prop · H10383 · 2014-02-04 00:00:00 — Förvaltningsrätten i anser att den föreslagna 5 kap. 2 c § UtlL – enligt vilken en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i och som på grund av vistelse utanför har förlorat sitt uppehållstillstånd har rätt att få ett nytt sådant efter anmälan om han eller hon återvänder till för att bosätta sig här – utgör ett undantag från bestämmelsen i 5 kap. 18 § UtlL om att uppehållstillstånd ska sökas före inresa. Förvaltningsrätten förordar därför att det i 5 kap. 18 § första stycket UtlL förs in ett tillägg som förtydligar detta. Skälen för regeringens förslag Direktivets bestämmelser om återtagande av varaktigt bosatta som åtnjuter internationellt skydd och deras familjemedlemmar Om en varaktigt bosatt vars EU-uppehållstillstånd innehåller en anmärkning om internationellt skydd ska utvisas från den stat där han eller hon har ställning som varaktigt bosatt och han eller hon fortfarande åtnjuter internationellt skydd i den medlemsstat som nämns i anmärkningen i EU-uppehållstillståndet, ska enligt den nya punkten 3b i artikel 12 i direktivet om varaktigt bosatta personen i fråga utvisas till den medlemsstaten, som och utan formaliteter, utan att det påverkar tillämplig unionslagstiftning eller nationell lagstiftning och principen om familjens enhet, återta personen i fråga samt dennes familjemedlemmar. Med familjemedlemmar avses enligt definitionen i artikel 2 e i direktivet de tredjelandsmedborgare som vistas i den berörda medlemsstaten i enlighet med rådets direktiv /86/EG av om rätt till familjeåterförening (familjeåterföreningsdirektivet)6. Återtagande av skyddsbehövande med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat och deras familjemedlemmar Det behöver införas en bestämmelse i utlänningslagen enligt vilken en person som utvisas från en annan EU-stat där han eller hon har ställning som varaktigt bosatt ska återtas till om han eller hon har flyktingstatusförklaring eller alternativ skyddsstatusförklaring här. Bestämmelsen bör också omfatta den berörda personens familjemedlemmar. Frågan är vilka familjemedlemmar som ska omfattas av bestämmelsen. Enligt direktivet om varaktigt bosatta avses med familjemedlemmar sådana familjemedlemmar som vistas i den berörda staten i enlighet med familjeåterföreningsdirektivet. Familjeåterföreningsdirektivet innehåller dock både obligatoriska och fakultativa bestämmelser. Vilka familjemedlemmar som vistas i en viss stat enligt det direktivet beror således på hur den staten har valt att genomföra det direktivet. Vilka familjemedlemmar som omfattas av återtagandeskyldigheten i direktivet om varaktigt bosatta beror alltså på hur vistelselandet har genomfört familjeåterföreningsdirektivet. Dessutom innehåller direktivet om varaktigt bosatta både obligatoriska och fakultativa bestämmelser om vilka familjemedlemmar som får följa med eller förena sig med en varaktigt bosatt som utövar sin rätt till bosättning i en annan medlemsstat. Mot denna bakgrund låter det sig inte göras att, såsom Förvaltningsrätten i förordar, i lag ange vilka familjemedlemmar som avses. Återtagandebestämmelsen i utlänningslagen måste utformas så att den enkelt går att tillämpa oavsett från vilket land återtagande ska ske och säkerställer att alla familjemedlemmar som kunnat följa med den varaktigt bosatte från med stöd av direktivet om varaktigt bosatta, eller som kunnat ansluta sig till den varaktigt bosatte i den andra EU-staten med stöd av familjeåterföreningsdirektivet, omfattas av återtagandeskyldigheten. 6 EUT L 251, 3.10.2003, s. 12 (Celex nr 32003L0086). bör det därför inte göras någon uppräkning av vilka familjemedlemmar som omfattas. Bestämmelsen bör i stället utformas i nära överensstämmelse med motsvarande artikel i direktivet om varaktigt bosatta. Återtagandeskyldigheten bör därför utformas så, att om en annan EU-stat har ålagt en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i den staten och som har flyktingstatusförklaring eller alternativ skyddsstatusförklaring i att lämna den staten, ska han eller hon återtas till och detsamma ska gälla hans eller hennes familjemedlemmar om de har ålagts att lämna den andra EU-staten genom ett beslut som har fattats i samband med beslutet avseende utlänningen. Rätt till uppehållstillstånd för skyddsbehövande med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat och deras familjemedlemmar vid återtagande Vad skyldigheten att återta en varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare som beviljats internationellt skydd innebär framgår inte av direktivet. Bestämmelser om återtagandeskyldighet finns också i blåkortsdirektivet. Om en EU-stat har avslagit en ansökan om EU-blåkort från en utlänning som har ett EU-blåkort utfärdat av en annan EU-stat, och ålagt utlänningen och medföljande familjemedlemmar att lämna den staten ska de återtas till den stat som utfärdat EU-blåkortet, och det även om giltighetstiden för EU-blåkortet har löpt ut eller återkallats under prövningen av ansökan. Inte heller av blåkortsdirektivet framgår närmare vad återtagandeskyldigheten innebär. Där anges dock att den utlänning och hans eller hennes familjemedlemmar som har återtagits får vistas i den återtagande staten även om EU-blåkortet inte längre gäller eller har återkallats. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i direktivet om varaktigt bosatta. Återtagandeskyldigheten enligt direktivet om varaktigt bosatta måste i vart fall innebära en rätt för de personer som återtas att resa in i landet. Därtill måste återtagandeskyldigheten innebära att den person som har flyktingstatusförklaring eller alternativ skyddsstatusförklaring i och som återtas ska kunna få stanna kvar i om förutsättningarna härför är uppfyllda. En flykting eller en alternativt skyddsbehövande beviljas normalt permanent uppehållstillstånd i (5 kap. 1 § UtlL). Enligt 7 kap. 7 § första stycket UtlL ska dock ett permanent uppehållstillstånd återkallas för en utlänning som är bosatt här. En person som beviljats asyl i och som sedan bosatt sig i ett annat EU-land kan alltså ha fått sitt permanenta uppehållstillstånd återkallat. Den situationen kan då uppstå att en flykting eller alternativt skyddsbehövande, som efter att ha fått ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat ska utvisas därifrån, inte längre har uppehållstillstånd i . Han eller hon kan dock efter att ha återvänt till ansöka om uppehållstillstånd och beviljas detta enligt 5 kap. 1 § UtlL. Familjemedlemmar till en skyddsbehövande som ska återtas till behöver inte ha haft uppehållstillstånd i tidigare. Om den som återtagits som flykting eller som alternativt skyddsbehövande beviljas uppehållstillstånd i bör hans eller hennes familjemedlemmar som har återtagits kunna beviljas uppehållstillstånd som den skyddsbehövande, om de ansöker om detta. bestämmelse med den innebörden bör föras in i utlänningslagen. Uppehållstillstånd bör dock kunna nekas en familjemedlem som utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet. Detta bör framgå av bestämmelsen. Om familjemedlemmen har ett eget skyddsbehov kan det också bli aktuellt att bevilja uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 § UtlL. Beviljande av uppehållstillstånd efter inresan Enligt huvudregeln i 5 kap. 18 § UtlL ska en utlänning som vill ha uppehållstillstånd i ha ansökt om och beviljats ett sådant tillstånd före inresan i landet. Direktivet om varaktigt bosatta ställer krav på att ett återtagande sker och utan formaliteter. Det är därför en rimlig ordning att de personer som omfattas av återtagandeskyldigheten ska kunna resa in i utan att först ha beviljats uppehållstillstånd. Eftersom det inte kan uteslutas att de återtagna personerna inte vill stanna i bör uppehållstillstånd inte beviljas utan ansökan. En ansökan om uppehållstillstånd får inte bifallas efter inresan om inte något av undantagen i 5 kap. 18 § UtlL är tillämpligt. En person som har rätt till uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande enligt 5 kap. 1 § UtlL omfattas av undantagsbestämmelserna och kan därför beviljas uppehållstillstånd efter inresan. De familjemedlemmar som har återtagit omfattas dock inte med nödvändighet av något av undantagen i 5 kap. 18 § UtlL. I denna paragraf bör därför ytterligare en undantagsbestämmelse införas, enligt vilken dessa personer ska kunna beviljas uppehållstillstånd trots att ansökan har gjorts efter inresan i . Förvaltningsrätten i anför att bestämmelsen i den föreslagna paragrafen 5 kap. 2 c § UtlL – som innebär att den person som har ställning som varaktigt bosatt i och som på grund av vistelse utanför har förlorat sitt uppehållstillstånd ska ges ett nytt sådant efter anmälan om han eller hon återvänder till för att bosätta sig här – också utgör ett undantag från huvudregeln i 5 kap. 18 § UtlL att uppehållstillstånd inte får beviljas efter inresa. Förvaltningsrätten anser därför att det bör föras in ett tillägg i 5 kap. 18 § UtlL som förtydligar detta. Regeringen konstaterar att bestämmelsen i 5 kap. 18 § UtlL reglerar när en ansökan om uppehållstillstånd ska vara gjord. I den föreslagna paragrafen 5 kap. 2 c § UtlL, som i huvudsak motsvarar nu gällande 5 kap. 16 c § UtlL, stadgas en rätt till uppehållstillstånd efter anmälan. Ett beviljande av uppehållstillstånd med stöd av paragrafen föregås alltså inte av någon ansökan. Regeringen finner därför inte skäl att ange bestämmelsen i 5 kap. 2 c § som ett undantag från huvudregeln i 5 kap. 18 §. Rätt att resa in i För att ska kunna fullgöra sin återtagandeskyldighet enligt direktivet krävs, som angetts ovan, att de återtagna personerna kan resa in i . En utlänning som reser in i ska enligt huvudregeln i 2 kap. 1 § UtlL ha pass. Pass krävs enligt samma paragraf även för vistelse i . En utlänning som reser in i eller vistas i ska dessutom enligt huvudregeln ha visering, om han eller hon inte har uppehållstillstånd eller ställning som varaktigt bosatt. 2 kap. 3 § UtlL. Av 3 kap. 1 § 4 UtlF framgår att innehavare av resedokument, som utfärdats i enlighet med eller konventionen angående flyktingar som är sjömän och som har utfärdats av en svensk myndighet eller av en myndighet i en stat som tillträtt och i förhållande till tillämpar den europeiska överenskommelsen om avskaffande av viseringstvång för flyktingar, är undantagna från kravet på visering. För den som är flykting ska enligt 2 kap. 7 § UtlF ett resedokument utfärdas bl.a. i de fall som anges i . Ett resedokument utfärdas för en begränsad tid och kan således ha upphört att gälla under den berörda personens vistelse i en annan EU-stat. Ett nytt resedokument kan då utfärdas inom ramen för nu gällande reglering. Det innebär att de personer som omfattas av återtagandeskyldighet och som är flyktingar kan ges rätt till inresa. En person som är alternativt skyddsbehövande och viseringspliktig har inte rätt att resa in i utan visering. Detsamma gäller de familjemedlemmar som återtas till och som omfattas av viseringsskyldighet. För att ska kunna fullgöra sin återtagandeskyldighet enligt direktivet om varaktigt bosatta bör därför bestämmelserna i 2 kap. 3 § UtlL kompletteras på så sätt att utlänningar som har återtagits enligt den nya bestämmelsen om återtagande inte behöver ha visering för att få resa in i landet. påpekar att det inte framgår av förslaget om undantaget för familjemedlemmar gäller enbart om de reser tillsammans med utlänningen som har ställning som varaktigt bosatt, eller vilka bevis för sin rätt till inresa utan visering eller tillstånd som de kan förväntas visa i en gränskontroll om de anländer till via en yttre gräns och inte har haft uppehållstillstånd här. Regeringen konstaterar att den föreslagna bestämmelsen inte innehåller något krav på att familjemedlemmarna och den varaktigt bosatte anländer till . Regeringen anser att det inte bör regleras i lag vilka dokument som familjemedlemmarna ska visa i en gränskontroll. När det gäller kravet på innehav av pass uppfylls detta för flyktingar genom att ett resedokument gäller även som pass. För en alternativt skyddsbehövande kan ett främlingspass utfärdas enligt 2 kap. 12 § UtlF, för det fall han eller hon saknar giltigt pass. Om de familjemedlemmar som omfattas av återtagandeskyldigheten saknar pass bör det rimligen kunna krävas av dem att de själva ordnar ett sådant inför resan till . Någon författningsändring i den delen behövs därför inte. Återtagande av varaktigt bosatta i och deras familjemedlemmar Det finns i direktivet om varaktigt bosatta även en skyldighet för den medlemsstat som har beviljat en tredjelandsmedborgare ställning som varaktigt bosatt att och utan formaliteter återta denna person samt hans eller hennes familjemedlemmar i en situation där den varaktigt bosatte har bosatt sig i en annan medlemsstat som sedan beslutat ålägga honom eller henne att lämna den medlemsstatens territorium (artikel 22.2). Vid genomförandet av direktivet om varaktigt bosatta infördes inte någon uttrycklig bestämmelse om återtagande av personer med ställning som varaktigt bosatt i i svensk rätt. För tydlighets skull bör det införas en bestämmelse i utlänningslagen enligt vilken en person ska återtas till om han eller hon har ställning som varaktigt bosatt i och åläggs att lämna en annan medlemsstat. Det bör även framgå att denna återtagandeskyldighet också omfattar den berörda personens familjemedlemmar. När det gäller frågan om vilka familjemedlemmar som ska återtas gör sig samma resonemang gällande som ovan beträffande återtagande av familjemedlemmar till flyktingar och alternativt skyddsbehövande med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat. Bestämmelsen om återtagandeskyldighet bör utformas i nära överensstämmelse med motsvarande artikel i direktivet om varaktigt bosatta. Återtagandeskyldigheten bör därför utformas så att om en annan EU-stat har ålagt en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i att lämna den staten, ska han eller hon återtas till och detsamma ska gälla hans eller hennes familjemedlemmar om de har ålagts att lämna den andra EU-staten genom ett beslut som har fattats i samband med beslutet avseende utlänningen. Rätt att resa in i och uppehållstillstånd för familjemedlemmar till varaktigt bosatta i vid återtagande Enligt 2 kap. 3 § UtlL behöver den som har ställning som varaktigt bosatt i inte ha visering för att resa in i eller vistas i . Bestämmelserna i 2 kap. 3 § UtlL bör dock kompletteras på så sätt att inte heller familjemedlemmarna till en person som har ställning som varaktigt bosatt i och som återtagits till behöver ha visering för att få resa in i landet. Den varaktigt bosatte beviljas uppehållstillstånd när han eller hon återvänder till för att bosätta sig här (5 kap. 16 c § UtlL). Även för hans eller hennes familjemedlemmar bör det för tydlighets skull införas en bestämmelse som föreskriver en rätt för dem att beviljas uppehållstillstånd som den varaktigt bosatte, under förutsättning att de inte utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet. För att familjemedlemmarna ska kunna beviljas uppehållstillstånd på denna grund även om ansökan görs efter inresan i bör det i 5 kap. 18 § UtlL införas ytterligare en undantagsbestämmelse som ger dem den rätten. 7.4Förtydliganden av undantagen från krav på visering och uppehållstillstånd Regeringens förslag: Bestämmelserna om undantag från krav på visering och uppehållstillstånd förtydligas så att det klart framgår att undantagen avseende varaktigt bosatta avser personer som har ställning som varaktigt bosatt i . Gränskodexpromemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända mot förslaget i detta avseende. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna i 2 kap. 3 och 4 §§ UtlL ändrades vid genomförandet av direktivet om varaktigt bosatta. 2 kap. 3 och 4 §§ UtlL anpassades till bestämmelserna i direktivet var avsikten att en person med ställning som varaktigt bosatt i skulle kunna resa in i och vistas i utan visering eller uppehållstillstånd (jfr prop. 2005/06:77 s. 150). Bestämmelsen bör förtydligas så att det klart framgår att en person som har ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat i EU inte omfattas av bestämmelserna. Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelse om kontakt- punkter tillgodoses genom gällande rätt. Direktivet kräver inte några lagändringar i denna del. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: I den nya lydelsen av artikel 25 i direktivet om varaktigt bosatta hänvisas nu till artiklarna 8, 12, 19, 19 a, 22 och 25 i direktivet i fråga om vilken information som de nationella kontaktpunkterna ska ha ansvar för att ta emot och överföra. Enligt 8 kap. 14 UtlF ska vara nationell kontaktpunkt i ärenden som rör varaktigt bosatta. Såsom denna bestämmelse är utformad omfattar den de bestämmelser till vilka det hänvisas i den nya lydelsen av artikel 25. Enligt 3 § 7 förordningen (2007:996) med instruktion för ska vara kontakt- myndighet för informationsutbyte om varaktigt bosatta tredjelands- medborgare enligt 5 a kap. utlänningslagen. Svensk rätt uppfyller kraven i artikel 25 i direktivet om varaktigt bosatta. Regeringens förslag: En ansökan om ställning som varaktigt bosatt eller återkallelse av sådan ställning ska kunna utgöra ett säkerhetsärende enligt utlänningslagen. Beslut i sådana ärenden ska kunna överklagas av Säkerhetspolisen. En ansökan om ställning som varaktigt bosatt ska kunna handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Bestämmelserna i 8 kap. 11 § första stycket UtlL om sådana hänsyn som ska tas till anknytningen till det svenska samhället ska gälla i tillämpliga delar om fråga uppkommer om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll av en utlänning som har ställning som varaktigt Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Säkerhetspolisen tillstyrker förslaget att en ansökan om ställning som varaktigt bosatt eller återkallelse av sådan ställning ska kunna utgöra ett säkerhetsärende enligt utlänningslagen. Förvaltningsrätten i anför att det bör övervägas om bestämmelsen i 8 kap. 11 § UtlL tillgodoser kravet i artikel 12.3 i direktivet om varaktigt bosatta som anger vad som ska beaktas innan ett beslut fattas om utvisning av en varaktigt bosatt. Skälen för regeringens förslag: Ärenden med säkerhetsaspekter handläggs enligt både utlänningslagen och lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll (LSU). Säkerhetsärenden enligt utlänningslagen är ärenden där Säkerhetspolisen, av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet, förordar att en utlänning ska avvisas eller utvisas, att en utlännings ansökan om uppehållstillstånd ska avslås eller att en utlännings uppehållstillstånd ska återkallas, att en utlänning inte ska beviljas statusförklaring eller att en statusförklaring ska återkallas, eller att en utlänning inte ska beviljas resedokument. Frågor som rör ställning som varaktigt bosatt kan således inte utgöra säkerhetsärenden. Säkerhetsaspekter kan dock göra sig gällande även i fråga om beviljande eller återkallelse av ställning som varaktigt bosatt. Frågor om ställning som varaktigt bosatt och frågor om uppehållstillstånd hör också nära samman. Det är därför rimligt, inte minst ur handläggningssynpunkt, att även frågan om beviljande eller återkallelse av ställning som varaktigt bosatt kan utgöra ett säkerhetsärende och att beslut i sådana frågor kan överklagas av Säkerhetspolisen. Bestämmelserna i utlänningslagen om säkerhetsärenden bör därför kompletteras så att de även omfattar ansökningar om ställning som varaktigt bosatt och återkallelse av sådan ställning. En utlänning kan utvisas med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll om det är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet, eller om det med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han eller hon kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott. Även frågor om uppehållstillstånd, statusförklaring och resedokument kan prövas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. För att alla frågor som är aktuella i ett ärende ska kunna handläggas gemensamt bör även ansökningar om ställning som varaktigt bosatt kunna prövas enligt den lagen, liksom frågor om uppehållstillstånd för personer med ställning som varaktigt bosatt. En person som har ställning som varaktigt bosatt ska åtnjuta ett särskilt skydd mot utvisning. I artikel 12.1 och artikel 12.2 i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna får fatta beslut om utvisning av en person med ställning som varaktigt bosatt endast om han eller hon utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. I artikel 12.3 anges att medlemsstaterna, innan beslut om utvisning av en varaktigt bosatt fattas, ska beakta hur länge bosättningen varat, den berörda personens ålder, följderna för vederbörande och dennes familjemedlemmar samt banden med bosättningslandet eller avsaknaden av band med ursprungslandet. I 8 kap. 11 § första stycket UtlL anges att en domstol som överväger om en utlänning bör utvisas på grund av brott ska ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Därvid ska domstolen särskilt beakta utlänningens levnadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i . förarbetena till bestämmelsen framgår att bedömningen bör göras utifrån en sammanvägning av vad som är känt om utlänningens personliga förhållanden såsom levnadsomständigheter, familjeförhållanden, vistelsetid i och eventuella kvarvarande band till hemlandet 1993/94:159 s. 15). Genom denna bestämmelse har regeringen ansett att kravet i artikel 12.3 i direktivet om varaktigt bosatta tillgodoses såvitt avser beslut om utvisning som fattas enligt utlänningslagen (prop. 2005/06:77 s. 148 f.). Förvaltningsrätten i framför att artikel 12.3 i direktivet verkar kräva mer än vad som följer av 8 kap. 11 § Med hänsyn till bl.a. de förarbetsuttalanden som har gjorts avseende 8 kap. 11 § UtlL finner regeringen inte skäl att frångå tidigare bedömning att bestämmelsen tillgodoser kraven i artikel 12.3 i direktivet när det gäller beslut om utvisning som fattas enligt utlänningslagen. person med ställning som varaktigt bosatt kan dock även utvisas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. För att nödvändiga hänsyn till den varaktigt bosattes anknytning till ska tas även vid prövning enligt lagen om särskild utlänningskontroll bör det i den lagen anges att 8 kap. 11 § första stycket UtlL ska gälla i tillämpliga delar såvitt avser utlänningar med ställning som varaktigt bosatt. 8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Författningsförslagen ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det finns inte något behov av övergångsbestämmelser. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer till viss del med regeringens. I promemorian föreslås att författningsförslagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har inte något att invända mot förslaget eller bedömningen. Förvaltningsrätten i anser att det bör förtydligas om sådan vistelsetid som har uppstått före ikraftträdandet ska beaktas vid tillämpningen av den nya bestämmelsen om beräkning av den vistelsetid som krävs för att en flykting eller alternativt skyddsbehövande ska kunna beviljas ställning som varaktigt bosatt. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I artikel 2 anges att medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Det är angeläget att författningsförslagen kan träda i kraft . Till skillnad från vad som anges i promemorian föreslår regeringen att författningsförslagen ska träda i kraft . De föreslagna bestämmelserna ska tillämpas vid prövning som sker