prop · H103123 · 2014-03-04 00:00:00 — tydliga att en rättslig prövning i enlighet med dessa bör ske i första hand. Med samma formulering föreslås detsamma gälla även smugglingslagen, vilket dock inte är avsett att innebära någon skillnad i sak jämfört med vad som gäller . Hovrätten för har ifrågasatt om det inte skulle vara mer naturligt att låta en särskild straffrättslig reglering av det aktuella slaget ha företräde framför åtminstone straffbe- När ett visst beteende träffas av flera straffbud men avsikten är att det endast ska dömas för ett brott är det, inte minst av tydlighetsskäl, ange- läget att det finns uttryckliga subsidiaritetsklausuler som anger vilket straffbud som ska ha företräde. Det gäller särskilt när det dessutom redan finns befintliga regleringar i den centrala lagstiftningen på det straffrätts- liga området – som i detta fall bestämmelserna om datorbedrägeri eller dataintrång – som torde straffbelägga vissa fall av olovlig hantering av avkodningsutrustning (jfr avsnitt 5.1). Mot den bakgrunden instämmer regeringen i den bedömning som redovisas i promemorian. bör således i första hand göras utifrån reglering. bestämmelserna i avkodningslagen ska därför inte tillämpas om gär- ningen är belagd med straff enligt . har påpekat att förslaget i den del det avser av- kodningslagens förhållande till smugglingslagen förefaller innehålla två undantag som omfattar samma fråga. I denna del är dock någon skillnad inte avsedd i förhållande till dagens reglering. Som redogjorts för i av- snitt 4.2 bygger den nuvarande hänvisningen på den lagtekniska kon- struktion som är huvudregel för bestämmelser om varusmuggling. struktionen innebär att föreskrifter som rör förbud mot införsel eller ut- försel ges i annan lag och att straffet för överträdelser av sådana förbud anges i smugglingslagen. Överträdelse av förbudet i avkodningslagen mot import av olovlig avkodningsutrustning är med andra ord belagt med straff enligt smugglingslagen. Med hänsyn härtill och till tingsrättens påpekande finner regeringen att det finns anledning att överväga den hänvisning till smugglingslagen som föreslagits i promemorian. Eftersom den nuvarande lydelsen av regle- ringen om förhållandet mellan avkodningslagen och smugglingslagen, som hänvisar till bestämmelserna om straff i den senare, såvitt känt inte medfört några tillämpningsproblem anser regeringen att den bör behållas. När det gäller remissopinionen för en mer långtgående kriminalisering, t.ex. i form av en grövre brottsrubricering eller en kriminalisering av sådan hantering av olovlig avkodningsutrustning som inte sker uppsåtli- gen, saknas det enligt regeringens bedömning ett tillräckligt berednings- underlag för att i detta lagstiftningsärende närmare överväga dessa I enlighet med promemorians bedömning bör dock en utvärdering göras av den nya straffbestämmelsen i avkodningslagen och dess effekter när den varit i kraft . Regeringens förslag: Försök till sådana brott som består i tillverkning, import, distribution, försäljning, uthyrning eller installation ska endast vara straffbelagt om brottet, om det hade fullbordats, inte skulle vara att anse som ringa. Regeringens bedömning: Försök till anskaffning eller användning bör inte vara straffbelagda. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig i sak över förslaget. har lämnat synpunkter av författningsteknisk karaktär på utformningen av bestämmelsen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt nuvarande reglering är försök till brott mot avkodningslagen straffbelagt. Det straffbelagda området utvidgas enligt förslagen i denna proposition till att omfatta även sådan privat olovlig hantering som består i att tillverka, importera, distribuera, sälja, hyra ut eller installera avkodningsutrustning i syfte att göra en tjänst som omfattas av avkodningslagen tillgänglig i tolkningsbar form utan tjänsteleverantörens godkännande. Sådan hantering kan enligt vad som anförs ovan medföra motsvarande skador som vid kommersiell verksamhet och regeringen anser därför att även sådana förfaranden bör vara straffbara på försöksstadiet. Vid utformningen av bestämmelsen behöver det dock beaktas vad som anförts ovan om att det i ringa fall inte ska dömas till ansvar. En förutsättning för att försök till brott mot avkodningslagen som innefattar de angivna förfarandena ska vara straffbart är alltså att brottet, om det hade fullbordats, inte skulle vara att anse som ringa. Det kan ifrågasättas om det finns ett praktiskt behov av att straffbelägga även försök till anskaffning eller användning för privat bruk. Till det kommer att det är angeläget att, i de fall det är ändamålsenligt, sträva efter en överensstämmelse med upphovsrättslagen. Den lagen innehåller inte någon bestämmelse som straffbelägger försök till motsvarande brott. Försök till brott som består i anskaffning eller användning bör därför enligt regeringens mening inte vara straffbelagt. Regeringens bedömning: Skadeståndsbestämmelsen blir tillämplig även vid brott mot förbudet mot privat olovlig hantering av avkodnings- Någon ändring av den befintliga skadeståndsbestämmelsen behövs därför inte. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Avkodningslagen innehåller en bestämmelse om att den som uppsåtligen bryter mot lagens straffbe- stämmelse ska betala skälig ersättning för att den tjänst som gjorts till- gänglig genom gärningen har utnyttjats och även ersättning för den ytterligare ekonomiska skada som gärningen har medfört. Denna särskilda skadeståndsregel innehåller dels en minimiregel för skadeståndets beräkning, dels en bestämmelse som anger att den drab- bade tjänsteleverantören har rätt till ersättning för den ytterligare ekono- miska skada som brottet har medfört. Minimiregeln infördes mot bakgrund av svårigheten att styrka en skadas omfattning vid brott mot avkodningslagen (prop. s. 22). Sådana omständigheter föreligger även vid privat olovlig hante- ring av avkodningsutrustning. Genom att det straffbara området utvidgas blir den nuvarande skadeståndsbestämmelsen tillämplig också vid brott mot förbudet mot privat olovlig hantering av avkodningsutrustning. 6.5 Förutsättningarna för åtal Regeringens bedömning: Åtal för brott mot förbuden mot att olovligen tillverka, importera, distribuera, sälja, hyra ut eller installera avkodningsutrustning respektive att anskaffa eller använda sådan utrustning för privat olovligt bruk ska kunna väckas endast om målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är motiverat från allmän synpunkt. Någon ändring av den befintliga åtalsregeln i avkodningslagen behövs därför inte. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. I promemorian föreslås att åtal för brott mot bestämmelsen om anskaffande och användning för privat bruk ska kunna väckas endast om målsäganden anger brottet till åtal och åtal är motiverat från allmän synpunkt. Remissinstanserna: Några remissinstanser lämnar synpunkter som avser förutsättningarna för åtal. , C , och anser att de föreslagna kraven på dels åtalsangivelse, dels att åtal ska vara motiverat från allmän synpunkt när det gäller förbudet mot att anskaffa och använda olovlig avkodningsutrustning för privat bruk innebär att utrymmet för åtal blir allt för begränsat. Enligt innebär de särskilda åtalsförutsättningarna när det gäller ett bötesbrott, i förening med undantaget för ringa fall, att det ges ett mycket snävt utrymme för åtal. anser att det finns en risk att privatpersoner blir medtilltalade i ett åtal mot distributören. Enligt samfundet finns det då en risk att målen blir mycket omfattande vilket väcker frågor om på vilka grunder åklagaren kan begränsa omfattningen av målet och hur åtalsprövningen ska ske. Vidare påtalar samfundet att det blir målsäganden och inte åklagaren som i första hand kommer att välja vilka enskilda användare som denne anger till åtal och att åklagaren, om denne finner ytterligare misstänkta i en förundersökning, inte kan ge direktiv till en målsägande eftersom det råder sekretess under förundersökningen. Samfundet anser också att om inte alla personer som anskaffat utrustningen åtalas, utan vissa lämnas därhän eller utnyttjas som vittnen, åsidosätts principen om allas likhet inför lagen. , Boxer, STOP och efterfrågar också förtydliganden av vad som avses med påkallat från allmän synpunkt i detta sammanhang. Datainspektionen pekar på situationen att det är tjänsteleverantören som upptäcker och samlar in bevis för olovlig hantering av avkodningsutrustning genom att den som olovligen hanterar avkodningsutrustningen lämnar elektroniska spår efter sig, t.ex. ett ip-nummer eller liknande. I dessa fall kan det, enligt Datainspektionen, medföra att tjänsteleverantören kommer att behandla personuppgifter på ett sådant sätt att det sker i strid med bestämmelsen i 21 § personuppgiftslagen (1998:204) om förbud för andra än myndigheter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 10 § avkodningslagen i dess nuvarande lydelse får åtal för brott mot lagen väckas endast om målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är motiverat från allmän synpunkt. När den nuvarande åtalsregeln infördes innebar den en lägre tröskel för åtal än den tidigare regeln i lagen (1993:1367) om förbud beträffande viss avkodningsutrustning, som angav att åtal fick väckas endast om det av särskilda skäl var påkallat ur allmän synpunkt. Utgångspunkten för den nuvarande regeln var att avsikten med lagen i hög grad är att skydda de ekonomiska intressena hos tjänsteleverantörerna. Det anfördes också att ett omfattande obehörigt utnyttjande av de skyddade tjänsterna har sådana konsekvenser för den enskilda tjänsteleverantören att det är motiverat att åtal får väckas om målsäganden anger brottet till åtal. Med hänvisning till de samhälleliga intressena bedömdes att åtal därutöver skulle kunna väckas när det ändå är motiverat från allmän synpunkt (prop. 1999/2000:49 s. 18 f.). Den föreslagna utvidgning av det kriminaliserade området som innebär att rekvisitet yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte tas bort vad gäller att tillverka, importera, distribuera, sälja, hyra ut eller installera avkodningsutrustning motiverar, enligt regeringens mening, ingen förändring av åtalsförutsättningarna. Argumenten för den nuvarande åtalsregeln i avkodningslagen är, som konstaterats i promemorian, relevanta även vid utformningen av en åtalsbestämmelse för privat användning och anskaffning. Detta talar för att utformningen av nuvarande åtalsbestämmelse också ska gälla för sådan privat olovlig hantering. Enligt den bedömning som redovisas i promemorian finns det dock också skäl som talar för att bedöma frågan om åtalsregelns utformning på samma sätt som i fråga om bestämmelserna i upphovsrättslagen om kringgående av tekniska åtgärder. Beträffande dessa bestämmelser gäller en särskild åtalsregel som innebär att ett sådant brott får åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt (59 § upphovsrättslagen). Motivet för att införa en särskild åtalsbestämmelse för sådana brott var att kringgående av tekniska åtgärder på ett annat sätt än övriga brott mot upphovsrättslagen griper in i den privata sfären (prop. 2004/05:110 s. 329 f.). I propositionen angavs vidare att det inte är rimligt att ställa det allmännas resurser till förfogande i de fall brottet gäller ett enstaka kringgående som utförs av en privatperson. Det framhölls även att i de fall då åtal inte bedöms vara påkallat från allmän synpunkt finns möjlighet för rättighetshavarna att driva sin sak som enskilt åtal och därigenom få en straffsanktion utdömd. Som anförts tidigare finns det likheter mellan brott som innebär ett kringgående av tekniska åtgärder i upphovsrättslagens mening och den föreslagna kriminaliseringen av privat olovlig hantering av avkodningsutrustning. Dessa likheter när det gäller brottslighetens art talar för enhetliga åtalsbestämmelser. Den föreslagna kriminaliseringen av anskaffande eller användning för privat bruk avser dock, till skillnad från bestämmelsen i upphovsrättslagen om tekniska åtgärder, uteslutande privat hantering. Vid sådan hantering av olovlig avkodningsutrustning framstår det enligt promemorians bedömning inte som ändamålsenligt att åklagaren ska kunna väcka åtal utan att målsäganden önskar det. I promemorian har det mot den bakgrunden bedömts att åtal för brott mot bestämmelsen om anskaffande och användande endast bör kunna väckas om målsäganden anger brottet till åtal och åtal är påkallat från allmän synpunkt. Enligt samma bedömning ska polis och åklagare inte lägga ned resurser, och lagföring inte ske, om målsäganden inte önskar det. Detta skulle också innebära att målsäganden därigenom har möjlighet att begränsa antalet enskilda användare i s.k. cardsharing-nätverk och liknande, som denne anger till åtal. , C , och har dock ifrågasatt om inte utrymmet för åtal genom den föreslagna åtalsregeln blir alltför begränsat. har även ställt sig frågande till att förena de aktuella åtalsförutsättningarna med ett undantag för ringa fall när det gäller ett bötesbrott. Regeringen delar remissinstansernas farhågor att utrymmet för åtal kan komma att bli alltför begränsat med en åtalsregel av det slag som föreslagits i promemorian. Till skillnad från den berörda åtalsregeln i upphovrättslagen och vad som gäller enligt avkodningslagen i dess nuvarande lydelse innebär regeringens förslag också att ett undantag från ansvar införs för ringa fall, vilket också har betydelse för åtalsprövningen. Argumenten för den nuvarande åtalsregeln i avkodningslagen är som konstaterats relevanta också vid utformningen av en åtalsbestämmelse för privat användning eller anskaffning och en enhetlig reglering har i sig också skäl för sig. Den nuvarande regleringen i 10 §, enligt vilken åtal för brott mot lagen får väckas endast om målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är motiverat från allmän synpunkt, bör enligt regeringens mening därför omfatta även den nya bestämmelsen om privat olovlig hantering i form av anskaffning eller användning. , Boxer, STOP och har efterfrågat klargöranden av vad som avses med påkallat från allmän synpunkt i detta sammanhang. Som exempel kan här nämnas mer omfattande obehöriga utnyttjanden av de tjänster som skyddas enligt lagen, t.ex. utnyttjanden som sträcker sig eller som avser utnyttjanden av ett stort utbud från flera tjänsteleverantörer. Mot bakgrund av det resonemang som förts ovan i fråga om målsägandens inställning bör det i sammanhanget också påpekas att även detta är en omständighet för åklagaren att beakta vid bedömningen av om åtal kan anses motiverat från allmän synpunkt (jfr. 1981/82:152 s. 21). Om intresse från målsägandens sida saknas bör det normalt inte heller finnas anledning att väcka åtal på den grunden att det kan anses motiverat från allmän synpunkt. Några utredningsresurser tas då inte heller i anspråk. När det gäller de synpunkter som lämnats av kan Prop. 2013/14:123 konstateras att dessa frågeställningar inte är unika för den aktuella typen av brottslighet utan kan anläggas även på andra slag av brottsutredningar, bl.a. när det gäller frågor om förundersökningsbegränsning. Det rör sig följaktligen om frågeställningar som åklagare generellt sett har att förhålla sig till och de föranleder därför inte några ytterligare överväganden i detta sammanhang. Med anledning av de påpekanden som Datainspektionen har gjort gör regeringen följande överväganden. Det är osäkert om sådana elektroniska spår som t.ex. en tjänsteleverantör kan komma att behandla utgör sådana personuppgifter som avses i 21 § första stycket personuppgiftslagen (1998:204). Även om så skulle bedömas vara fallet måste den möjligheten att behandlingen faller in under bestämmelsen i 5 a § personuppgiftslagen, om undantag för behandling av personuppgifter i ostrukturerat material, beaktas. Om behandlingen anses falla in under bestämmelsen är 21 § personuppgiftslagen inte tillämplig. Om däremot tjänsteleverantörens eventuella behandling av personuppgifter bedöms falla utanför bestämmelsen i 5 a § är utgångspunkten att 21 § första stycket gäller. Enligt tredje stycket i den senare av dessa bestämmelser får emellertid regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, meddela föreskrifter om undantag från förbudet. Regeringen får vidare, enligt bestämmelsens fjärde stycke, besluta om undantag från förbudet i enskilda fall samt överlåta åt tillsynsmyndigheten att fatta sådana beslut. Regeringen har enligt 9 § personuppgiftsförordningen (1998:1191) bemyndigat Datainspektionen att meddela sådana föreskrifter och beslut. Datainspektionen har i enlighet med detta meddelat föreskrifter om undantag från förbudet (se 2010:1). Såvitt här är av intresse får, utan hinder av förbudet, personuppgifter om bl.a. lagöverträdelser behandlas av andra än myndigheter om behandlingen avser endast enstaka uppgift som är nödvändig för att rättsliga anspråk ska kunna fastställas, göras gällande eller försvaras i ett enskilt fall. Det är möjligt att tjänsteleverantörernas eventuella personuppgiftsbehandling skulle omfattas av dessa föreskrifter. Annars återstår den möjligheten att i det enskilda fallet ansöka om tillstånd för personuppgiftsbehandlingen hos Datainspektionen. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Ingen övergångsbestämmelse behövs. Promemorians förslag och bedömning innebär att lagändringarna ska träda i kraft , men överensstämmer i övrigt med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . Av 5 § lagen (1964:163) om införande av följer att ingen får dömas för en gärning som inte var straffbelagd när den begicks. föreslagna kriminaliseringen av privat olovlig hantering av avkodnings- utrustning gäller därmed endast för brott som begås efter att lagändringen trätt i kraft. Någon särskild övergångsbestämmelse behövs därför inte. 7 Ekonomiska och andra konsekvenser Förslagen innebär att även viss privat olovlig hantering av avkodningsutrustning omfattas av förbudet i avkodningslagen. Förslagen bedöms förbättra villkoren för de företag som tillhandahåller tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång. Polisiära och andra rättsliga ingripanden enligt avkodningslagen är angelägna för att se till att lagen efterlevs. innebär förslagen att rådande oklarheter kring rättsläget undanröjs och att det för de rättstillämpande myndigheterna bör bli tydligare vilka förfaranden som är straffbara. Detta bör i någon mån innebära att myndigheternas arbete underlättas. Som framgår av avsnitt 5.4 har det väckts i genomsnitt två åtal enligt avkodningslagen. Att det straffbara området utvidgas kan antas leda till ett ökat antal brottsutredningar och till ett ökat antal mål vid de allmänna domstolarna. Ökningen kommer sannolikt till största delen bestå av att även kunder i s.k. cardsharing-nätverk och liknande kan bli föremål för utredning och lagföring. Fråga om ansvar för denna typ av brott torde dock i stor utsträckning kunna tas upp av åklagare genom strafföreläggande, i vart fall sedan en fast påföljdspraxis har etablerats. För domstolarnas del innebär det att ökningen av mål kan antas bli relativt begränsad. Polisiära och andra rättsliga ingripanden begränsas också i viss mån av förslaget att ringa fall inte ska föranleda straff samt att åtal för användning eller anskaffning för privat olovligt bruk endast får väckas om målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt. Eftersom det är svårt att förutsäga utvecklingen på området och därmed hur många ärenden som kan komma att aktualiseras kan det dock inte uteslutas att utvidgningen i någon mån kan medföra ökade kostnader för Polisen, , de allmänna domstolarna, och Kriminalvården. Kostnadsökningarna för det allmänna bedöms dock kunna finansieras inom ramen för befintliga medel. Förslagen bedöms ha god effekt när det gäller brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet. Förslagen bedöms dock inte ha några konsekvenser när det gäller den kommunala självstyrelsen, och inte heller för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, för företagens administrativa kostnader, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen och inte heller ur miljösynpunkt. Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:171) om för- bud beträffande viss avkodningsutrustning 5 § Avkodningsutrustning får inte tillverkas, importeras, distribueras, säljas, hyras ut eller installeras och inte heller yrkesmässigt eller i för- värvssyfte innehas, underhållas eller bytas ut i syfte att göra en tjänst som omfattas av lagen tillgänglig i tolkningsbar form utan tjänsteleve- Avkodningsutrustning får inte heller anskaffas eller användas för privat bruk i syfte att göra en tjänst som omfattas av lagen tillgänglig i tolkningsbar form utan tjänsteleverantörens godkännande. Med import avses införsel av en vara till från en plats utanför De föreslagna ändringarna innebär att även viss privat olovlig hantering av avkodningsutrustning, som alltså sker utan kommersiellt syfte, om- fattas av lagen. Det görs också vissa redaktionella ändringar i paragrafen. Ändringen i paragrafens första stycke innebär att det tidigare kriminali- serade området utvidgas på så sätt att rekvisitet yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte tas bort när det gäller förfarandena att tillverka, importera, distribuera, sälja, hyra ut eller installera avkodningsutrustning i syfte att göra en tjänst som omfattas av avkodningslagen tillgänglig i tolkningsbar form utan tjänsteleverantörens godkännande. kriminaliserade även när den olovliga hanteringen sker privat. Utvidgningen innebär inte någon förändring i fråga om det tidigare straffbelagda området för kommersiell olovlig hantering. nella ändringen att ordet annars i uttrycket annars i förvärvssyfte tas bort innebär inte någon ändring i sak. I paragrafen införs ett nytt andra stycke som förbjuder privat anskaf- fande eller användning av avkodningsutrustning i syfte att göra en tjänst som omfattas av lagen tillgänglig i tolkningsbar form utan tjänsteleve- Bestämmelsen kommenteras närmare i avsnitt 6.1. 6 § Den som på annat sätt än genom import bryter mot 5 § första stycket ska dömas till böter eller fängelse i högst . Den som bryter mot 5 § andra stycket ska dömas till böter. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar enligt första eller andra Om straff för olovlig införsel finns bestämmelser i lagen (2000:1225) om straff för smuggling. De föreslagna ändringarna innebär att straffansvar kan ådömas även den som bryter mot förbudet mot privat olovlig hantering. Av paragrafens första stycke framgår att straffet för sådan privat olov- lig hantering som består i att tillverka, distribuera, sälja, hyra ut eller installera avkodningsutrustning ska vara detsamma som för de gärningar som tidigare omfattats av straffbestämmelsen, dvs. böter eller fängelse i Vidare görs en redaktionell ändring genom att uppsåtligen Av bestämmelsen i 1 kap. 2 § – som även är til- lämplig på brottsbeskrivningarna i denna lag – följer att en gärning, om inte annat är särskilt föreskrivet, anses som brott endast då den begås Det saknas därför skäl att uttryckligen ha kvar uppsåtsrekvi- sitet i bestämmelsen. Ingen ändring i sak är avsedd. I ett nytt andra stycke regleras att straffet för privat olovlig hantering genom användning eller anskaffning av avkodningsutrustning ska vara I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Detta framgår av paragrafens nya Exempel på ringa fall kan vara att en person som lagligen har tillgång till en viss tjänst genom hantering av avkodningsutrustning också bereder sig tillgång till den kodade tjänsten via en andra mottagare