prop · H103183 · 2014-03-18 00:00:00 — De ovan beskrivna bestämmelserna ger således den behöriga myndigheten möjlighet att vid begäran eller i samband med kontroll få uppgifter från handlare och verksamhetsutövare. Härtill kommer att det i den ovan föreslagna bestämmelsen anges att den behöriga myndigheten, i den utsträckning det behövs för kontrollen, har rätt att på begäran få upplysningar, ta del av handlingar och register. Regeringen bedömer att de nu beskrivna bestämmelserna ger den behöriga myndigheten rätt att få de uppgifter från handlare och verksamhetsutövare som krävs för ett genomförande av timmerförordningen. Vidare riskerar ytterligare bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter att, så som flera remissinstanser påpekat, öka den administrativa bördan för handlare och verksamhetsutövare. Ett bemyndigande av det slag som föreslagit bör därför inte tas in i den nya lagen. 8.3Omhändertagande av timmer och trävaror Regeringens förslag: Den behöriga myndigheten får i samband med kontroll av en verksamhetsutövare besluta om att hos denne ta om hand timmer eller trävaror som släppts ut på marknaden av verksamhetsutövaren om det är uppenbart att timret eller trävarorna härrör från olaglig avverkning. Ett sådant omhändertagande får vara . Regeringens bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl att införa en bestämmelse i den nya lagen som ger den behöriga myndigheten rätt besluta om att timmer och trävaror som omhändertagits av myndigheten ska förstöras. förslag: Överensstämmer inte med regeringens förslag. I förslag finns inte någon bestämmelse som preciserar förutsättningar för att den behöriga myndigheten ska kunna besluta om att omhänderta timmer eller trävaror eller ett sådant beslut får gälla. Vidare föreslår att timmer och trävaror, som tagits i beslag med stöd av artikel 10.5 i timmerförordningen, efter beslut av den behöriga myndigheten ska få förstöras på ägarens bekostnad. Remissinstanserna: och har tillstyrkt förslaget. Flera remissinstanser, , , och har haft synpunkter på den föreslagna bestämmelsen om att den behöriga myndigheten ska få förstöra timmer och trävaror som den behöriga myndigheten tagit om hand. anför att timmerförordningen och den föreslagna lagbestämmelsen inte räcker som reglering avseende beslag av timmer och trävaror. Det måste enligt framgå vad som krävs för att myndigheten ska få besluta om beslag, hos vem beslag får göras och hur myndigheten har på sig att bestämma vad som ska hända med den i beslag tagna egendomen. Vidare bör enligt diskuteras om ägaren ska ha rätt till ersättning för egendomens värde om egendomen förstörs eller används som bränsle. föreslår också att en annan en annan term än beslag används i lagen eftersom det i detta sammanhang inte är fråga om en straffprocessuell åtgärd. Justitiekanslern anför att med beslag i bestämmelsens mening avses inte någon straffrättslig åtgärd utan ett omhändertagande som led i en kontrollåtgärd och att förslaget innebär att det införs ett administrativt tvångsmedel utan att grundläggande principer om behov, ändamål och proportionalitet beaktas. Justitiekanslern anser att det saknas analys av behovet av att den behöriga myndigheten ska få vidta åtgärderna och att det saknas bestämmelser som anger förutsättningarna för att den behöriga myndigheten ska få förstöra timret eller trävarorna på ägarens bekostnad. anser att det är anmärkningsvärt att det i den föreslagna bestämmelsen inte preciseras vilka förutsättningar som ska vara upp-fyllda för beslut om sådan åtgärd. Vidare bör enligt övervägas om inte ett annat begrepp än beslag bör användas eftersom det inte är än straffrättslig åtgärd utan snarare ett omhändertagande som ett led i en kontrollåtgärd. konstaterar att det av den föreslagna bestämmelsen framgår att beslagtaget timmer och trävaror kan förstöras på ägarens bekostnad och anser att det direkt av lagtexten bör framgå att egendomen får förstöras för ändamål av allmänt intresse. Skälen för regeringens förslag och bedömning Omhändertagande av timmer och trävaror I artikel 10.5 timmerförordningen anges bl.a. att om det till följd av kontroll som den behöriga myndigheten gjort hos en verksamhetsutövare framkommer brister hos verksamhetsutövaren så får den behöriga myndigheten, beroende på typ av brist, omgående vidta tillfälliga åtgärder. Med detta avses således beslut om tidbegränsade åtgärder som kan träda i kraft . Som ett exempel på en sådan åtgärd anges i nämnda artikel i timmerförordningen beslag av timmer och trävaror. Det är således fråga om ett administrativt beslut om omhändertagande av varor som den behöriga myndigheten kan besluta om i samband med kontroll av verksamhetsutövaren. Bestämmelsen i artikel 10.5 i timmerförordningen är direkt tillämplig. Vid tillämpningen av bestämmelsen gäller principen om proportionalitet, dvs. åtgärden får vidtas endast om det som uppnås med åtgärden står i proportion till de ingrepp för den enskilde som åtgärden medför. Behov av att omhänderta timmer eller trävaror bedöms emellertid främst föreligga i samband med utredning av misstankar om brott enligt 9 § i den föreslagna lagen, dvs. att verksamhetsutövaren brutit mot förbudet att släppa ut timmer eller trävaror som härrör från sådant timmer på marknaden. I dessa fall kan beslut om beslag av egendomen fattas av polis och åklagare med stöd av bestämmelserna i 27 kap. . Det kan dock inte uteslutas att det kan uppkomma situationer då det finns behov av att den behöriga myndigheten omhändertar timmer och trävaror i samband med kontroll av verksamhetsutövare. Det kan exempelvis vara fallet då det finns en omedelbar risk att timret eller trävarorna i annat fall säljs eller på annat sätt undanskaffas. Ett omhändertagande av egendom kan emellertid vara ett allvarligt ingrepp för den enskilde. Regeringen delar därför den uppfattning som framförts av , och att det i lagen bör preciseras hos vem och under vilka förutsättningar ett omhändertagande av timmer och trävaror får göras samt ett sådant omhändertagande får vara. Vidare bör i lagtexten användas ett annat uttryck än beslag. Så som påpekats av och är beslag ett uttryck som används för en straffprocessuell tvångsåtgärd enligt 27 kap. . I detta sammanhang är det, så som nämnt ovan, fråga om ett administrativt beslut om omhändertagande. Regeringen anser därför att uttrycket omhändertagande bör användas i den nya lagen. Artikel 10 i timmerförordningen avser kontroll av verksamhetsutövare. För att undvika oklarhet bör det i lagen preciseras att det är hos verksamhetsutövare, i samband med kontroll av denne, som omhändertagande av timmer och trävaror får göras av den behöriga myndigheten. Så som nämnts ovan är omhändertagande av egendom ett allvarligt ingrepp för den enskilde och möjligheten att besluta om omhändertagande bör därför begränsas till fall där det står klart att det timmer eller trävara som tas om hand härrör från olaglig avverkning. Det ställs alltså mycket höga krav för att ett beslut om omhändertagande ska kunna fattas av den behöriga myndigheten. Vidare bör den tid som ett omhändertagande får vara preciseras . bör den behöriga myndigheten kontakta rättsvårdande myndigheter som polis eller åklagare, och dessa myndigheter ha möjlighet att vidta åtgärder, t.ex. besluta om beslag av föremålen med stöd av bestämmelser i 27 kap. . I detta sammanhang bör också framhållas att det i avsnitt 10 föreslås att ett beslut om omhändertagande ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol samt att den behöriga myndigheten ska få bestämma att dess beslut ska gälla även om beslutet överklagas. Destruktion av timmer och trävaror I förslag finns en bestämmelse där det anges att den behöriga myndigheten får besluta att timmer och trävaror som tagits i beslag med stöd av artikel 10.5 i timmerförordningen ska förstöras på ägarens bekostnad. I författningskommentaren anges att ett sådant beslut kan vara nödvändigt exempelvis för att motverka uppkomst av yngelhärdar och insektshärjning i skog (Meddelande 2012:2, s. 57). Flera remissinstanser, , Justitiekanslern och , har kritiserat bestämmelsen och anfört att det är en så pass ingripande åtgärd att det i lagen bör anges under vilka förutsättningar ett beslut om att förstöra egendom som omhändertagits får tas. I 29 § skogsvårdslagen (1979:429) finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om bekämpning av insektshärjning i skog och om utforsling eller lagring av virke och andra åtgärder som behövs för att motverka uppkomsten av yngelhärdar. Vidare finns enligt 5 § växtskyddslagen (1972:318) ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att besluta om bl.a. smittrening eller förstöring av växt eller växtprodukt för att bekämpa eller hindra spridning av växtskadegörare. Enligt regeringens bedömning krävs inte någon särskild bestämmelse i den nu föreslagna lagen som gör det möjligt att besluta om att förstöra timmer eller trävaror i syfte att bekämpa insektshärjning i skog, motverka yngelhärdar eller bekämpa och hindra spridning av växtskadegörare. Sådana bestämmelser finns, så som redovisas ovan, i annan lagstiftning. Vidare ska här nämnas att det i avsnitt 9.2 föreslås att det ska införas särskilda bestämmelser om förverkande av vara som varit föremål för brott enligt den nu föreslagna lagen. Sådana bestämmelser ger möjlighet att försälja förverkad egendom för statens räkning eller att förstöra (oskadliggöra) egendomen, se lag (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Ett sådant förfarande stämmer också väl med vad som anges i inledningen av timmerförordningen (p. Härtill kan läggas att beslut om åtgärder som har sin grund i artikel 10.5 i timmerförordningen ska vara tillfälliga, dvs. Detta krav på att åtgärden ska vara tillfällig är svårt att förena med ett beslut om destruktion av egendom. Sammantaget anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl för att i den nya lagen införa en bestämmelse om att den behöriga myndigheten ska få besluta om att förstöra timmer och trävaror som tagits om hand av myndigheten. Föreläggande, förbud och vite Regeringens förslag: Den behöriga myndigheten ska kunna meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelserna i timmerförordningen, förordningar som meddelats med stöd av timmerförordningen och de beslut som har meddelats med stöd av dessa EU-förordningar ska följas och för att lagen och de föreskrifter som meddelats i anslutning till denna lag samt de beslut som meddelats med stöd av lagen ska följas. Den behöriga myndigheten ska kunna förena sådana förelägganden och förbud med vite. Myndigheten får dock inte förelägga någon vid vite att medverka i en utredning av en gärning som kan leda till straff för honom eller henne. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I förslag anges inte uttryckligen att den behöriga myndigheten inte får förelägga någon vid vite att medverka i en utredning av en gärning som kan leda till straff för honom eller henne. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak lämnat förslaget utan invändningar eller avstått från att yttra sig. och har tillstyrkt förslaget. anför att det av förslag framgår att det är fråga om förelägganden och förbud som riktar sig till verksamhetsutövare och handlare och detta bör framgå av lagtexten. Skälen för regeringens förslag: En grundläggande förutsättning för att den behöriga myndigheten ska kunna säkerställa att timmerförordningen och de bestämmelser som kompletterar timmerförordningen följs är att myndigheten har möjlighet att vidta åtgärder vid bristande efterlevnad av regelverket. Enligt timmerförordningen finns det möjlighet för den behöriga myndigheten att i samband med kontroll av verksamhetsutövare utfärda förelägganden om korrigerande åtgärder. Således anges i artikel 10.5 i timmerförordningen att den behöriga myndigheten får, om det vid kontroller av verksamhetsutövare framkommer brister, utfärda förelägganden om korrigerande åtgärder som verksamhetsutövaren ska vidta. Vidare får den behöriga myndigheten, beroende på den typ av brist som upptäckts, omgående vidta tillfälliga åtgärder, vilka bland annat kan omfatta beslag av timmer och trävaror eller förbud att saluföra timmer och trävaror. Dessa bestämmelser i timmerförordningen ska tillämpas direkt av den behöriga myndigheten. Emellertid kan det även i andra situationer finnas ett behov av att den behöriga myndigheten har möjlighet att meddela förelägganden och förbud för att säkerställa att bestämmelserna följs. Den behöriga myndigheten kan t.ex. ha behov av att förelägga vid vite att få del av handlingar som är nödvändiga för kontrollen av verksamhetsutövarna. I timmerförordningen ställs inte krav på att handlarna ska kontrolleras, men däremot finns i artikel 5 en skyldighet för handlare att spara information om vem som levererat till dem och till vem leveranser skett och på begäran ge myndigheterna denna information. Den behöriga myndigheten bör även kunna förelägga handlare vid vite 2013/14:183 att få del av information om varifrån leveranser med timmer och träprodukter kommer och till vem de levererats. Vad gäller meddelandet av förbud kan behov av andra typer av förbud förekomma vid sidan av det i artikel 10.5 i timmerförordningen angivna förbudet att saluföra timmer och trävaror. Det kan exempelvis finnas behov av att förbjuda en viss typ av importverksamhet hos en eller flera verksamhetsutövare. Det kan också finnas behov av att förbjuda verksamhet hos en övervakningsorganisation som fått sitt erkännande återkallat av kommissionen enligt artikel 8.5 i timmerförordningen. Den behöriga myndigheten har vidare, så som redovisats ovan, en skyldighet enligt artikel 8 i timmerförordningen att kontrollera övervakningsorganisationer, dvs. organisationer som tillhandahåller system för tillbörlig aktsamhet för verksamhetsutövare. I artikel 8.4 timmerförordningen anges att den behöriga myndigheten regelbundet ska genomföra kontroller av att övervakningsorganisationerna utför de uppgifter och uppfyller de krav som ställs enligt artikel 8.1–2 timmerförordningen. För att fullgöra denna kontrolluppgift kan det finnas ett behov av att den behöriga myndigheten kan utfärda förelägganden mot övervakningsorganisationen, exempelvis om att lämna ut viss information eller uppgifter. Det bör således i den nya lagen införas en bestämmelse om att den behöriga myndigheten får utfärda de förelägganden och förbud som behövs för att regelverket ska följas. Det bör vidare vara möjligt att förena dessa förelägganden och förbud med vite. För att undvika en dubbelreglering med bör i bestämmelserna om förelägganden och förbud förtydligas att åtgärderna får vidtas utöver vad som följer av timmerförordningen. I bestämmelsen bör också klargöras att, i det fall den behöriga myndigheten har anledning att misstänka att någon begått en gärning som kan föranleda straff, myndigheten inte vid vite får förelägga den misstänkte att medverka i utredningen av den gärning som misstanken avser. Så som framgår av redogörelsen ovan så kan det finnas behov av att den behöriga myndigheten utfärdar förelägganden och förbud även mot andra aktörer än verksamhetsutövare och handlare. Med hänsyn till detta bör inte någon enskild aktör pekas ut i den nu föreslagna bestämmelsen. Regeringens förslag: ska på begäran av behörig myndighet lämna den hjälp som behövs för att utföra kontrollen eller för att verkställa ett beslut som meddelats med stöd av de EU- förordningar som kompletteras av lagen och de beslut som meddelats med stöd av lagen. Hjälp av får begäras endast när det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att kontrollen inte kommer att kunna utföras utan att polismans särskilda befogenheter enligt polislagen behöver användas eller att det annars finns synnerliga skäl. förslag: Överensstämmer i sak med regeringens Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har avstått från att Prop. 2013/14:183 yttra sig eller lämnat förslaget utan invändningar. och WWF har tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag: Polisen har en exklusiv rätt att använda våld och saken regleras bl.a. i 10 § polislagen (1984:387). Där föreskrivs bl.a. att polisen får använda våld i samband med att man biträder någon som i sin myndighetsutövning ska bereda sig tillträde till byggnad, rum eller område. Enligt föreskrifter i ett stort antal författningar har polisen i olika sammanhang ålagts en skyldighet att bistå andra myndigheter med handräckning för att myndigheterna ska kunna fullgöra sina uppgifter. En grundläggande princip är då att en myndighet endast ska begära biträde av polisen om uppgiften inte kan lösas på annat sätt. För en effektiv kontroll krävs att den behöriga myndigheten kan fullgöra sina uppgifter. Om en aktör t.ex. vägrar den behöriga myndigheten tillträde till sina lokaler vid kontroll kan myndigheten behöva begära hjälp av polismyndighet för att kunna genomföra kontrollen. En bestämmelse som ger den möjligheten bör därför införas i den nya lagen. 9 Sanktioner och förverkande Regeringens förslag: Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot förbudet enligt timmerförordningen att släppa ut timmer från olaglig avverkning eller trävaror som härrör från sådant timmer på marknaden döms till böter eller fängelse , om avverkningen skett i strid med bestämmelser i avverkningslandet i fråga om 1.tillstånd eller godkännande, 2.anmälan eller underrättelse till myndighet eller föreskriven tidsfrist efter sådan anmälan eller underrättelse, 3.villkor i ett tillstånd eller i ett beslut om godkännande, 4.områdesskydd till skydd för särskilda miljöer eller arter, eller 5.tillstånd eller förbud när det gäller export. För brott som är ringa ska det inte dömas till ansvar. Om gärningen är belagd med samma eller strängare straff enligt eller bestämmelser om artskyddsbrott, ska den inte medföra ansvar enligt den ovan redovisade bestämmelsen. Om ett vitesföreläggande eller vitesförbud har överträtts ska det inte dömas till ansvar enligt den föreslagna lagen för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Regeringens bedömning: Överträdelser av skyldigheten för verksamhetsutövare att tillämpa ett sådant system för tillbörlig aktsamhet som anges i timmerförordningen samt av skyldigheten för handlare att spara viss information bör vara sanktionerade genom vite. förslag: Överensstämmer till viss del med reger- När det gäller bestämmelsen om straffsanktioner för överträdelser av förbudet i artikel 4.1 i timmerförordningen innehåller förslag inte någon precisering i lagtexten av vilka bestämmelser i avverkningslandet som ska beaktas vid bedömningen av om avverkningen är att anse som olaglig. Vidare är straffskalan enligt förslag böter eller fängelse i högst för brott av normalgraden och fängelse i lägst och högst för Remissinstanserna: Ett par remissinstanser, och Världsnaturfonden, tillstyrker den föreslagna straffbestämmelsen när det gäller överträdelser av förbudet i artikel 4.1 i timmerförordningen. flertal remissinstanser har emellertid framfört synpunkter på förslaget. och Hovrätten över och anser att det inte av timmerförordningen tydligt framgår vilka handlingar som är att betrakta som olaglig avverkning av timmer vilket innebär att det kan bli svårt att avgöra när det är fråga om en överträdelse av förbudet att släppa ut timmer eller trävaror som härrör från olagligt avverkat timmer. Justitiekanslern anser att det saknas en analys om det är lämpligt att rekvisiten för den straffbara gärningen bestäms genom en (implicit) hänvisning till timmerförordningen. Det saknas också enligt Justitie- kanslern redovisade överväganden om artikel 2 (b) i timmerförordningen i sig är avfattad på ett sådant sätt att den där givna definitionen uppfyller de krav som bör ställas på en brottsbeskrivning. också att för det fall timrets ursprung är oklart och det i efterhand inte kan bevisas, med den styrka som krävs för att uppfylla det för brottmål gällande beviskravet, att varorna härrör från olaglig avverkning torde något straffansvar inte kunna utkrävas såsom bestämmelsen är utformad. Om avsikten är att straffbelägga underlåtelse att vidta åtgärder för att försäkra sig om att timmer eller trävaror med oklart ursprung inte härrör från olaglig avverkning borde straffbestämmelsen lämpligen komplet- teras med en kriminalisering av underlåtenhet att vidta sådana åtgärder. anser att det finns brister i redovisningen av vad som kan utgöra olaglig avverkning. anser att vite är tillräckligt Världsnaturfonden och anser att kravet enligt artikel 4.2 på ett system för tillbörlig aktsamhet är ett centralt krav i timmerförordningen för verksamhetsutövare och att överträdelser ska anser att det bör övervägas om det bör införas straffansvar även för handlare i senare led för att lagstiftningen inte ska få en alltför begränsad tillämpning. saknar en analys av frågan om det behövs straffbestämmelser när det gäller handlare samt anser att det kan ifrågasättas om den av Skogs- styrelsen föreslagna möjligheten att förena förelägganden och förbud med vite utgör en effektiv sanktion som svarar mot de krav som uppställs anser att överträdelser av timmer- förordningens krav på spårbarhet bör leda till straffansvar. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Promemorians förslag innehåller en bestämmelse om straffsanktioner för överträdelser av kravet enligt artikel 4.2 i timmerförordningen på att verksamhetsutövare ska tillämpa ett aktsamhetssystem. Vidare omfattar, enligt promemorians förslag, bestämmelsen om straff för överträdelser av utsläppsförbudet timmer och trävaror som härrör från avverkning som skett i strid med bestämmelser i avverkningslandet i fråga om villkor i ett beslut om undantag eller annat beslut om avverkning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ser positivt på promemorians förslag, har inte något att invända mot förslaget eller har avstått från att yttra sig. Hovrätten över och anför att man på ett övergripande plan inte något att erinra mot förslaget i promemorian. Några remissinstanser har synpunkter när det gäller sanktionering av överträdelser av förbudet enligt timmerförordningen att släppa ut timmer från olaglig avverkning eller trävaror som härrör från sådant timmer på marknaden. Således anser , , , och att straffskalan för överträdelser av timmerförordningen bör vara densamma som för överträdelser av bestämmelserna om artskyddsbrott i eftersom bestämmelserna har ett likartat skyddsintresse och att preskriptionstiden för brottet annars blir för kort. Vidare anser , , och att den föreslagna straffbestämmelsen, när det gäller överträdelser av utsläppsförbudet i timmerförordningen, är för snävt utformad och därmed inte täcker alla bestämmelser i avverkningslandet som anges i artikel 2 h) i timmerförordningen. och Skogsindustrierna ser positivt på promemorians förslag och anser att det leder till ökad förutsägbarhet och därmed ökad rättssäkerhet. och Skogsindustrierna motsätter sig emellertid att utebliven anmälan om avverkning ska straffsanktioneras och anser att det strider mot proportionalitetsprincipen och mot timmerförordningens syfte. Några remissinstanser har haft synpunkter när det gäller sanktioner för överträdelser av kravet i artikel 4.2 i timmerförordningen på att verksamhetsutövare ska tillämpa ett aktsamhetssystem. tillstyrker att straffsanktion införs för uppsåtliga överträdelser av skyldigheten att använda ett aktsamhetssystem men anser att straffskalan bör vara böter eller fängelse eftersom det är jämförbart med vad som gäller vid artskyddsbrott enligt . anser att straffskalan bör vara fängelse i högst eftersom det överensstämmer med vad som gäller vid överträdelser av angående CITES och FLEGT.