prop · H103107 · 2014-02-25 00:00:00 — har rätt att ta del av samtliga handlingar som behövs för den tillsynen. tillsyn ska säkerställa att samtliga företag som fått erforderliga tillstånd av inspektionen tillämpar hela det finansiella regelverket och har förmåga att infria sina åtaganden på marknaderna. Inspektionens fokus som tillsynsmyndighet är de finansiella företagens uppförande, hantering av kreditrisker – inbegripet interna processer för styrning, kontroll och dokumentation – och konsumenternas trygghet på de finansiella marknaderna. Alla ingripanden och sanktioner sker utifrån kontrollsystem och hantering av kreditrisker. På grund av de båda Prop. 2013/14:107 myndigheternas olika ansvarsområden är tillsynen över finansiella företags kreditgivning inte dubbel (se också nedan avsnitt 6.13). Följaktligen kan en dubbelbestraffning inte heller bli aktuell. Myndigheterna samarbetar och avsikten är att det ska utvecklas för att uppnå ett så effektivt genomslag som möjligt av de åtgärder som regeringen vidtar mot överskuldsättning. Regeringens förslag: Ett företag som driver verksamhet enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter ska lämna de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär. får, när inspektionen anser att det är nödvändigt, genomföra undersökning hos ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter enligt lagen. Om ett företag som driver verksamhet enligt lagen ingår i en koncern, ska de övriga företagen i koncernen lämna de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen behöver för sin tillsyn över företaget. Har ett företag fått i uppdrag av ett företag som driver verksamhet enligt lagen att slutföra ett visst arbete eller vissa funktioner, ska företaget lämna de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen behöver för sin tillsyn. får genomföra undersökningar hos ett sådant företag, om det behövs för tillsynen över företaget som driver verksamhet enligt lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka upplysningar ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter ska lämna till för dess tillsynsverksamhet. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Svensk Inkasso efterlyser regler om rapporteringsplikt till . Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i avsnitten 6.5 och 6.11 krävs en betydligt mer aktiv och kraftfull tillsyn över de företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter. måste ha möjlighet att kräva in uppgifter från företagen och kontrollera på ett mer aktivt sätt att företagen lever upp till kraven i den nya lagen. I likhet med vad som gäller för banker och kreditmarknadsföretag enligt 13 kap. 3–6 §§ LBF bör ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter vara skyldigt att lämna de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär. rätt att genomföra undersökning på plats hos ett företag som driver viss 2013/14:107 verksamhet med konsumentkrediter, om det behövs för tillsynen av företaget. kan genom en undersökning på plats inspektera alla aspekter av företagets verksamhet som inspektionen har tillsyn över. Platsundersökningen syftar främst till att ta del av handlingar och studera rutiner på plats. Om ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter ingår i en koncern, bör de övriga företagen i koncernen vara skyldiga att lämna de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen behöver för sin tillsyn över det företag som har lämnat uppdraget. Har ett företag fått i uppdrag av ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter att utföra visst arbete eller vissa funktioner bör få genomföra undersökningar även hos det företaget, om det behövs för tillsynen över det företag som gett uppdraget. Det uppdragstagande företaget bör också vara skyldigt att lämna upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen behöver för sin tillsyn över företaget. För att kunna bedriva en löpande tillsyn föreskriver ofta att tillståndspliktiga företag med viss regelbundenhet ska lämna rapporter av olika slag. Ett bemyndigande om rätt att meddela sådana föreskrifter brukar lämnas i de lagar som gäller tillståndspliktig verksamhet (se t.ex. 16 kap. 1 § 4 LBF och 23 kap. 15 § 1 lagen om värdepappersmarknaden). Information som ska lämnas kan t.ex. avse uppgifter om löpande verksamhet, olika transaktioner och bokslutshandlingar. I den nya lagen bör det därför tas in ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka upplysningar ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter ska lämna till för dess tillsynsverksamhet. Att föreskriva en rapporteringsplikt för företagen som går utöver de uppgifter som behöver för sin tillsyn, som Svensk Inkasso tycks efterlysa vore dock att ålägga företagen en onödig administrativ börda som inte får anses vara påkallad . 6.14Grundläggande bestämmelse om ingripanden Regeringens förslag: Om ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter åsidosätter sina skyldigheter enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter, andra författningar än konsumentkreditlagen som reglerar företagets verksamhet, bolagsordning eller stadgar eller interna instruktioner som har sin grund i en författning som reglerar verksamheten, ska ingripa. Inspektionen ska ingripa genom att utfärda ett föreläggande att begränsa verksamheten, minska riskerna i den eller vidta någon annan åtgärd för att komma till rätta med situationen, ett förbud att verkställa beslut eller en anmärkning. Om överträdelsen är allvarlig ska företagets tillstånd återkallas eller, om det är tillräckligt, varning får avstå från ingripande om en överträdelse är ringa eller ursäktlig eller om företaget gör rättelse. får också avstå från ingripande om någon annan myndighet har vidtagit åtgärder mot företaget och dessa åtgärder bedöms tillräckliga. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. anser att det klart bör framgå av lagtexten att inte får ingripa i de fall en näringsidkare åsidosätter sina skyldigheter och överträdelserna avser bestämmelser som ligger inom ramen för tillsyn. Skälen för regeringens förslag: tillsynsansvar bör innebära att inspektionen ska ingripa om ett företag som har fått tillstånd att driva viss verksamhet med konsumentkrediter inte följer den föreslagna nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter, andra författningar som reglerar företagets verksamhet, företagets bolagsordning eller stadgar eller interna instruktioner som har sin grund i en författning som reglerar verksamheten. befogenheter att ingripa bör i möjligaste mån motsvara den som gäller i annan tillståndspliktig verksamhet på finansmarknadsområdet, t.ex. för kreditinstitut (se 15 kap. 1 § LBF) och värdepappersinstitut (se 25 kap. 1 § lagen om värdepappersmarknaden). Detta innebär att bör kunna förelägga företaget att begränsa verksamheten i något avseende, minska riskerna i den eller vidta någon annan åtgärd för att komma till rätta med situationen. bör också kunna utfärda ett förbud mot att verkställa ett beslut eller utfärda en anmärkning. bör återkalla företagets tillstånd om överträdelsen är allvarlig. Om det är tillräckligt bör det räcka att företaget meddelas en varning. bör också ha möjlighet att avstå från ingripande om en överträdelse är ringa eller ursäktlig, om företaget gör rättelse eller om någon annan myndighet har vidtagit åtgärder som bedöms som tillräckliga. Liksom på andra områden får alltså ett batteri med åtgärder ur vilket inspektionen kan välja det slags ingripande som framstår som mest ändamålsenligt i det enskilda fallet. Förslaget omfattar alla överträdelser av bestämmelser som reglerar verksamheten med konsumentkrediter utom de fall som är hänförliga till styrelseledamots eller verkställande direktörs brister och som regleras särskilt (se avsnitt 6.14). Förslaget om ingripandemöjligheter enligt den nya lagen sammanfaller inte med de befogenheter till ingripanden som har enligt KkrL. Det tydliggörs i både den nya lagen och i KkrL att kompetens inte omfattar KkrL. Regeringen ser därför inget behov av att, såsom önskar, i den nya lagen uttryckligen ange att inte får ingripa när en näringsidkare åsidosätter sina skyldigheter enligt KkrL och överträdelsen avser bestämmelser som faller inom tillsynsområde. 2013/14:107 6.15 Ingripande när personer i ledande ställning inte Regeringens förslag: ska återkalla företagets tillstånd om någon som ingår styrelsen i ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter, eller är dess verkställande direktör, inte uppfyller de krav på tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen eller inte i övrigt är lämplig för en sådan uppgift. Återkallelse får dock bara ske om först beslutat att anmärka på att personen ingår i styrelsen eller är verkställande direktör och om han eller hon, sedan en av bestämd tid har gått, fortfarande finns kvar i styrelsen eller som verkställande direktör. I stället för att återkalla tillståndet, får besluta att en styrelseledamot eller verkställande direktör inte längre får vara det. Inspektionen får då förordna en ersättare. Ersättarens uppdrag ska gälla till dess verksamheten utsett en ny styrelseledamot eller verkställande direktör. Det som föreskrivs om verkställande direktör ska också gälla för en ställföreträdare eller ersättare för verkställande direktör. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: På samma sätt som gäller kreditinstitut bör ha möjlighet att återkalla tillståndet för ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter om en styrelseledamot eller verkställande direktör inte längre uppfyller de krav som ställs på kompetens, anseende eller lämplighet (15 kap. 2 § LBF). En förutsättning bör vara att har beslutat att anmärka att personen inte uppfyller kraven, och att personen i fråga trots detta finns kvar på sin post efter det att en av inspektionen bestämd tid har gått. I stället för att återkalla tillståndet bör kunna besluta att personen inte längre får inneha sin post och förordna en ersättare. Ersättarens uppdrag bör gälla fram till dess att företaget har utsett en ny styrelseledamot eller verkställande direktör. Denna möjlighet bör utnyttjas t.ex. när det finns brister i ledningen i ett för övrigt välskött och sunt företag men där företaget självt inte förmår att ändra situationen. 6.16Återkallelse av tillstånd av andra skäl än misskötsamhet Regeringens förslag: ska återkalla tillståndet för ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter om företaget 1. har fått tillståndet genom att lämna oriktiga uppgifter eller på något annat otillbörligt sätt, 2.inte från det tillstånd beviljades har börjat driva sådan verksamhet som tillståndet avser, 3.under en sammanhängande tid av inte har drivit sådan verksamhet som tillståndet avser, 4.har förklarat sig avstå från tillståndet, 5.har överlåtit hela sin verksamhet, eller 6.försatts i konkurs eller om beslut fattats om att företaget ska gå i tvångslikvidation. I fall som avses i 1–3 får inspektionen i stället, om det är tillräckligt, meddela varning. Om har fattat beslut om att förelägga ett företag att upphöra med att lämna krediter och beslutet har vunnit laga kraft, får återkalla tillståndet för företaget. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. anser att ett tillstånd bör upphöra automatiskt om verket förelagt ett företag att upphöra med kreditgivningsverksamheten. I likhet med detta framför att en ny obligatorisk återkallelsegrund bör införas i den föreslagna nya lagen med innebörd att inspektionen ska återkalla tillståndet för ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter om fattat ett beslut om att företaget ska upphöra med att lämna krediter. anser att man ska undvika risken för dubbelbestraffning genom att det ska framgå att felaktigheter som påpekar inte ska leda till ingripanden från och tvärtom. Skälen för regeringens förslag: har det i vissa lagar på finansmarknadsområdet, i enlighet med EU-rättsliga krav, förts in en bestämmelse om återkallelse av tillstånd när företaget har fått tillståndet genom att lämna oriktiga uppgifter eller på annat otillbörligt sätt (se t.ex. 25 kap. 5 § lagen om värdepappersmarknaden, 8 kap. 11 § lagen om betaltjänster och 14 kap. 4 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). Motsvarande bör gälla även för företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter. För att återkallelse ska komma i fråga på denna grund ska de oriktiga uppgifterna ha varit av sådan art att det kan befaras att de har påverkat beslutet att bevilja företaget tillstånd. Bestämmelsen bör inte vara tillämplig i de fall då oriktiga eller felaktiga uppgifter visserligen har lämnats i ett ansökningsärende men dessa uppgifter inte har varit relevanta för beslutet att bevilja tillstånd. Sådana uppgifter kan avse rena felskrivningar som inte materiellt påverkar beslutet att bevilja eller inte bevilja tillstånd. Liksom på finansmarknadsområdet i övrigt bör ett tillstånd återkallas om tillståndet att driva viss verksamhet med konsumentkrediter inte har utnyttjats eller företaget har förklarat sig avstå från tillståndet. Tillståndet bör återkallas om verksamheten inte har påbörjats eller inte har drivits (jfr t.ex. 15 kap. 3 § första stycket 2, 3 och 5 LBF). Om det i ett enskilt fall framstår som motiverat att ge företaget ytterligare en chans 2013/14:107 att komma igång Till följd av EU-rättsliga krav har det beträffande kreditinstitut och försäkringsföretag införts bestämmelser om att ett tillstånd ska återkallas när företaget har försatts i konkurs eller beslut om tvångslikvidation har fattats (se t.ex. 15 kap. 3 § första stycket 6 LBF och prop. 2005/06:37 s. 43 f.). En motsvarande bestämmelse har även införts i lagen om betaltjänster (8 kap. 11 §). På nämnda områden finns det också bestämmelser om att tillståndet ska återkallas om verksamheten har överlåtits till annan (se t.ex. 15 kap. 3 § första stycket 4 LBF). Det senare innebär att företaget har tillstånd för en verksamhet som det inte längre tillhandahåller. Det är lämpligt att motsvarande bestämmelser om återkallelse av tillstånd som rör dessa situationer finns även i den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. I samband med att ett tillstånd återkallas är en samordning mellan och önskvärd. Regeringen anser dock att det vore en alltför långtgående åtgärd att införa en obligatorisk återkallelsegrund eller rent av låta tillståndet upphöra automatiskt, som och föreslår, när beslut fattats av om att ett företag ska upphöra med kreditgivningsverksamheten. Det skulle kunna innebära en otydlighet när det gäller myndigheternas ansvarsområden och medföra risk för dubbelbestraffning på sätt som framför. En annan sak är att myndigheterna i sitt samarbete kan påtala fel eller brister som upptäckts i den egna tillsynen för bedömning om ett självständigt tillsynsärende bör initieras hos den andra myndigheten. Regeringen anser därför att en lämpligare ordning bör vara att får återkalla tillståndet efter en självständig prövning. Regeringens förslag: Om tillståndet att driva kreditgivning till konsumenter återkallas, får besluta om hur avvecklingen av verksamheten enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter ska ske. Ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta verksamheten. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: I övriga lagar på finansmarknads- området finns bestämmelser om att i samband med återkallelse av tillstånd får besluta om hur avvecklingen av verksamheten ska ske eller förbjuda fortsatt verksamhet (se t.ex. 15 kap. 4 § LBF, 8 kap. 12 § lagen om betaltjänster och 25 kap. 6 § lagen om värdepappersmarknaden). Anvisningar om hur rörelsen bör avvecklas kan alltså ges i samband med beslutet om återkallelse. bör tas in i den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. Ett förbud mot fortsatt verksamhet enligt den nya lagen bör kunna Prop. 2013/14:107 förenas med vite i enlighet med det förslag som lämnas i avsnitt 6.21. Regeringens förslag: Om ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter fått en varning eller en anmärkning, får besluta att företaget ska betala en sanktionsavgift. Avgiften tillfaller staten. Sanktionsavgiften ska uppgå till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av verksamhetens omsättning det närmast föregående räkenskapsåret. Om överträdelsen har skett under verksamhetens första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättningen annars saknas eller är bristfälliga, får omsättningen uppskattas. För ett företag som även driver annan verksamhet än den tillståndspliktiga enligt denna lag ska omsättningen avse endast verksamheten med konsumentkrediter. När sanktionsavgiftens storlek fastställs, ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig den överträdelse är som föranlett anmärkningen eller varningen och hur länge överträdelsen har pågått. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: En anmärkning eller varning vid en regelöverträdelse är ofta inte en tillräcklig sanktion. För att det ska vara kännbart för den som har överträtt de regler som gäller för verksamheten bör en anmärkning eller varning få förenas med en ekonomisk sanktion. Bestämmelser om sanktionsavgifter avseende finansiella företag som på grund av regelöverträdelser har fått anmärkning eller varning finns i övriga lagar på finansmarknadsområdet som gäller tillståndspliktig verksamhet (se t.ex. 15 kap. 7–9 §§ LBF, 25 kap. 8–10 §§ lagen om värdepappersmarknaden, 16 kap. 14 och 15 §§ försäkringsrörelselagen [2010:2043]). Enligt dessa lagar kan sanktionsavgiften uppgå till högst . Motsvarande bestämmelser om sanktionsavgift bör tas in i den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. Det saknas anledning att avvika från de avgiftsnivåer som gäller enligt nämnda lagar, särskilt som det vid påförandet av avgiften bör tas hänsyn till företagets omsättning. En sanktionsavgift bör därför kunna bestämmas till lägst och högst . Avgiften bör dock inte få överstiga av verksamhetens omsättning det närmast föregående räkenskapsåret. Om överträdelsen har skett under verksamhetens första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättningen saknas eller är bristfälliga, bör omsättningen få uppskattas. Eftersom ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter kan tänkas driva även annan typ av verksamhet bör omsättningen i sådana fall endast avse verksamheten med konsumentkrediter. 2013/14:107 I likhet med vad som gäller på andra områden bör det i den nya lagen anges att det vid sanktionsavgiftens bestämmande ska tas särskild hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. Lagrådet efterlyser ett klargörande när det gäller förhållandet mellan den sanktionsavgift som föreslås kunna påföra en kreditgivare enligt det förslag till ändringar i KkrL som lämnats i prop. 2013/14:34 och den möjlighet som ges att påföra sanktionsavgifter genom den nya lagen. Lagrådet ifrågasätter om en kreditgivare ska kunna påföras sanktionsavgifter av två olika myndigheter oberoende av varandra i fråga om samma brist i kredithanteringen. Enligt regeringens uppfattning kan det dock inte bli fråga om sanktionsavgifter från två olika myndigheter vid samma överträdelse. Enligt den här föreslagna bestämmelsen i 25 § kan företaget påföras en sanktionsavgift om företaget brister i kreditverksamheten som sådan och om lagöverträdelsen anses allvarlig. En sanktionsavgift enligt de föreslagna nya bestämmelserna i kan påföras av endast om företaget uppvisar brister i själva kreditprövningen. I övrigt kan hänvisas till de överväganden som gjorts när det gäller fördelningen av tillsynen mellan och i avsnitt 6.12. Regeringens förslag: Om ett företag inte lämnar de upplysningar som det är skyldigt att lämna enligt föreskrifter som har meddelat med stöd av lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter, får inspektionen besluta att företaget ska betala en förseningsavgift med högst . Avgiften tillfaller staten. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: har i allmänhet en möjlighet att besluta om förseningsavgift om ett finansiellt företag underlåter att lämna uppgifter i enlighet med de föreskrifter som har meddelat. Ett system med förseningsavgifter blir administrativt mer lätthanterligt för än att regelmässigt tillgripa vitesföreläggande (jfr prop. 2002/03:139 s. 388). Informationen som ska lämnas kan t.ex. avse uppgifter om löpande verksamhet eller dokumentation av kreditprövning och kreditbeslut. I den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter bör bestämmelsen utformas på motsvarande sätt som i andra lagar på finansmarknadsområdet. Förseningsavgift bör få uppgå till högst . Avgiften bör tillfalla staten. Betalning av sanktionsavgift eller Regeringens förslag: Sanktionsavgift eller förseningsavgift ska betalas efter det att beslutet om den vunnit laga kraft eller den som anges i beslutet. beslut om sanktionsavgift eller förseningsavgift får verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser, om avgiften inte har betalats inom den tid som angetts i beslutet. Om sanktionsavgift eller förseningsavgift inte betalas , ska lämna den obetalda avgiften för indrivning. En sanktionsavgift eller förseningsavgift faller bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet att ta ut avgiften vann laga kraft. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: Beträffande verkställighet av ett beslut om sanktionsavgift eller förseningsavgift bör motsvarande regler gälla enligt den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter som för verkställighet enligt LBF (15 kap. 11–14 §§) och lagen om betaltjänster ( 8 kap. 18–20 §§). En sanktionsavgift eller förseningsavgift ska således betalas efter det att beslutet vunnit laga kraft eller den som anges i beslutet. Om betalning inte sker inom föreskriven tid, ska lämna den obetalda avgiften för indrivning. beslut får då verkställas utan föregående dom eller utslag. En avgift som har beslutats bör falla bort om verkställighet inte har skett från det att beslutet att ta ut avgiften vunnit laga kraft. Ingripanden mot den som saknar tillstånd Regeringens förslag: Om någon driver verksamhet med konsu- mentkrediter utan att vara berättigad till det, ska förelägga denne att upphöra med verksamheten. hur avvecklingen av verksamheten ska ske. Om det är osäkert om lagen är tillämplig på en viss verksamhet, får inspektionen förelägga den som driver verksamheten att lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för att bedöma om så är fallet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. förklaring om i vilken mån kreditavtalet berörs av ett föreläggande om att upphöra med verksamheten. Skälen för regeringens förslag: Tillståndskrav för en verksamhet i syfte att upprätthålla ett gott konsumentskydd förutsätter att det också finns möjligheter att stoppa bedrivandet av verksamhet som är tillstånds-