prop · H103228d2 · 2014-05-12 00:00:00 — Europarlamentets och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG................................................. Rättelse till och rådets direktiv 2013/36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG............................................. och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 ........................................ Rättelse till och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 ........................... Sammanfattning av betänkandet (SOU 2013:65)............... Förteckning över remissinstanserna................................... Parallelluppställning över genomförandet av direktiv 2013/36/EU (kapitaltäckningsdirektivet) i svensk rätt....... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde .......... L 176/338 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2013/36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 53.1, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de natio nella parlamenten, med beaktande av Europeiska yttrande (1), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1)och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verk samhet i kreditinstitut (2) och och rådets direktiv /49/EG av om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (3) har ändrats avsevärt . Många av bestäm melserna i direktiven /48/EG och 2006/49/EG är tillämpliga på både kreditinstitut och värdepappersföre tag. För att öka tydligheten och se till att dessa bestäm melser tillämpas på ett enhetligt sätt bör de samlas i nya lagstiftningsakter som ska tillämpas på både kreditinstitut och värdepappersföretag, nämligen det här direktivet och och rådets förordning (EU) nr (1) EUT C 105, , s. 1. (2) EUT L 177, 30.6.2006, s. 1. (3) EUT L 177, 30.6.2006, s. 201. 575/2013 av (4). För att bli mer till gängliga, bör bestämmelserna i bilagorna till direktiven /48/EG och 2006/49/EG ingå i den normativa delen av det här direktivet och av den förordningen. (2)Detta direktiv bör bland annat innehålla bestämmelser om auktorisation att bedriva verksamhet, förvärv av kva lificerade innehav, utövande av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster, vilka befogenheter till synsmyndigheterna har i hemrespektive värdmedlems staten samt bestämmelserna om startkapital och om till synen av kreditinstitut och värdepappersföretag. Detta direktivs huvudsakliga mål och syfte är att samordna nationella bestämmelser om behörigheten att utöva verk samhet i kreditinstitut och värdepappersföretag samt de ras styrningsformer och tillsynsramar. Direktiven /48/EG och 2006/49/EG innehåller även tillsyns krav för kreditinstitut och värdepappersföretag. Dessa krav bör ingå i förordning (EU) nr 575/2013, som fast ställer enhetliga och direkt tillämpliga tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag, eftersom sådana krav är nära förbundna med de finansiella marknadernas funktion när det gäller en rad tillgångar som innehas av kreditinstitut och värdepappersföretag. Detta direktiv bör läsas i förening med förordning (EU) nr 575/2013 och bör, tillsammans med den förordningen, utgöra den rätts liga ram som styr bankverksamheten, tillsynsramarna och tillsynsreglerna för kreditinstitut och värdepappersföretag. (3)De allmänna tillsynskrav som fastställs i förordning (EU) nr 575/2013 kompletteras med individuella arrangemang som beslutas av de behöriga myndigheterna på grundval av deras fortlöpande tillsyn av varje enskilt kreditinstitut och värdepappersföretag. Dessa olika tillsynsarrangemang bör bland annat fastställas i detta direktiv, och de behö riga myndigheterna bör själva få bedöma vilka arrange mang som bör införas. När det gäller enskilda likviditets arrangemang bör de behöriga myndigheterna bland annat ta hänsyn till de principer som fastställs i Europeiska banktillsynskommitténs riktlinjer om likviditet (Guideli nes on Liquidity Cost Benefit Allocation) av den 27 okto ber 2010. (4) Se sidan 1 i detta nummer av EUT. Europeiska unionens officiella tidning L 176/339 (4)Enligt och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument (1), får värdepappersföretag som är auktoriserade av de behöriga myndigheterna i hemmed lemsstaten och står under tillsyn av dessa myndigheter etablera filialer och fritt tillhandahålla tjänster i andra medlemsstater. Det direktivet innehåller sålunda bestäm melser om samordning av de regler som styr auktorisa tion av och verksamhet i värdepappersföretag. I det di rektivet fastställs dock varken de belopp som dessa före tag måste ha som startkapital eller någon gemensam ram för övervakning av de risker som företagen löper, vilket bör fastställas i det här direktivet. (5)Detta direktiv bör utgöra det grundläggande instrumentet för fullbordandet av den inre marknaden utifrån såväl etableringsfriheten för kreditinstitut som friheten för så dana institut att tillhandahålla finansiella tjänster. (6)En väl fungerande inre marknad kräver inte endast lags tiftning utan även ett nära och regelbundet samarbete och avsevärt starkare konvergens mellan lagstiftnings- och tillsynsmetoderna hos medlemsstaternas behöriga myndigheter. (7)Genom och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 (2) inrättades den europeiska tillsynsmyn digheten (Europeiska bankmyndigheten) (nedan kallad ). Detta direktiv bör beakta EBA:s roll och funktion enligt den förordningen och de förfaranden som ska följas när uppgifter tilldelas . (8)Med tanke på att i och med detta direktiv och för ordning (EU) nr 575/2013 får utökade uppgifter, bör , rådet och kommissionen se till att tillräckliga personella och ekonomiska resurser ställs till förfogande. (9)Som ett första steg mot en bankunion bör en gemensam tillsynsmekanism se till att unionens politik i fråga om tillsyn över kreditinstitut genomförs på ett enhetligt och effektivt sätt, att det enhetliga regelverket för finansiella tjänster tillämpas på samma sätt med avseende på kredit institut i alla berörda medlemsstater och att kreditinsti tuten i fråga omfattas av tillsyn av högsta kvalitet, obe roende av andra hänsyn som inte rör tillsyn. En gemen sam tillsynsmekanism är grunden för de följande stegen (1) EUT L 145, 30.4.2004, s. 1. (2) EUT L 331, 15.12.2010, s. 12. mot en bankunion. Detta bekräftar principen att ett in förande av gemensamma mekanismer för ingripanden vid en krissituation bör föregås av gemensamma kont roller för att minska sannolikheten för att sådana meka nismer behöver användas. noterade föl jande i sina slutsatser av : Kom missionen kommer att lägga fram ett förslag om en gemensam rekonstruktionsmekanism för de med lemsstater som deltar i den gemensamma tillsynsmeka nismen, så att medlagstiftarna kan behandla det som en prioritering och det kan antas under innevarande mandatperiod.. I detta syfte kan integre ringen av de finansiella ramarna förstärkas ytterligare genom att det inrättas en gemensam rekonstruktions mekanism, inbegripet lämpliga och effektiva gemen samma säkerhetsarrangemang som ska säkerställa att be slut om rekonstruktion av banker fattas snabbt, opartiskt och i alla berörda parters intresse. (10)Överföringen till () av till synsuppgifter för vissa medlemsstater bör vara förenlig med ramen för det europeiska system för finansiell tillsyn som inrättades 2010 och dess underliggande mål att utveckla det enhetliga regelverket och göra tillsynsmeto derna mer samstämmiga i hela unionen. ECB bör utföra sina uppgifter med förbehåll för och i överensstämmelse med relevant primärrätt och sekundärrätt i unionen, kommissionens beslut i fråga om statligt stöd, konkur rensregler och koncentrationskontroll samt det enhetliga regelverk som gäller för alla medlemsstaterna. har fått i uppgift att utarbeta förslag till tekniska standarder samt att utfärda riktlinjer och rekommendationer för att säkerställa samstämmighet i tillsynen och en konsekvent tillämpning av resultaten av tillsynen inom unionen. ECB bör inte utföra dessa uppgifter, men bör ha befogenhet att anta förordningar i enlighet med artikel 132 i för draget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-för draget) i överensstämmelse med akter som antagits av kommissionen på grundval av utkast framtagna av , och med riktlinjer och rekommendationer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010. (11)EBA:s juridiskt bindande medlingsroll är ett viktigt inslag för främjande av samordning, en enhetlig tillsyn och en samstämmig tillsynspraxis. Medling inom ramen för kan inledas antingen på myndighetens eget initiativ, om detta särskilt anges, eller på begäran av en eller flera av de behöriga myndigheter i händelse av oenighet. Detta direktiv och förordning (EU) nr 575/2013 bör utöka det antal situationer där får initiera sin juridiskt bin dande medlingsroll syfte att bidra till en samstämmig tillsynspraxis. hat inte någon behörighet att ta egna initiativ till medling när det gäller att utse betydande filialer och att fastställa tillsynskrav för specifika institut enligt detta direktiv. För att främja samordningen och göra tillsynspraxis mer enhetlig på dessa känsliga områ den bör de behöriga myndigheterna emellertid vid oenig het kunna använda EBA:s medling i ett tidigt skede av processen. En sådan EBA-medling i ett tidigt skede bör bidra till att hitta en lösning för oenigheten. L 176/340 Europeiska unionens officiella tidning (12)I syfte att skydda sparmedel och för att skapa lika kon kurrensvillkor mellan kreditinstitut, bör åtgärderna för att samordna tillsynen över kreditinstitut vara tillämpliga på samtliga kreditinstitut. Skälig hänsyn bör dock tas till objektiva skillnader i fråga om institutens stadgar och till deras ändamål, såsom föreskrivs i nationell lagstift ning. (13)För att säkerställa en välfungerande inre marknad behövs det en tillsynspraxis och tillsynsbeslut som är öppna, förutsägbara och harmoniserade, så att det går att driva affärsverksamhet och styra gränsöverskridande grupper av kreditinstitut. bör därför förbättra harmonise ringen av tillsynspraxis. Tillsynsprocesser och tillsyns beslut bör inte motverka den inre marknadens funktion med avseende på fritt flöde av kapital. Tillsynskollegierna bör se till att det finns ett gemensamt och sammanhäng ande arbetsprogram liksom harmoniserade tillsynsbeslut. Samarbetet mellan de behöriga myndigheterna i hem- och värdmedlemsstater bör stärkas genom en högre grad av öppenhet och informationsutbyte. (14)Åtgärderna bör därför ha en så omfattande räckvidd som möjligt och gälla alla institut vars verksamhet består av att ta emot återbetalbara medel från allmänheten, genom insättningar eller i annan form, såsom fortlöpande utgiv ning av obligationer och andra jämförbara värdepapper, samt att bevilja kredit för egen räkning. Det bör dock ges möjlighet till undantag för vissa kreditinstitut på vilka detta direktiv inte är tillämpligt. Detta direktiv bör inte påverka tillämpningen av nationell lagstiftning som inne håller föreskrifter om särskild, kompletterande auktorisa tion för kreditinstitut att bedriva viss verksamhet eller att genomföra vissa typer av transaktioner. (15)Det är lämpligt att genomföra harmonisering som är nödvändig och tillräcklig för att säkra ett ömsesidigt er kännande av system för auktorisering och tillsyn, en har monisering som möjliggör ett enda tillstånd som erkänns i hela unionen, och tillämpning av principen att hem medlemsstaten utövar tillsyn. (16)Principerna om ömsesidigt erkännande och hemlandstill syn innebär att de enskilda medlemsstaternas behöriga myndigheter inte bör bevilja auktorisation, eller bör åter kalla auktorisationen när verksamhetsplanen, den geogra fiska spridningen av verksamheterna eller den faktiskt utövade verksamheten klart visar att ett kreditinstitut har valt rättssystemet i en viss medlemsstat i syfte att undgå de strängare standarder som gäller i en annan medlemsstat inom vars territorium det bedriver eller har för avsikt att bedriva sin huvudsakliga verksamhet. Om detta inte klart framgår, men den största delen av samtliga tillgångar hos enheter i en bankgrupp är lokali serade i en annan medlemsstat vars behöriga myndighe ter har ansvaret för att utöva gruppbaserad tillsyn, bör ansvaret för att utöva gruppbaserad tillsyn endast ändras med dessa behöriga myndigheters godkännande. (17)De behöriga myndigheterna bör inte bevilja eller upprätt hålla auktorisation för ett kreditinstitut om det är sanno likt att de hindras att utöva effektiv tillsyn på grund av att institutet har nära förbindelser med andra fysiska eller juridiska personer. De kreditinstitut som redan är aukto riserade bör också visa de behöriga myndigheterna att dessa nära förbindelser uppfyller kraven. (18)Hänvisningen till tillsynsmyndigheternas effektiva ut förande av tillsynsuppgifterna omfattar gruppbaserad till syn som bör utövas över ett kreditinstitut eller värdepap persföretag när unionsrätten föreskriver det. I sådana fall bör de myndigheter hos vilka auktorisation söks kunna avgöra vilka myndigheter som är behöriga att utöva gruppbaserad tillsyn över det kreditinstitutet eller vär depappersföretaget. (19)som auktoriserats i en hemmedlemsstat bör ha tillstånd att inom hela unionen bedriva vissa eller samtliga verksamheter som anges i förteckningen över verksamheter som omfattas av ömsesidigt erkännande, genom etablering av filialer eller genom tillhandahållande av tjänster. (20)Det är lämpligt att göra principen om ömsesidigt erkän nande tillämplig även på dessa verksamheter när de be drivs av finansiella institut som är dotterföretag till kre ditinstitut, förutsatt att sådana dotterföretag omfattas av den gruppbaserade tillsynen över moderföretagen och uppfyller vissa bestämda villkor. (21)En värdmedlemsstat bör, när etableringsrätten eller frihe ten att tillhandahålla tjänster utnyttjas, kunna kräva att specifika bestämmelser i dess nationella lagar och andra författningar följs av enheter som inte är auktoriserade som kreditinstitut i hemmedlemsstaten, och med avse ende på verksamheter som inte anges i förteckningen över verksamheter som omfattas av ömsesidigt erkännan de, förutsatt att sådana föreskrifter å ena sidan inte redan omfattas av förordning (EU) nr 575/2013, står i över ensstämmelse med unionsrätten och är avsedda att skydda det allmänna bästa, och å andra sidan att de ifrågavarande enheter eller verksamheterna inte är under kastade likvärdiga bestämmelser i nationella lagar och andra författningar. (22)Utöver förordning (EU) nr 575/2013, i vilken det fast ställs direkt tillämpliga tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag, bör medlemsstaterna se till att det inte finns några hinder för att verksamhet som är föremål för ömsesidigt erkännande kan bedrivas på samma sätt som i hemmedlemsstaten, förutsatt att verksamheten inte står i strid med rättsliga bestämmelser till skydd för det allmänna bästa i värdmedlemsstaten. Europeiska unionens officiella tidning L 176/341 (23)De regler som gäller för filialer till kreditinstitut med huvudkontor i ett tredjeland bör vara likartade i samtliga medlemsstater. Det är viktigt att se till att sådana regler inte är gynnsammare än dem som gäller för filialer till kreditinstitut från en annan medlemsstat. Unionen bör kunna ingå överenskommelser med tredjeländer om till lämpning av regler som tillförsäkrar sådana filialer samma behandling inom hela unionens område. Filialer till kreditinstitut som är auktoriserade i tredjeländer bör inte åtnjuta frihet att tillhandahålla tjänster eller frihet att etablera sig i andra medlemsstater än de medlemsstater där de är etablerade. (24)Avtal bör ingås mellan unionen och tredjeländer så att den gruppbaserade tillsynen kan utövas över ett så stort geografiskt område som möjligt. (25)Ansvaret för tillsyn av ett kreditinstituts finansiella sund het, särskilt dess gruppbaserade solvens, bör åvila hem medlemsstaten. Övervakning av unionens bankgrupper bör utövas i nära samarbete mellan de behöriga myndig heterna i hem- och värdmedlemsstaterna. (26)Värdmedlemsstaternas behöriga myndigheter bör ha be fogenhet att från fall till fall utföra kontroller på plats och inspektioner när det gäller verksamhet i filialer till institut på deras territorium, och att kräva information från en filial om dess verksamhet liksom för statistiska ändamål, informationsändamål eller tillsynsändamål, när värdmed lemsstaten anser detta relevant med hänsyn till finans systemets stabilitet. (27)Värdmedlemsstaternas behöriga myndigheter bör få in formation om verksamhet som bedrivs på deras territo rium. Tillsynsåtgärder bör vidtas av hemmedlemsstatens behöriga myndigheter utom om värdmedlemsstaternas behöriga myndigheter har skyldighet att vidta akuta sä kerhetsåtgärder. (28)En väl fungerande inre bankmarknad kräver inte endast rättsliga bestämmelser utan även ett nära och regelbundet samarbete och betydligt ökad samstämmighet i regle rings- och tillsynspraxis mellan medlemsstaternas behö riga myndigheter. I detta syfte bör problem rörande en skilda kreditinstitut och ömsesidigt informationsutbyte behandlas via . Detta förfarande för ömsesidigt infor mationsutbyte bör inte ersätta bilateralt samarbete. Värd medlemsstaternas behöriga myndigheter bör i krissitua tioner, på eget initiativ eller på initiativ av en hemmed lemsstats behöriga myndigheter, alltid kunna kontrollera att verksamheten vid ett i värdmedlemsstaten etablerat kreditinstitut bedrivs i överensstämmelse med tillämpliga lagar och i enlighet med principerna om sund förvalt ning, god redovisningssed och tillfredsställande intern kontroll. (29)Det är lämpligt att tillåta utbyte av information mellan de behöriga myndigheterna och myndigheter eller organ som genom sin verksamhet bidrar till att stärka det fi nansiella systemets stabilitet. För att kunna bevara infor mationens konfidentiella karaktär bör antalet mottagare hållas mycket begränsat. (30)Vissa typer av beteende, som bedrägeri eller insiderhan del, riskerar att påverka det finansiella systemets stabilitet och integritet. Det är nödvändigt att fastställa under vilka förutsättningar informationsutbyte kan tillåtas i sådana fall. (31)När det föreskrivs att informationen endast får lämnas ut med de behöriga myndigheternas uttryckliga medgivande, bör de behöriga myndigheterna kunna ställa krav på strikt efterlevnad av villkoren för ett medgivande. (32)Utbyte av information bör tillåtas mellan de behöriga myndigheterna och centralbanker och andra organ med liknande funktion i egenskap av monetära myndigheter och, när så är nödvändigt för utövande av tillsyn och för att förebygga att institut går i konkurs och för avveckling av konkurshotade institut och i förekommande fall i kris situationer andra offentliga myndigheter och nationella förvaltningar med ansvar för att utarbeta lagstiftning om tillsyn över kreditinstitut, finansiella institut, investe ringstjänster och försäkringsföretag samt offentliga myn digheter med ansvar för tillsyn över betalningssystem. (33)För att stärka tillsynen över institut och skyddet för deras kunder bör revisorerna vara skyldiga att omgående rap portera till de behöriga myndigheterna om de vid full görandet av sitt uppdrag får kännedom om förhållanden som riskerar att allvarligt påverka ett instituts finansiella ställning eller dess förvaltnings- och redovisningsorgani sation. Av samma skäl bör medlemsstaterna också se till att denna skyldighet gäller vid alla tillfällen då en revisor upptäcker sådana omständigheter vid fullgörandet av sitt uppdrag i ett företag som har nära förbindelser med ett institut. Revisorernas skyldighet att när så är lämpligt underrätta de behöriga myndigheterna om vissa förhål landen och beslut rörande ett institut som de upptäcker vid fullgörandet av sitt uppdrag hos ett icke-finansiellt företag, bör i sig inte ändra karaktären på deras uppdrag hos detta företag och inte heller det sätt på vilket de bör fullgöra sina uppgifter där. L 176/342 Europeiska unionens officiella tidning (34)Syftet med detta direktiv och förordning (EU) nr 575/2013 är att säkerställa en tillräcklig solvens inom instituten. Om en kris trots dessa solvenskrav inträffar är det nödvändigt att säkerställa att institut kan omstruk tureras under ordnade former, att de negativa följderna för den reella ekonomin begränsas och att man undviker att skattebetalarna måste ingripa. För detta ändamål och fram till dess att vidare samordning på unionsnivå har skett, bör i enlighet med förordning (EU) nr 1093/2010 göra en utvärdering av och samordna ini tiativ för planerna för återhämtning och rekonstruktion i syfte att främja konvergens på detta område. I detta syfte bör i förväg fullt ut informeras om anordnandet av sådana möten om planer för återhämtning, rekonstruk tion och avveckling och bör ha rätt att delta i mötena. En del medlemsstaters myndigheter har redan infört en skyl dighet för institut och myndigheter att utarbeta planer för återhämtning, rekonstruktion och avveckling. Det är därför lämpligt att instituten är skyldiga att samarbeta med myndigheterna i detta avseende. bör i förväg fullt ut informeras om sådana möten om planer för åter hämtning, rekonstruktion och avveckling och bör ha rätt att delta i sådana möten. När en plan för återhämtning, rekonstruktion och avveckling utarbetas bör bidra till och aktivt delta i utvecklingen och samordningen av effektiva och enhetliga planer för återhämtning, rekon struktion och avveckling i enlighet med förordning (EU) nr 1093/2010. Planer som inbegriper systemviktiga insti tut bör prioriteras. (35)För att säkerställa att skyldigheterna enligt detta direktiv och förordning (EU) nr 575/2013 efterlevs av institut, av de som i praktiken kontrollerar ett instituts affärsverk samhet och av medlemmarna i ett instituts lednings organ, samt för att säkerställa liknande behandling i hela unionen, bör medlemsstaterna vara skyldiga att fö reskriva administrativa sanktioner och andra administra tiva åtgärder som är effektiva, proportionella och avskräc kande. De administrativa sanktioner och andra administ rativa åtgärder som fastställs i medlemsstaterna bör upp fylla vissa grundläggande krav när det gäller mottagarna, kriterier som bör beaktas när de tillämpas, offentliggö rande, centrala befogenheter att påföra sanktioner och nivåer på administrativa sanktionsavgifter. (36)Särskilt gäller att de behöriga myndigheterna bör få be fogenheter att utdöma administrativa sanktionsavgifter som är tillräckligt höga för att balansera de fördelar som kan förväntas, och vara avskräckande även för större institut och deras chefer. (37)För att säkerställa enhetlig tillämpning av administrativa sanktioner eller andra administrativa åtgärder i alla med lemsstater, vid fastställandet av typen av administrativa sanktioner eller andra administrativa åtgärder och nivån på de administrativa sanktionsavgifterna, bör det krävas att medlemsstaterna ser till att de behöriga myndighe terna beaktar alla relevanta omständigheter. (38)För att se till att de administrativa sanktionerna har en avskräckande verkan, bör de som regel offentliggöras, utom under vissa väldefinierade omständigheter.