Om en framställning om förverkande avser ett särskilt föremål, kan parterna komma överens om att den anmodade parten kan verkställa förverkandet i form av krav att betala ett penningbelopp som motsvarar egendomens värde. 5Parterna ska så långt möjligt samarbeta enligt deras nationella lagstiftning med de parter som begär verkställande av åtgärder som är likvärdiga med förverkande och som leder till berövande av egendom och som inte är brottspåföljder, i den mån en rättslig myndighet hos den ansökande parten beordrat sådana åtgärder när det gäller ett brott, om det har fastställs att egendomen utgör sådan eller annan egendom som avses i artikel 5 i denna konvention. Artikel 24 – Verkställighet av förverkande 1Förfarandena för att uppnå och verkställa förverkande enligt artikel 23 ska regleras av den anmodade partens lagstiftning. Den anmodade parten ska vara bunden av den bedömning av fakta i målet som framgår av en dom eller ett beslut av den ansökande parten eller som indirekt ligger till grund för domen Varje stat eller Europeiska gemenskapen kan, för undertecknandet eller när den deponerar sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument, genom en förklaring ställd till generalsekreterare, förklara att punkt 2 i denna artikel är tillämplig endast i den mån detta är förenligt med dess konstitutionella principer och grundbegrepp- en i dess rättsordning. Om förverkandet består i ett krav på att betala ett penning- belopp, ska den anmodade partens behöriga myndighet räkna om beloppet till den partens valuta enligt den växelkurs som gäller när beslutet att verkställa förverkandet tas. Vid tillämpning av artikel 23.1 a ska den ansökande parten ensam ha rätt att besluta om varje ansökan om omprövning av beslutet om förverkande. Artikel 25 – Förverkad egendom Egendom som en part förverkat enligt artiklarna 23 och 24 i denna konvention, ska disponeras av den parten enligt dess nationella lagstiftning och administrativa förfaranden. När parter handlar på framställning av en annan part enligt artiklarna 23 och 24 i denna konvention, ska de i den mån deras nationella lagstiftning medger det och på begäran i första hand överväga att lämna tillbaka den förverkade egendomen till den ansökande parten så att denna kan lämna kompensation till brottsoffren eller lämna tillbaka egendomen till dess rättmätiga När en part handlar på framställning av en annan part enligt artiklarna 23 och 24 i denna konvention, kan den särskilt över- väga att sluta avtal eller arrangemang för att regelmässigt eller från fall till fall dela sådan egendom med andra parter enligt dess nationella lagstiftning eller administrativa förfaranden. Artikel 26 – Rätt till verkställighet samt högsta belopp som kan En framställning om förverkande enligt artiklarna 23 och 24 påverkar inte den ansökande partens rätt att själv verkställa beslut om förverkande. 2Inget i denna konvention ska tolkas så att det totala värdet av förverkandet får överskrida det penningbelopp som anges i beslutet om förverkande. Om en part finner att detta kan inträffa, ska de berörda parterna rådgöra med varandra för att undvika det. Artikel 27 – Åläggande av fängelsestraff vid bristande fullgörelse Den anmodade parten ska inte till följd av en framställning enligt artikel 23 ålägga fängelsestraff vid bristande fullgörelse eller vidta någon annan åtgärd som inskränker en persons frihet, om den ansökande parten i framställningen har förklarat att detta inte får ske. Avdelning 5 – Vägran och uppskjutande av samarbete Artikel 28 – Skäl för vägran 1Samarbete enligt detta kapitel kan vägras om a den åtgärd som begärs skulle strida mot de grundläggande principerna i den anmodade partens rättsordning, eller b verkställighet av åtgärden kan antas skada den anmodade partens suveränitet, säkerhet, allmänna rättsprinciper (ordre public) eller andra väsentliga intressen, eller c det brott framställningen avser enligt den anmodade partens åsikt inte är av sådan vikt att det motiverar den begärda åtgärden, eller d det brott som framställningen avser är ett skattebrott, men inte finansiering av terrorism, eller e det brott som framställningen avser är ett politiskt brott, men inte finansiering av terrorism, eller f den anmodade parten anser att verkställelse av den åtgärd som begärs skulle strida mot principen ne bis in idem, eller g det brott som framställningen avser inte skulle vara ett brott enligt den anmodade partens lagstiftning om det förövats inom dess jurisdiktion. Detta skäl för vägran får dock tillämpas på samarbete enligt avdelning 2 endast om tvångsåtgärder ingår i det bistånd som söks. brottslighet krävs för samarbete enligt detta kapitel, ska det kravet anses vara uppfyllt oavsett om både parter placerar brottet inom samma brottskategori eller benämner brottet med samma terminologi, under förutsättning att båda parterna brottsförklarar det beteende som ligger bakom brottet. 2Samarbete enligt avdelning 2, i den mån tvångsåtgärder ingår i det bistånd som begärs, och enligt avdelning 3 i detta kapitel, kan vägras om de åtgärder som begärs inte skulle vara tillåtna enligt den anmodade partens nationella lagstiftning för utredningar eller rättsliga förfaranden om det hade varit ett motsvarande inhemskt fall. 3Om den anmodade partens lagstiftning kräver detta, kan samarbete enligt avdelning 2, i den mån tvångsåtgärder ingår i det bistånd som begärs, och enligt avdelning 3 i detta kapitel, vägras om de åtgärder som begärs eller några andra åtgärder med motsvarande verkan inte skulle vara tillåtna enligt den ansökande partens lagstiftning, eller, vad gäller den ansökande partens behöriga myndigheter, om framställningen inte är godkänd av någon domstol eller annan rättslig myndighet, inbegripet allmän åklagare, i samband med handläggningen av brottmål 4Samarbete enligt avdelning 4 i detta kapitel kan vägras om a enligt den anmodade partens lagstiftning, förverkande inte föreskrivs för den typ av brott som framställningen avser, eller b utan att det påverkar skyldigheten enligt artikel 23.3, det skulle strida mot de principer i den anmodade partens nationella lagstiftning som begränsar möjligheterna till förverkande när det gäller sambandet mellan ett brott och ien ekonomisk fördel som kan betecknas som av detta, eller iiegendom som kan betecknas som hjälpmedel för detta, eller cenligt den anmodade partens lagstiftning, förverkande kan åläggas eller verkställas på grund av preskription, eller dutan att det påverkar tillämpningen av artikel 23, punkt 5, framställningen inte har samband med en tidigare dom, ett beslut av juridisk natur eller ett uttalande i ett sådant beslut om att ett eller flera brott har begåtts, på grundval av vilka förverkandet har beslutats eller begärs, eller eförverkandet antingen inte kan verkställas i den ansökande staten eller är föremål för ett ordinärt besvärsförfarande, eller fframställningen avser ett beslut om förverkande som grundas på ett avgörande som har tagits utan att den person som berörs därav varit närvarande, och de rättsliga förfaranden den ansökande parten vidtagit och som ledde till avgörandet enligt den anmodade partens mening inte gav vederbörande det minimum av rätt att försvara sig som tillkommer var och en som anklagas för brott. 5Ett beslut anses inte ha tagits in absentia i den mening som avses i punkt 4 f i denna artikel om a det har bekräftats eller meddelats mot den berörda personens invändningar, eller b det har meddelats efter överklagande på talan av den berörda personen. 6När det gäller punkt 4 f i denna artikel ska den anmodade parten, om minimum för rätt att försvara sig har uppfyllts, i övervägandet ta hänsyn till om den berörda personen medvetet har försökt undandra sig lagföring eller om personen, efter att ha haft möjlighet att föra talan mot det beslut som tagits in absentia, valde att inte göra detta. Detsamma ska gälla när den berörda personen, efter att vederbörligen ha delgetts kallelse att inställa sig, valt att varken göra detta eller begära ajournering. 7En part får inte hänvisa till banksekretess som skäl för att vägra samarbeta enligt detta kapitel. Om dess nationella lagstiftning kräver det, kan parten kräva att en framställning om samarbete som skulle innebära hävande av banksekretessen ska vara godkänd antingen av en domstol eller av någon annan rättslig myndighet, inbegripet allmän åklagare, i samband med handläggning av brottmål. 8Utan att tillämpningen av det skäl för vägran som fastställs i punkt 1 a i denna artikel påverkas a får den anmodade parten inte som ett hinder mot samarbete enligt detta kapitel åberopa det faktum att den person som är under utredning eller är föremål för ett beslut om förverkande, meddelat av den ansökande partens myndigheter, är en juridisk person, bfår det faktum att en fysisk person mot vilken ett beslut om förverkande av har tagits därefter har avlidit eller det faktum att en juridisk person mot vilken ett beslut om förverkande av har tagits därefter har avvecklats inte åberopas som hinder mot att lämna bistånd enligt artikel 23.1 a. cfår det faktum att en person som är under utredning eller föremål för ett beslut om förverkande som tagits av den ansökande partens myndigheter, i framställningen nämns både som upphovsman till den underliggande straffrättsliga överträdelsen och brottet penningtvätt enligt artikel 9.2 b i denna konvention, inte åberopas av den anmodade parten som ett hinder mot samarbete enligt detta kapitel. Artikel 29 – Uppskov Den anmodade parten kan uppskjuta en begärd åtgärd om den skulle skada dess myndigheters utredningar eller rättsliga förfaranden. Artikel 30 – Partiellt eller villkorligt bifall till en framställning Innan samarbete enligt detta kapitel vägras eller skjuts upp ska den anmodade parten, i tillämpliga fall efter samråd med den ansökande parten, överväga huruvida framställningen kan tillmötesgås delvis eller på de villkor som den bedömer som nödvändiga. Avdelning 6 – Underrättelser och skyddande av tredje parts rättigheter Artikel 31 – Underrättelse om handlingar 1Parterna ska så långt möjligt bistå varandra med delgivning av rättegångshandlingar till personer som berörs av säkerhetsåtgärder och förverkande. 2Inget i denna artikel ska inverka på a möjligheten att sända rättegångshandlingar med post direkt till personer utomlands, b möjligheten för stämningsmän, tjänstemän eller andra behöriga myndigheter hos den part som utfärdat beslutet att delge rättegångshandlingar direkt genom den partens konsulära myndigheter eller genom stämningsmän, tjänstemän eller andra behöriga myndigheter hos den mottagande parten, om inte den mottagande parten lämnar en förklaring av motsatt innebörd till generalsekreterare för undertecknandet eller när den deponerar sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument. 3När rättegångshandlingar delges personer utomlands som berörs av säkerhetsåtgärder eller beslut om förverkande som tagits av den avsändande parten, ska denna part ange vilka rättsmedel som står till förfogande för sådana personer enligt dess lagstiftning. Artikel 32 – Erkännande av utländska beslut 1När den anmodade parten handlägger en framställning om samarbete enligt avdelning 3 och 4, ska den erkänna alla rättsliga beslut som den ansökande parten tagit och som rör de rättigheter tredje part hävdar. 2Erkännande kan vägras om a tredje parter inte har haft tillräcklig möjlighet att hävda sina rättigheter, eller b beslutet är oförenligt med ett beslut som den anmodade parten redan tagit i samma fråga, eller c det är oförenligt med den anmodade partens allmänna rättsprinciper (ordre public), eller d beslutet har tagits i strid med rättsregler enligt vilka den anmodade parten har förbehållit sig domsrätten i frågan. Avdelning 7 – Procedurregler och andra allmänna bestämmelser Artikel 33 – Central myndighet 1Parterna ska utse en central myndighet eller, om så krävs, flera myndigheter som ska svara för att sända och besvara framställningar enligt detta kapitel, handlägga sådana framställningar eller överlämna dem till de behöriga myndigheterna för handläggning. 2 Varje part ska, för undertecknandet eller när den deponerar sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument, meddela generalsekreterare namn och adresser till de myndigheter som den utsett enligt punkt 1 i denna artikel. Artikel 34 – Direkt kommunikation 1De centrala myndigheterna ska kommunicera direkt med varandra. 2I brådskande fall kan den ansökande partens rättsliga myndigheter, inklusive allmänna åklagare, sända framställningar eller meddelanden enligt detta kapitel direkt till den anmodade partens rättsliga myndigheter. I sådana fall ska den ansökande partens centrala myndighet sända en kopia till den anmodade partens centrala myndighet. 3Framställningar eller meddelanden enligt punkterna 1 och 2 i denna artikel kan översändas genom Internationella kriminalpolisorganisationen (). 4 Om en framställning görs enligt punkt 2 i denna artikel och myndigheten inte är behörig att handlägga den, ska myndigheten överlämna framställningen till den behöriga nationella myndigheten och underrätta den ansökande parten om detta. 5 Den ansökande partens behöriga myndigheter kan sända framställningar eller meddelanden enligt avdelning 2 i detta kapitel som inte innefattar tvångsåtgärder direkt till den anmodade partens behöriga myndigheter.