prop · H10386 · 2014-02-14 00:00:00 — Om samtliga ställföreträdare i ett bolag bor i ett land där det i princip är omöjligt för svenska myndigheter att nå dem, minskar möjligheterna att utreda ekonomisk brottslighet. Det finns också en risk att regelsystemet kan utnyttjas av den organiserade ekono- miska brottsligheten. Även om det i vissa fall kan vara omständligt för den enskilde företa- garen att ansöka om dispens från bosättningskravet hos , är utrymmet för lämplighetsöverväganden i det enskilda fallet en styrka i systemet med dispensprövning. Regeringen är mot den skisserade bakgrunden inte beredd att nu föreslå att bosättningskraven tas bort för styrelseledamöter, suppleanter, verkställande direktör, vice verkställande direktör eller firmatecknare. För stiftarna gör sig skälen för att behålla bosättningskraven, eller – beträffande juridiska personer – kraven på bildande och säte eller dylikt inom EES, inte gällande i samma utsträckning. Behovet som borgenärer m.fl. har av verkställbara domar avser i första hand bolagets styrelse- ledamöter och verkställande direktör. Stiftarnas ansvar gäller normalt förpliktelser som uppstått , nämligen under Den som ingår ett avtal med ett bolag som ännu inte är registrerat i aktiebolagsregistret måste också räkna med att det finns en viss risk för att bolagsbildningen går om intet (jfr 2 kap. 24–27 §§ aktie- Kraven på bosättning respektive bildande och säte eller dylikt inom EES kan mot den bakgrunden tas bort för stiftare utan att det leder till några beaktansvärda negativa konsekvenser. En likvidator ska vara lämplig för uppdraget och utses av domstol eller (25 kap. 28 § aktiebolagslagen och 11 kap. 6 b § lagen om ekonomiska föreningar). Dessa ansvarar i varje särskilt fall för att sådana personer utses som har förmåga att fullgöra sitt uppdrag på ett tillfreds- ställande sätt (prop. 1992/93:68 s. 181). En av de faktorer som normalt påverkar likvidatorns förmåga att utföra uppdraget är dennes bosättning. Likvidatorns bosättning beaktas alltså naturligt i den allmänna bedöm- Det underlättar också för företagen att domstolen eller Bolags- verket vid en och samma prövning kan ta ställning till samtliga faktorer som rör likvidatorns förmåga, utan omvägen via ett dispensförfarande. Regeringen delar därför utredningarnas uppfattning att bosättningskravet för likvidatorer i aktiebolag och ekonomiska föreningar kan tas bort. I handelsbolag, enkla bolag och kommanditbolag ska minst halva antalet likvidatorer som inte är bolagsmän vara bosatta inom EES (2 kap. 37 §, 3 kap. 1 § och 4 kap. 7 § lagen [1980:1102] om handelsbolag och enkla bolag). Också detta bosättningskrav bör nu tas bort. För många finansiella företag gäller aktiebolagslagen och lagen om ekonomiska föreningar, om inte något annat är särskilt föreskrivet i den För dessa företag får de avskaffade bosätt- ningskraven för stiftare och likvidatorer således genomslag utan någon För sparbanker och ömsesidiga försäkringsbolag finns särregler med bosättningskrav för stiftare samt för sparbanker och medlemsbanker när det gäller likvidatorer. Även dessa krav bör nu upp- 5.2 Dispens från bosättningskraven Regeringens förslag: Dispens från kraven på bosättning inom EES för styrelseledamöter m.fl. ska få ges om det finns särskilda skäl för det. Förslaget från Utredningen om vissa upphovsrätts- och bolags- rättsärenden: Överensstämmer med regeringens förslag (se SOU 2013:4 s. 322 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Som anges i avsnitt 5.1 finns på associationsrättens område ett antal bestämmelser som innebär att vissa funktionärer ska vara bosatta inom EES. Det gäller bl.a. styrelse- ledamöter, verkställande direktör och särskild firmatecknare i aktiebolag (se 8 kap. 9, 30 respektive 37 § aktiebolagslagen) samt motsvarande funktionärer i ekonomiska föreningar (se 6 kap. 4 och 11 §§ lagen om ekonomiska föreningar). Dessutom finns motsvarande bosättningskrav för vissa revisorer (se 8 kap. 3 och 4 §§ lagen om ekonomiska föreningar Prop. 2013/14:86 och 11 § revisionslagen). Från samtliga dessa bosättningskrav kan Denna dispensmöjlighet bör finnas kvar. Förutsättningarna för dispens har förändrats . internationaliseringen, men även sådant som förbättrade möjligheter till delgivning, har medfört att det nu finns utrymme för olika tolkningar av reglernas syfte och av vilka omständigheter som ska ha betydelse vid dispensprövningen. Det finns därför ett behov av att förtydliga de materi- ella förutsättningarna för dispens. Ytterligare ett skäl till det är regering- ens förslag om att uppgiften att pröva överklaganden av beslut om dispens ska flyttas från regeringen till domstol (se avsnitt 5.4). Bosättningskraven är tillämpliga på ett tjugotal kategorier av befatt- ningshavare i olika associationsformer. För att det ska vara möjligt att göra rimligt nyanserade bedömningar i varje enskilt fall bör dispens- bestämmelserna vara utformade så att de anger skälens styrka och inte låser tillämpningsområdet till vissa angivna omständigheter. De skäl som motiverar dispens i det enskilda fallet måste ha viss tyngd. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att det i de aktuella lagarna anges att dispens ska få ges om det finns särskilda skäl. Frågan om vad som kan utgöra särskilda skäl behandlas i författningskommentaren. 5.3Dispens från kravet på auktoriserad revisor Regeringens förslag: ska kunna bevilja dispens från kravet på att ha en auktoriserad revisor i företaget om det är fråga om en godkänd revisor som redan är revisor i företaget. Dessutom ska det krävas att det finns särskilda skäl. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl ska revisorns kompetens och erfarenhet av företaget beaktas särskilt. Förslaget från Utredningen om vissa upphovsrätts- och bolags- rättsärenden: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Enligt utredningens förslag ska det för dispens krävas att revisorn varit revisor under närmast föregående mandatperioder och att det framstår som olämpligt att utse en annan revisor (se SOU 2013:4 s. 338 f. och 371 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Enligt utredningens förslag ska det för dispens krävas att revisorn varit revisor under närmast föregående mandatperiod och att det framstår som olämpligt att utse en annan revisor (se SOU 2010:90 s. 620 f., 623 f. och 802 f.). Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser tillstyrker för- slaget eller har inget att invända mot det. Kammarrätten i ifrågasätter dock om dispensmöjligheten bör finnas kvar och Bolags- verket kritiserar valet av uttryck när det gäller förutsättningarna för dispens. Skälen för regeringens förslag: I aktiebolagslagen (9 kap. 13 och 14 §§), lagen om ekonomiska föreningar (8 kap. 5 §) och revisionslagen (12 § tredje stycket) uppställs krav på att det i företag av viss storlek ska finnas minst en auktoriserad revisor. får meddela dispens från kravet och medge att företaget i stället för en auktoriserad revisor får utse en viss godkänd revisor (se 9 kap. 15 § aktiebolagslagen, 8 kap. 4 och 5 §§ lagen om ekonomiska föreningar och 15 § revisionslagen). Det ska då vara fråga om en god- känd revisor som har anlitats av företaget och som har den kompetens och särskilda erfarenhet som krävs för att fullgöra revisions- Av förarbetena (se bl.a. prop. 1975:103 s. 239) framgår att dispens- möjligheten främst är avsedd att lösa det problem som kan uppkomma när revisorn blir obehörig på grund av att företaget växer. Detta skäl gör sig alltjämt gällande och regeringen menar därför att dispensmöjligheten bör Det framgår dock inte närmare av lagtexten i vilka fall dispens får beviljas eller hur prövningen ska gå till. Detta bör förtydligas. för när dispens får ges bör i huvudsak motsvara det som följer av för- arbeten och av nuvarande praxis. Dispens bör sålunda kunna ges endast om beslutet rör en godkänd revisor som redan är revisor i företaget och som har varit det under ett Utredningarna föreslår att dispensprövningen ska anknytas till mandat- Med hänsyn till att mandatperioderna kan variera väsentligt i längd och till att det i vissa fall inte alls förekommer någon tidsbegräns- ning, anser regeringen inte att det är en lämplig konstruktion. grundläggande krav för dispens bör i stället enbart gälla att den godkända revisorn har ett pågående uppdrag i företaget. Utöver kravet på pågående uppdrag bör en förutsättning för dispens vara att den godkända revisorn har erfarenhet av företaget, vilket förut- sätter att han eller hon har varit revisor i företaget under , och kompetens för uppdraget. Utredningarna föreslår att kravet ska utformas så att det ska framstå som olämpligt att utse en annan revisor. verket invänder mot det och anser att det uttryck som utredningarna föreslår kan uppfattas som alltför starkt. att det föreslagna uttrycket kan leda tanken fel och föreslår i stället, i likhet med vad som föreslås beträffande andra dispensärenden i avsnitt 5.2, att det uppställs ett krav på särskilda skäl för dispens. tillämparen tydlig vägledning och för att knyta an till hur dispensärenden av detta slag har bedömts bör det vidare anges att revisorns kompetens och erfarenhet av företaget ska beaktas särskilt vid pröv- ningen av om det finns särskilda skäl. Överprövningen av beslut i Regeringens förslag: Överprövningen av beslut om dispens från bosättningskrav, krav på att ha auktoriserad revisor och krav på att ha verkställande direktör i vissa ekonomiska föreningar ska flyttas från regeringen till allmän förvaltningsdomstol. beslut ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol från beslutets dag. Prövningstillstånd ska krävas vid över- klagande till kammarrätten. Förslaget från Utredningen om vissa upphovsrätts- och bolags- rättsärenden: Överensstämmer med regeringens förslag (se SOU 2013:4 s.321 f. och 338 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. förslag: Överensstämmer med regering- ens förslag (se SOU 2010:90 s. 624). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser dock att över- prövningen bör göras av allmän domstol. Kammarrätten i och menar att det bör övervägas att införa en kortare överklagandetid. Skälen för regeringens förslag: De dispensärenden som behandlas i avsnitt 5.2 och 5.3 prövas av . Detsamma gäller ärenden om dispens från kravet i 6 kap. 3 § lagen om ekonomiska föreningar på att i vissa fall utse verkställande direktör. Verkets beslut får överklagas till regeringen. Att delegera regeringsärenden har varit ett viktigt sätt att rationalisera regeringens verksamhet. Det gäller både ärenden som regeringen prövar efter överklagande och ärenden som regeringen prövar som första instans. Delegeringsarbetet är ett led i strävandena att ge regeringen möjlighet att ägna mer tid och kraft åt reformarbete och över- gripande planering och prioritering (se t.ex. prop. 1989/90:100 bil. 2 s. 48 f.). Regeringsformens regler om formerna för regeringens arbete bygger på förutsättningen att arbetet ska begränsas till sådana ange- lägenheter som typiskt sett kräver ett ställningstagande från regeringen eller någon i regeringskretsen (prop. 1973:90 s. 184). Med detta som utgångspunkt har fastställt riktlinjer som innebär att regeringen i möjligaste mån ska befrias från sådana ärenden som inte kräver ett ställningstagande från regeringen som politiskt organ (prop. 1983/84:120 s. 11 f., bet. 1983/84:KU23, rskr. 1983/84:250). Även Lagrådet har pekat på fall där uppgiften att pröva överklaganden borde flyttas över till allmän förvaltningsdomstol (se prop. 2007/08:15 s. 120 f.). krav på tillgång till domstolsprövning har också haft betydelse för att domstolarna, främst de allmänna förvaltningsdom- stolarna, i allt fler fall överprövar beslut av förvaltningsmyndigheter där regeringen tidigare var högsta instans. Utredningarna föreslår mot denna bakgrund att överprövningen av ett antal dispensärenden på associationsrättens område flyttas från regering- en till domstol. Det handlar om ärenden om dispens från olika bosätt- ningskrav, krav på att företag ska ha en auktoriserad revisor och krav på att utse verkställande direktör i vissa ekonomiska föreningar. Regeringen delar uppfattningen att ärenden av dessa slag lämpar sig bättre för domstolsprövning än för prövning av regeringen. ärendena finns inget behov av ställningstaganden från regeringen som Överprövningen av dispensärendena bör därför flyttas från regeringen till domstol. Frågan inställer sig då om överprövningen bör ske i allmän domstol eller i allmän förvaltningsdomstol. överprövningen bör göras av allmän domstol. ning talar dock övervägande skäl för att, som utredningarna föreslår, flytta överprövningen till allmän förvaltningsdomstol. förvaltningsdomstolarna handläggs huvudsakligen olika typer av mål mellan enskilda och det allmänna. beslut i vissa associationsrättsliga tillståndsärenden – frågor om fusion eller delning samt verkets beslut om att avregistrera företrädare – över- klagas redan nu till allmän förvaltningsdomstol (31 kap. 2 och 4 §§ aktie- Det är därför lämpligt att även de ärenden som är aktuella överklagas till allmän förvaltningsdomstol. klagande av andra likartade beslut bör prövningstillstånd krävas vid över- klagande till kammarrätten. beslut i vissa andra tillståndsärenden som gäller aktie- bolag och ekonomiska föreningar ska överklagas från beslutets dag (se 15 kap. 6 § andra stycket lagen om ekonomiska föreningar och 31 kap. 2 § första stycket 1 aktiebolagslagen). arna föreslår att samma överklagandetid ska gälla i nu aktuella fall. Kammarrätten i och menar dock att det bör övervägas om inte en kortare överklagandetid, t.ex. , kan införas, vilket skulle stämma bättre med överklagandetiden i de flesta måltyper i allmän förvaltningsdomstol. Regeringen anser att strävan efter att åstadkomma både kortare handläggningstider och större enhetlighet genom samtliga instanser talar för att överklagandetiden i de aktuella ärendetyperna bör vara (jfr prop. 2012/13:45 s. 126). ordning skulle dock leda till att vissa tillståndsärenden hos , som överklagas till allmän förvaltningsdomstol, fick en överklagandetid medan andra tillståndsärenden fick en överklagandetid på Detta framstår som mindre lämpligt. därför utredningarnas uppfattning att överklagandetiden i detta lagstift- ningsärende bör anpassas till vad som gäller för andra tillståndsärenden hos som överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Överklagandetiden bör alltså vara från beslutets dag. Ett par frågor om ökning Emission med avvikelse från aktieägarnas Regeringens bedömning: Det bör inte göras något förtydligande i aktiebolagslagen om att emission av aktier, teckningsoptioner och konvertibler får riktas till en eller flera aktieägare. Inte heller i övrigt bör aktiebolagslagens bestämmelser om emission med avvikelse från aktieägarnas företrädesrätt ändras . Förslaget och bedömningen i departementspromemorian: I depar- tementspromemorian föreslås att det i aktiebolagslagen görs ett för- tydligande i syfte att undanröja oklarhet om att det i grunden är tillåtet att rikta en emission till aktieägare. I övrigt överensstämmer departements- promemorians bedömning med regeringens (se Ds 2012:37 s. 41 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. De flesta remissinstanserna delar även promemorians bedömning eller lämnar den utan invändning. remissinstanser, bl.a. FAR, och advokat- samfund, anser att giltighetstiden för ett bemyndigande till styrelsen att besluta om emission bör förlängas. Några remissinstanser, bl.a. , Institutionella ägares förening för regleringsfrågor på aktiemarknaden och Kollegiet för svensk bolagsstyr- ning, anser att möjligheterna att förenkla förfarandet för företrädes- emissioner bör utredas. Skälen för regeringens bedömning: Aktiebolag kan öka aktiekapi- talet genom bl.a. nyemission. Huvudregeln vid nyemission av aktier är att aktieägarna har företrädesrätt till de nya aktierna i förhållande till det antal aktier de äger (s.k. företrädesemission). åsidosättas genom bl.a. bestämmelser i emissionsbeslutet (13 kap. 1 § En förutsättning för ett sådant beslut är att det inte åsidosätter den inbördes rätt som aktieslagen har på grund av bolags- ordningen eller innebär att någon bereds en otillbörlig fördel på aktie- ägares bekostnad (jfr prop. 1993/94:196 s. 114). Bolagsstämman fattar beslut om emission. Om beslutet avviker från aktieägarnas företrädesrätt, är det giltigt endast om det har biträtts av en kvalificerad majoritet aktieägare (13 kap. 2 §). bemyndiga styrelsen att fatta beslut om emission (13 kap. 35 §). Bemyndigandet får som längst gälla fram till nästa årsstämma (13 kap. 36 §). Motsvarande gäller vid emission av teckningsoptioner och kon- vertibler (14 respektive 15 kap.). Från näringslivets sida hävdas ibland att processen att ta in nytt kapital genom emission är för tidsödande och kostsam, särskilt i ett inter- nationellt sammanhang. Studien i departementspromemorian visar dock att svensk lagstiftning om emissioner i mycket motsvarar lagstiftningen i andra europeiska länder. Det beror på att reglerna till stor del är styrda av EU-direktiv. Exempelvis följer kravet vid företrädesemissioner på en teckningstid (13 kap. 4 § femte stycket) av bestämm- elserna i det andra bolagsrättsliga direktivet.3 Likaså innebär prospekt- direktivet4 med ändringsdirektiv5 och den därpå följande lagstiftningen 3 Rådets andra direktiv /91/EEG av om samordning av de skyddsåtgärder som krävs i medlemsstaterna av de i artikel 58 andra stycket i fördraget avsedda bolagen i bolagsmännens och tredje mans intressen när det gäller att bilda ett aktiebolag samt att bevara och ändra dettas kapital, i syfte att göra skyddsåtgärderna likvärdiga, EGT L 26, 31.1.1977, s. 1, Celex 31977L0091. 4 och rådets direktiv /71/EG av om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till att prospekt normalt måste upprättas vid företrädesemissioner i aktie- marknadsbolag (se bl.a. 2 kap. lagen [1991:980] om handel med finan- siella instrument). Den bakomliggande EU-regleringen innebär alltså begränsningar för hur snabbt en emission kan genomföras i ett aktie- Både EU-direktiven och svensk rätt erbjuder dock vissa möjligheter till Bolagsstämman får sålunda bemyndiga styrelsen att fatta beslut om både företrädesemissioner och emissioner med avvikelse från aktieägarnas företrädesrätt. På så sätt kan en emission genomföras på ett enklare och snabbare sätt än vad som är fallet om den ska beslutas av bolagsstämman, i synnerhet om det är fråga om att rikta emissionen till ett fåtal investerare. Som framgår av departementsprome- är emellertid den svenska värdepappersmarknaden restriktiv beträffande bemyndiganden till styrelsen och särskilt genomförandet av emissioner riktade till en eller ett fåtal befintliga aktieägare. Det har vidare från näringslivets sida ibland gjorts gällande att möj- ligheterna att genomföra riktade emissioner är mer begränsade i än i andra jämförbara länder och att svenska aktiemarknadsbolag på grund av detta skulle ha en konkurrensnackdel i fråga om anskaffning av En särskild fråga i det sammanhanget gäller i vilken ut- sträckning det är tillåtet att rikta en emission till en befintlig aktieägare. Som framgår av departementspromemorian och flera remissvar uppfattas rättsläget beträffande sådana emissioner som oklart. bl.a. i ett uttalande från lagutskottet , enligt vilket det torde vara synnerligen ovanligt att godtagbara skäl kan åberopas för att endast vissa aktieägare ska ha företrädesrätt att teckna aktier i en kontantemission (LU 1973:19 s. 45, jfr också prop. 1973:93 s. 129). promemorian dras slutsatsen att uttalandet måste anses passerat av tiden, en åsikt flera remissinstanser delar. Mot denna bakgrund föreslås i promemorian att det i aktiebolagslagens bestämmelser om vad emissionsbeslutet ska innehålla görs ett förtyd- ligande av att teckningsrätt i en emission kan ges inte bara till samtliga aktieägare eller någon utomstående utan även till någon eller några av flera befintliga aktieägare. Regeringen delar den uppfattning som kommer till uttryck i depar- tementspromemorian att det är angeläget att det inte råder oklarhet om under vilka förutsättningar en emission kan riktas till en befintlig aktie- Problemet ligger emellertid, enligt regeringens mening, inte i hur lagtexten i den aktuella bestämmelsen är formulerad. 13 kap. 1 § aktiebolagslagen är det tillåtet att rikta emissioner, både till utomstående investerare och till en eller flera aktieägare. andra beslut som bolagsstämman eller styrelsen fattar ska beslutet vara förenligt med aktiebolagsrättsliga regler och principer. handel och om ändring av direktiv /34/EG, EUT L 345, 31.12.2003, s. 64, Celex 5 och rådets direktiv /73/EU av om ändring av direktiv /71/EG om de prospekt som ska offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel och av direktiv /109/EG om harmonisering av insynskraven angående upplysningar om emittenter vars värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad, EUT L 327, 11.12.2010, s. 1, Celex 32010L0073. särskilt generalklausulen framhållas. Av den följer att beslutet inte får vara ägnat att ge en otillbörlig fördel åt en aktieägare eller någon annan till nackdel för bolaget eller någon annan aktieägare (7 kap. 47 § och 8 kap. 41 § aktiebolagslagen). En emission som riktas till en befintlig aktieägare är alltså inte i sig oförenlig med generalklausulen eller andra regler, utan förenligheten beror på omständigheterna i det enskilda fallet, bl.a. teckningskursen. Om emissionen inte betingas av något illojalt syfte och teckningskursen bestäms under former som säkerställer marknads- mässighet, torde risken för att emissionen bedöms strida mot general- klausulen i allmänhet vara liten. Ytterst måste emellertid frågor av detta slag lösas i rättstillämpningen. Mot denna bakgrund skulle, enligt regeringens mening, ett sådant tillägg i lagtexten som föreslås i departementspromemorian göra varken till eller från. Regeringen är därför inte beredd att förorda det förslaget. Ett annat alternativ som diskuteras i departementspromemorian är att i aktiebolagslagen uttryckligen ange på vilka skäl ett aktiebolag kan besluta om emission med avvikelse från aktieägarnas företrädesrätt. En vedertagen uppfattning är att det krävs godtagbara skäl för en sådan av- vikelse. I departementspromemorian uttalas att om bolagets styrelse, vid bedömningen av om det finns skäl att avvika från aktieägarnas före- trädesrätt, finner att exempelvis utsikterna till att emissionen fulltecknas, kostnaderna för förfarandet (inklusive eventuella emissionsgarantier) och tidsaspekten (inklusive exponeringen mot kurssvängningar på aktiemark- naden) sammantaget och med tillräcklig styrka talar för att det ligger i bolagets intresse att göra en emission med avvikelse från aktieägarnas företrädesrätt, lägger lagen inte några andra hinder i vägen för detta än vad som följer av generalklausulen (se ovan). Frågan om att i lagen ange på vilka skäl ett aktiebolag kan besluta om emission med avvikelse från aktieägarnas företrädesrätt var under över- vägande i samband med att rätten att genomföra sådana emissioner infördes (SOU 1971:15 s. 175). Eftersom en sådan föreskrift skulle bli tämligen obestämd och lätt kunna medföra tvister togs den emellertid inte in i förslaget. I departementspromemorian uttalas att det inte finns skäl att göra någon annan bedömning. Regeringen delar den upp- fattningen. När det gäller lagutskottets förarbetsuttalande kan det konstateras att det utgör en bedömning, utifrån rådande förhållanden , av hur ofta det kunde tänkas finnas godtagbara skäl för att rikta en emis- sion till endast vissa aktieägare.