prop · H103100 · 2014-04-09 00:00:00 — (-33 900) (0,1) (0,1) (0,2) (12 000) (13 600) (10 500) Anm.: Volymuppgifter om antal personer avser årsgenomsnitt och är avrundade till närmsta hundratal. Källa: Egna beräkningar. Statliga myndigheter har vissa möjligheter att fördela sina utgifter över tiden. Medel på ramanslag som inte utnyttjas under ett budgetår kan inom vissa gränser sparas . Det innebär att en myndighet utöver anvisade anslagsmedel även kan använda tidigare sparade medel, vilket ger viss flexibilitet i planeringen. Myndigheter har också möjlighet att inom vissa gränser låna av efterföljande års anslag. Förskjutningar av detta slag redovisas gemensamt för alla ramanslag i beräkningsposten Minskning av anslagsbehållningar som ingår i de takbegränsade utgifterna. Myndigheternas förbrukning av anslagsbehållningar och utnyttjande av anslagskrediter utgör en betydande osäkerhet i beräkningen av de takbegränsade utgifterna. I förhållande till budgetpropositionen har utgiftsprognoserna justerats upp mer än beräknade anslagna medel, vilket innebär att posten Minskning av anslagsbehållningar beräknas bli 1,0, 1,9 respektive högre för åren 2015–2017 (se tabell 9.8). Revideringar av utgiftsberäkningarna kan föranledas av nya prognosmetoder, justeringar till följd av ny information, korrigeringar av tidigare gjorda fel i prognoserna samt regeländringar utanför regeringens kontroll, t.ex. ändringar i . Sammantaget innebär denna typ av förändringar att de takbegränsade utgifterna beräknas bli 0,8–2,högre 2015–2017 jämfört med beräkningarna i budgetpropositionen. En fullständig uppföljning av statens budget för sker i regeringens skrivelse Årsredovisning för staten 2013 (skr. 2013/14:101). Statens budgetsaldo visade 2013 ett underskott om . Utfallet blev högre än den prognos som gjordes i budgetpropositionen (se tabell 9.10). Skillnaden mellan prognosen i budgetpropositionen och utfallet för statens budgetsaldo förklaras i huvudsak av den del av försäljningen av statens innehav i Nordea som inte var fullt ut genomförd när regeringen beslutade budgetpropositionen. De totala försäljningsinkomsterna från Nordea uppgick till . Av dessa inkomster tillföll , motsvarande därmed stabilitetsfonden101 och minskade i och med det nettoutlåningen. Under övriga inkomster i statsbudgeten redovisas ytterligare som inkomster av försåld egendom varav avseende inkomster från försäljningar av aktier i och inkomster från försäljning av . Prognosen i budgetpropositionen baserades beträffande 101 Banker och andra kreditinstitut betalar en årlig stabilitetsavgift till stabilitetsfonden. Om staten behöver infria garantier eller ge annat stöd till kreditinstitut kommer det att finansieras med medel från fonden. Fonden ska bära samtliga kostnader för eventuella stödåtgärder. ingick de aktier i som förvärvades under finanskrisen när staten deltog i Nordeas nyemission via kapitaltillskottsprogrammet. Efter beslut av regeringen har samtliga aktier sålts . stabilitetsfonden endast på den genomförda försäljningen av Nordeaaktier om . Beträffande övriga inkomster var prognosen ett schablonantagande om försäljningar motsvarande . De försäljningar som genomförts efter budgetpropositionen förklarar därmed av det förbättrade budgetsaldot. Inkomsterna blev 2013, vilket är högre än vad som beräknades i budgetpropositionen. Statens skatteinkomster uppgick till och övriga inkomster till . Differensen mellan utfall och prognos för statens skatteinkomster beror på uppbörds- och betalningsförskjutningar (prognosen för statens skatteintäkter sammanföll med utfallet). Differensen mellan utfall och prognos för övriga inkomster om beror på skillnaden mellan genomförda försäljningar om och schablonantagandet i budgetpropositionen för försäljningsintäkter om samt på att utfallet för inkomster av statens verksamhet samt bidrag från EU m.m. vardera blev ca lägre. Tabell 9.10 Utfall för statens budget 2013 -8,6 -7,2 -2,2 -3,0 -130,9 Anm.: Beloppen är avrundade och överensstämmer därför inte alltid med summan. 1För jämförbarhet med statens budget redovisas utfallen enligt de gällande principerna för statens budget. 2Inklusive posten Minskning av anslagsbehållningar. Källor: och egna beräkningar. 9.3.2Statens budgetsaldo 2014–2017 Budgetsaldot beräknas bli lägre än det saldo som redovisades i budgetpropositionen (se tabell 9.11). beräknas budgetsaldot bli 2,1 miljarder kronor högre, 2016 beräknas det bli lägre och 2017 ca lägre än vad som beräknades i budgetpropositionen. Den offentliga sektorns skatteintäkter har reviderats upp –2016 och är oförändrade 2017. Sammansättningen av skatteintäkterna är förändrad , med ökade intäkter från skatt på arbete och mindre intäkter från skatt på konsumtion, vilket innebär att statens skatteintäkter har reviderats ned med 1–2014–2016 och med 2017. Stora uppbörds- och betalningsförskjutningar ger vidare den revidering av statens skatteinkomster i förhållande till budgetpropositionen som redovisas i tabell 9.11. Utgifter exklusive statsskuldsräntor har reviderats upp med 4–2015 och framåt främst beroende på den underliggande volymutvecklingen. Detta motverkas av nedreviderade statsskuldsräntor som beror på lägre räntor. Statsskuldsräntorna påverkas även betydligt av realiserade kursvinster/förluster . Den huvudsakliga förklaringen till nedrevideringen av statsskuldsräntorna 2014 är att kursförlusterna vid byten mellan realobligationer blir mindre då intresset för byten var lägre än förväntat . Därtill har det skett förändringar i planerade byten kommande månader som också innebär lägre återköpsvolymer. Efter det att budgetproposition avlämnades upptäcktes att omläggningen av hanteringen av studielån redovisningstekniskt inte hade genomförts fullt ut. Det gäller redovisningen mot inkomsttitel av studiemedelsräntor, där beloppet skulle ha nollats till följd av att ska disponera räntorna. Vidare skulle Riksgäldkontorets nettoutlåning ha justerats ned både till följd av nollningen av inkomsttiteln och till följd av avsättningen till kreditreserv för förväntade förluster. De justeringar som har genomförts sedan budgetpropositionen för att fullfölja omläggningen innebär att både övriga inkomster och nettoupplåningen har reviderats ned och att reformen i sin helhet inte påverkat budgetsaldot. Tabell 9.11 Förändring av statens budgetsaldo 2014–2017 jämfört med budgetpropositionen -44,7 -0,6 -16,3 -10,2 -16,4 -8,7 -3,6 -11,7 -7,6 -0,6 -6,7 -4,7 -9,9 -9,5 -2,6 -3,2 -0,9 -1,4 -1,8 -1,8 -6,5 -11,0 -19,9 -51,2 Anm.: Beloppen är avrundade och överensstämmer därför inte alltid med summan. Källa: Egna beräkningar. 9.4Den offentliga sektorns finanser Det preliminära utfallet för den offentliga sektorns finansiella sparande 2013 blev , eller av BNP, lägre än beräkningen i budgetpropositionen (se tabell 9.12). Prognosen för det finansiella sparandet 2014 har reviderats ned med jämfört med budgetpropositionen. har prognosen för det finansiella sparandet reviderats upp av BNP, medan beräkningarna i stället reviderats ned . Den finansiella ställningen beräknas däremot bli betydligt starkare än vad som beräknades i budgetpropositionen. Tabell 9.12 Offentliga sektorns inkomster och utgifter. Aktuell prognos och förändringar jämfört med budgetpropositionen Miljarder kronor, procent av BNP. -1,2 -1,5 -0,4 -0,2 -0,2 -0,4 Finansiellt sparande i 2014 -1,3 -1,6 -0,3 Källor: och egna beräkningar. var det framför allt inkomsterna från bolagsskatten som blev lägre än vad som beräknades i budgetpropositionen. Utgifterna för konsumtion blev i stället högre än prognostiserat. Medan utgifter för offentliga investeringar och statens räntor överskattades i prognosen i budgetpropositionen. I förhållande till budgetpropositionen har både den offentliga sektorns inkomster och utgifter reviderats ned . Revideringarna tar i stort sett ut varandra och underskottet 2014 i de offentliga finanserna har därmed endast reviderats marginellt i förhållande till budgetpropositionen. Även är prognosen för den offentliga sektorns underskott nästintill densamma som i budgetpropositionen. Det finansiella sparandet i den offentliga sektorn beräknas bli lägre 2016 och 2017 än beräkningarna i budgetpropositionen. Det är framför allt utgifter för konsumtion och pensioner som beräknas belasta de offentliga finanserna i större utsträckning än vad som tidigare beräknats. Tabell 9.13 Offentliga sektorns finansiella ställning. Aktuell prognos och förändringar jämfört med budgetpropositionen Miljarder kronor, procent av BNP. Källor: och egna beräkningar. Det preliminära utfallet för nettoställningen 2013 blev högre än beräknat i budgetpropositionen. Detta innebär i sig en upprevidering av nettoställningen, med ca , för hela prognosperioden. Den stora differensen gentemot budgetpropositionen beror dels på att utfallet reviderats med och dels på att värdet på tillgångarna ökade kraftigt till följd av börsutvecklingen. Regeringen gör inte prognoser på börsens utveckling. Revideringen av prognosen för det finansiella sparandet 2014–2017 har en direkt effekt även på prognoserna på den finansiella nettoställningen och bruttoskulden. har nettoställningen totalt reviderats upp med 202 miljarder konor och bruttoskulden reviderats ned med , jämfört med beräkningen i budgetpropositionen (se tabell 9.13). 9.5Kommunsektorns finanser jämfört med budgetpropositionen Jämfört med prognosen i budgetpropositionen har kommunsektorns finansiella sparande reviderats upp med 2012 och ned med 2013. Prognosen för det finansiella sparandet har vidare reviderats upp med 3–5 miljarder 2014–2016. Prognosen är oförändrad i förhållande till budgetpropositionen (se tabell 9.14). Resultatet före extraordinära poster är oförändrat , men har reviderats upp med 2––2017. beror revideringen av det finansiella sparandet på nya utfall bl.a. avseende driftsöverskott och subventioner till företag. Driftsöverskottet reviderades upp vilket ökade inkomsterna, medan subventionerna till företag reviderades ner vilket minskade utgifterna. beror nedrevideringarna på att inkomsterna överskattades med något , medan utgifterna underskattades med . På inkomstsidan var det främst skatteinkomsterna som överskattades. På utgiftssidan har både konsumtionen och övriga utgifter underskattats. Bland de övriga utgifterna är det framför allt investeringarna som har reviderats upp jämfört med bedömningen i budgetpropositionen.102 Upprevideringarna 2014–2017 beror till stor del på att prognosen för skatteinkomster och statsbidrag har reviderats upp. Skatteinkomsterna har justerats på grund av en ökad medelutdebitering i kommunsektorn motsvarande , nya utfall och en ljusare bild av arbetsmarknadsläget framöver. Statsbidragen har reviderats upp, främst till följd av en uppreviderad prognos för antalet asylsökande.103 På utgiftssidan har prognosen för kommunsektorns konsumtion anpassats till ett förbättrat finansiellt läge. 102 I investeringarna ingår även mark och fastighetsinköp samt försäljningar. Revideringar av investeringsutgifterna påverkar det finansiella sparandet, men inte resultatet. 103 Se vidare avsnitt 6. Tabell 9.14 Kommunsektorns finanser. Förändringar jämfört med budgetpropositionen Källor: och egna beräkningar. En uppföljning av sysselsättningspolitiken 10 En uppföljning av sysselsättningspolitiken –Sysselsättningspolitikens viktigaste uppgift har sedan regeringen tillträdde 2006 varit att varaktigt öka sysselsättningen, i första hand genom minskat utanförskap. –Inriktningen på politiken är en kombination av åtgärder som stimulerar både utbudet av och efterfrågan på arbetskraft samt förbättrar matchningen på arbetsmarknaden. –Regeringen bedömer att den förda sysselsättningspolitiken har varit ändamålsenlig. Arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningen har ökat mer än vad som kan förklaras av konjunkturella och demografiska faktorer. –Regeringens politik har dock haft större effekt på arbetskraftsdeltagandet än sysselsättningen på grund av en dämpad efterfrågeutveckling, vilket har bidragit till att arbetslösheten är hög. –Lågkonjunkturen har även medfört att vissa strukturella problem på arbetsmarknaden har förstärkts. Långtidsarbetslösheten har ökat och etableringen på arbetsmarknaden har försvårats för vissa grupper. Att höja sysselsättningen i grupper med en svag förankring på arbetsmarknaden är en av regeringens viktigaste utmaningar . För att klara detta måste arbetsmarknaden bli mer inkluderande. –Regeringen arbetar också för att, i samverkan med arbetsmarknadens parter, öppna upp för nya vägar in på arbetsmarknaden och ökad omställningsförmåga. Den ekonomiska politiken ska bidra till en så hög välfärd som möjligt, som välfärden ska komma alla till del. Sysselsättningspolitiken är en central del av den ekonomiska politiken. Den bidrar till högre välfärd genom åtgärder som leder till att människors kompetens och vilja att arbeta tas tillvara på bästa sätt. Sysselsättningspolitikens viktigaste uppgift är att öka den varaktiga sysselsättningen, dvs. den sysselsättningsnivå som är förenlig med en stabil inflation och ekonomisk balans i övrigt. Högre sysselsättning leder till högre välfärd åt alla Något förenklat bidrar sysselsättningspolitiken till högre välfärd på två sätt: den underlättar finansieringen av den offentliga sektorn och den minskar utanförskapet. En hög sysselsättningsnivå möjliggör en generös offentlig välfärd En generös och gemensamt finansierad välfärd kräver att en stor andel av befolkningen arbetar och att de som arbetar jobbar många timmar eftersom förvärvsarbete är den viktigaste skatte- basen i ekonomin. När fler arbetar frigörs dessutom resurser i den offentliga sektorn eftersom utgifterna för bl.a. arbetslöshetsersättning och ekonomiskt bistånd minskar. Detta skapar i sin tur utrymme för att förbättra kvaliteten i exempelvis skolan, äldreomsorgen och vården samt möjliggör ett lägre skatteuttag. höga ambition när det gäller offentligt tillhandahållna välfärdstjänster, såsom utbildning, sjukvård, barnomsorg och infrastruktur, innebär att det är viktigt att så många som möjligt arbetar och därmed bidrar till finansieringen av dessa tjänster. När fler arbetar upprätthålls också viljan hos medborgarna att bidra till den gemensamma sektorns finansiering. Den demografiska utvecklingen, med en större andel äldre, kommer att medföra en ökad belastning på de offentliga finanserna. För att dagens nivå på den offentligt finansierade välfärden ska kunna upprätthållas utan höjd skatt på arbetsinkomster (eller andra skatter eller avgifter) är det nödvändigt att det totala antalet arbetade timmar ökar, som förutsättningar för en god produktivitetsutveckling inom den offentligt finansierade välfärdsproduktionen upprätthålls.104 Argumentet att många ska bidra till finansieringen av den offentliga välfärden ska inte tolkas som att andra aktiviteter än arbete, som t.ex. utbildning och föräldraledighet, är utan värde för individen eller samhället i stort. Ju större omfattning på den offentliga välfärden som efterfrågas, desto större blir dock kraven på deltagande i arbetslivet. Minskat utanförskap leder till ökad välfärd Begreppet utanförskap avser att belysa att betydligt fler än de som räknas som arbetslösa kan ha arbetsmarknadsrelaterade problem. Personer i utanförskap riskerar att få lägre inkomst, ohälsa samt saknar den känsla av gemenskap som ett arbete ofta innebär och upplever stress som kan vara förknippad med att sakna ett arbete. Att försörja sig själv skapar också ökade möjligheter för enskilda och familjer att bestämma över den egna vardagen. Utanförskapet är dessutom kostsamt för 104 Sambandet mellan utvecklingen på arbetsmarknaden och hållbarheten i de offentliga finanserna behandlas i avsnitt 11. samhället eftersom värdefull produktion och skatteintäkter går förlorade när arbetskraften inte tas i anspråk, som det bidrar till ökade offentliga utgifter. En varaktigt högre sysselsättning genom ett minskat utanförskap leder därför till ökad välfärd. En uppföljning av sysselsättningspolitiken Regeringen har utvecklat ett ramverk för sysselsättningspolitiken som syftar till att politiken på ett så effektivt sätt som möjligt ska bidra till en varaktigt högre sysselsättning. Indikatorer som på ett tidigt stadium identifierar väsentliga problem på arbetsmarknaden utgör en viktig del i ramverket. En annan del i ramverket är att skapa så goda kunskaper som möjligt om hur arbetsmarknaden fungerar och hur olika tänkbara åtgärder verkar. En tredje del är att följa upp om de åtgärder som vidtagits har haft avsedda effekter. används i detta avsnitt för att följa upp regeringens sysselsättningspolitik och för att identifiera utmaningar för att få fler i arbete. I avsnitt 10.2 redogörs för hur arbetsmarknaden har utvecklats . I avsnitt 10.3 redovisas regeringens strategi för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt och i avsnitt 10.4 analyseras olika indikatorer för att följa upp om regeringens politik haft avsedd effekt. Avsnitt 10.5 belyser framtida utmaningar för sysselsättningspolitiken. Den svenska arbetsmarknaden är stark i en internationell jämförelse. Arbetskraftsdeltagandet är högst i EU. har tillsammans med högst sysselsättningsgrad i EU och tillsammans med lägst långtidsarbetslöshet i EU. Arbetskraftsdeltagandet har dock ökat mer än sysselsättningen, vilket bidragit till en högre arbetslöshet. Den utdragna lågkonjunkturen har dock medfört att vissa strukturella problem på arbetsmarknaden har förstärkts. Långtidsarbetslösheten har ökat och etableringen på arbetsmarknaden för unga med ofullständig gymnasieutbildning, personer födda utanför och personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga har försvårats. 10.2.1Relativt stark arbetsmarknad trots utdragen global lågkonjunktur Den svenska arbetsmarknaden är stark i en internationell jämförelse.105 Sysselsättningsgraden, dvs. antalet sysselsatta i förhållande till befolkningen i arbetsför ålder, är tillsammans med högst i EU och bland är det endast , och som har en högre sysselsättningsgrad än (se diagram 10.1). Även antalet arbetade timmar per person är bland de högsta i EU (se diagram 10.2). Diagram 10.1 Sysselsättningsgrad, internationell jämförelse Anm.: Säsongrensad data. har klarat den utdragna lågkonjunkturen bättre än de flesta andra länder i EU. I har sysselsättningsgraden och antalet arbetade timmar per person ökat . I många andra EU-länder har sysselsättningsgraden och antalet arbetade timmar per person inte ökat från den tidpunkt då finanskrisen var som djupast 2009. 105 Om inget annat anges avser statistiken arbetskraftsundersökningar () för åldersgruppen 15–enligt internationell definition. Anledningen till att andra åldersgrupper används i vissa diagram är att det saknas längre tidsserier för åldersgruppen 15–. Diagram 10.2 Arbetade timmar per person Antalet arbetade timmar per person i befolkningen Anm.: Värdet avser Europeiska -kommissionens vinterprognos. Källa: Europeiska -kommissionen. Arbetskraften har ökat starkt . Det beror delvis på att befolkningen i arbetsför ålder har ökat, men också på att allt fler i arbetsför ålder vill arbeta, dvs. att arbetskraftsdeltagandet har ökat. I regel sjunker arbetskraftsdeltagandet när konjunkturläget försämras kraftigt. Under finanskrisen och den efterföljande lågkonjunkturen har dock arbetskraftsdeltagandet upprätthållits i högre grad än under tidigare lågkonjunkturer. är arbetskraftsdeltagandet på en högre nivå än med högkonjunktur 2001 och 2007 (se diagram 10.3). Diagram 10.3 Arbetskraftsdeltagande och sysselsättningsgrad Anm.: Säsongrensad data. Länkad data från (2001–2005) och (1990–2000). Källor: och . Arbetslösheten är fortsatt hög Arbetslösheten var hög, 2013. Den höga arbetslösheten beror på att arbetskrafts- deltagandet har ökat, som efterfrågan på arbetskraft varit svag under lågkonjunkturen. Arbetslösheten i är dock väsentligt lägre än i de flesta andra länder i EU, men betydligt högre än i de länder som har lägst arbetslöshet (se diagram 10.4). Diagram 10.4 Arbetslöshet, internationell jämförelse Anm.: Säsongrensad data. En expansiv ekonomisk politik och minskad osäkerhet på de finansiella marknaderna bidrog till att hushåll och företag i och i omvärlden blev mer optimistiska om den framtida ekonomiska utvecklingen. Arbetslösheten minskade något under loppet av 2013 och framåtblickande indikatorer på arbetskraftsefterfrågan, t.ex. företagens anställningsplaner, tyder på att arbetsmarknadsläget kommer att fortsätta förbättras (se avsnitt 3). Den utdragna lågkonjunkturen har i kombination med ett ökat arbetskraftsdeltagande bidragit till att det finns lediga resurser på arbetsmarknaden. Tydliga indikatorer på detta är bl.a. att företagen enligt konjunkturbarometer inte upplever någon större brist på arbetskraft samt att inflations- och lönetrycket är lågt. Regeringen bedömer därför att sysselsättningsgraden kan öka och arbetslösheten minska utan att resursutnyttjandet på arbetsmarknaden blir ansträngt. förväntas en återhämtning på arbetsmarknaden framför allt till följd av en förhållandevis stark inhemsk efterfrågan. Exporten växer dock svagare jämfört med tidigare konjunkturuppgångar, vilket bidrar till att det förväntas ta tid innan arbetslösheten kommer ner på lägre nivåer. år efter att finanskrisen inleddes, bedöms konjunkturläget ha balanserats. Då bedöms arbetslösheten ha minskat till , som sysselsättningsgraden har ökat till . Långtidsarbetslösheten har ökat till följd av den utdragna lågkonjunkturen Den utdragna lågkonjunkturen har i kombination med ett ökat arbetskraftsdeltagande bidragit till att både arbetslösheten och långtidsarbetslösheten har ökat. En tillfällig uppgång i arbetslösheten till följd av att arbetskraftsdeltagandet ökar behöver i sig inte vara problematiskt, eftersom personer som träder in på arbetsmarknaden generellt sett har betydligt större chanser att få ett arbete än personer som står utanför arbetsmarknaden. De som drabbas värst i samband med en lågkonjunktur är i regel de som redan är arbetslösa när lågkonjunkturen inleds eller de som söker sig in på arbetsmarknaden eftersom deras chanser att hitta ett arbete minskar. Detta mönster har även upprepats under den senaste lågkonjunkturen. De genomsnittliga arbetslöshetstiderna steg kraftigt i samband med finanskrisen och ligger på lika höga nivåer som under 1990-talskrisen. Det indikerar att uppgången i arbetslöshet i stor utsträckning kan förklaras av att de som är eller har blivit arbetslösa är det . Antalet personer som har varit inskrivna vid Arbetsförmedlingen (dvs. ) har ökat kraftigt sedan finanskrisen bröt ut och har i princip dubblerats jämfört med före finanskrisen (se diagram 10.5).106 106 Det finns två allmänt förekommande mått på arbetslöshet och långtidsarbetslöshet. Det är dels den officiella arbetslösheten som mäts av Arbetskraftsundersökningar, dels Arbetsförmedlingens verksamhetsstatistik över inskrivna arbetslösa. Antalet långtidsarbetslösa är högre enligt Arbetsförmedlingens statisk jämfört med den officiella statisken från . Det beror framför allt på att alla inskrivna arbetslösa på Arbetsförmedlingen inte aktivt söker jobb, och därför är utanför arbetskraften enligt statistiken från , samt att de under visa förutsättningar kan ha ett arbete och fortsatt vara inskrivna som arbetslösa på Arbetsförmedlingen. Vidare finns det ingen formell Jämfört med andra länder är dock den svenska långtidsarbetslösheten låg och den har ökat betydligt mindre än i de flesta andra länder i sedan finanskrisen inleddes (se diagram 10.6). I EU har tillsammans med den lägsta långtidsarbetslösheten. Diagram 10.5 Arbetslösa fördelat på inskrivningstid vid Anm.: Arbetslösa avser inskrivna arbetslösa och deltagare i arbetsmarknadspolitiska program med aktivitetsstöd vid Arbetsförmedlingen. Inskrivningstid mätt i kalenderdagar. Avser åldersgruppen 16–. Säsongrensad data, tre månaders glidande medelvärde. Källa: Arbetsförmedlingen.