prop · H103169 · 2014-03-11 00:00:00 — I detta arbete bör, förutom och domstolarna, även de nominerande och väljande organen vara delaktiga. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon reglering av hur många dagar en nämndeman bör tjänstgöra. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. Utredningen föreslår att det ska införas bestämmelser i förordning om att tingsrätten och förvaltningsrätten bör eftersträva att varje nämndeman tjänstgör och inte, annat än om särskilda skäl föreligger, fler än under ett kalenderår (se SOU 2013:49 avsnitt 8.5.3). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna som uttalar sig i frågan tillstyrker förslaget. Till dessa hör bland andra kommun, , och . tillstyrker förslaget men pekar på att det medför ett stort behov av ett administrativt systemstöd för schemaläggning av tjänstgöring för nämndemän. Flera domstolar, bland andra , och Förvaltningsrätten i , avstyrker förslaget och framhåller att det medför svårigheter och administrativt merarbete för domstolarna. Även Statskontoret avstyrker förslaget på denna grund. Några remissinstanser, bland andra och , anser att den övre tidsgränsen i många fall kan bli svår att efterleva med hänsyn till den stora andelen mål med lång förhandlingstid. Hovrätten för , och Kammarrätten i avstyrker detaljerade bestämmelser om tjänstgöringens omfattning, men ser positivt på en målsättning när det gäller tjänstgöringsfrekvens. Kammarrätten anser dock, i likhet med Förvaltningsrätten i , att det bör undvikas att i författning ta in bestämmelser som har karaktären av målsättningar. framför synpunkter på förslagets närmare utformning. Skälen för regeringens bedömning: Tingsrätt, hovrätt, förvaltningsrätt och kammarrätt fördelar tjänstgöringen mellan de nämndemän som finns vid respektive domstol efter samråd med nämndemännen (1 kap. 4 § andra stycket och 2 kap. 4 b § andra stycket RB samt 17 § fjärde stycket respektive 13 § LAFD). Vid val av nämndemän ska eftersträvas att nämndemannakåren får en allsidig sammansättning med hänsyn till ålder, kön, etnisk bakgrund och yrke (4 kap. 7 § RB respektive 19 § Principerna om en allsidig sammansättning är avsedda att vara 2013/14:169 vägledande även för domstolarna när de lägger upp tjänstgöringsschema för nämndemännen, se propositionen Om val av nämndemän, m.m. (prop. 1987/88:138 s. 16). Enligt statistikuppgifter från ökar det genomsnittliga antalet tjänstgöringsdagar med stigande ålder bland nämndemännen. tjänstgjorde t.ex. nämndemän i åldersgruppen 18–, medan de nämndemän som var hade en tjänstgöringsfrekvens om . Utredningen framhåller att frågan om tjänstgöringsfrekvens innefattar flera aspekter. En väsentlig aspekt är att syftet med en allsidig sammansättning går förlorad om inte alla nämndemän deltar i dömandet i ungefär samma omfattning. En annan aspekt är att kravet på tjänstgöring påverkar möjligheterna att rekrytera nämndemän, inte minst yngre och yrkesverksamma personer. Ytterligare en aspekt är att en för hög tjänstgöringsgrad riskerar att urholka begreppet lekmannamedverkan. Regeringen instämmer i att dessa aspekter talar för en jämn och rimlig tjänstgöringsfrekvens. Vidare anser regeringen att en nedre gräns och en övre gräns per kalenderår framstår som väl avvägda för hur mycket en nämndeman i normalfallet förväntas tjänstgöra. En särskild fråga är om tjänstgöringsfrekvensen bör regleras i författning. Principerna om en allsidig sammansättning ska redan enligt nuvarande ordning beaktas av domstolarna vid fördelning av tjänstgöringstillfällen mellan nämndemännen. Den statistik som inhämtats visar att den genomsnittliga tjänstgöringsfrekvensen i princip ligger inom det spann som får anses rimligt. Enligt regeringen bör det vidare beaktas att det i domstolarna förekommer omfattande mål som pågår och som kräver medverkan av nämndemän under ett stort antal tjänstgöringsdagar. Det förekommer dessutom brådskande mål, där det kan finnas behov att kalla in nämndemän med kort varsel. Domstolarna måste i sådana mål ha möjlighet att kalla de nämndemän som kan ställa upp under dessa förutsättningar. Även om tjänstgöringsfrekvensen inte görs absolut ser regeringen en risk för att de föreslagna reglerna kommer att utgöra ett hinder i den dömande verksamheten. Till detta kommer det administrativa merarbete sådana regler skulle medföra för domstolarna. Regeringen anser mot denna bakgrund att utredningens förslag om en författningsreglerad tjänstgöringsfrekvens inte bör genomföras. En tjänstgöringsfrekvens på mellan åtta och per kalenderår bör inte desto mindre fungera som ett lämpligt riktmärke vid domstolarnas schemaläggning. Det bedöms emellertid i enskilda fall kunna bli aktuellt med avvikelse från både den undre och den övre gränsen. Som anges i avsnitt 5.5 anser regeringen att det är viktigt att det i informationsinsatserna inför nämndemannaval tydliggörs vilka krav som ställs på nämndemän och villkoren för uppdraget. Av informationen bör tydligt framgå i vilken omfattning en nämndeman normalt förväntas tjänstgöra. Informationen måste finnas tillgänglig tidigt i rekryteringsprocessen och vara väl känd även för de nominerande och väljande organen. Tjänstgöringsfrekvensen bör inte bara framgå av information inför nämndemannavalen, utan även av annan information som tas fram om nämndemannauppdraget. 5.7Entledigande på grund av olämplighet Regeringens förslag: Domstolen ska entlediga en nämndeman som genom att begå brott eller på annat sätt har visat sig olämplig för uppdraget. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (se SOU 2013:49 avsnitt 7.5.3). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, förutom Hovrätten för och , tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Hovrätten för och ifrågasätter utredningens bedömning att det bör krävas mindre för att entlediga en nämndeman än att skilja en ordinarie domare från anställningen. Med hänsyn till att en nämndeman är att betrakta som en självständig domare när han eller hon deltar i den dömande verksamheten, och till att nuvarande regler tycks ha gett tillräckliga möjligheter att entlediga olämpliga nämndemän, avstyrker hovrätten och överklagandenämnden förslaget. och anser att det bör tydliggöras vilka omständigheter som kan utgöra grund för ett entledigande. Skälen för regeringens förslag Entledigande på grund av olämplighet Enligt nuvarande ordning, som infördes , ska domstolen entlediga en nämndeman som genom att begå brott eller på annat sätt har visat sig uppenbart olämplig för uppdraget (4 kap. 8 § andra stycket RB och 21 § andra stycket LAFD). Vid utformningen av regeln har beaktats att en nämndeman som deltar i den dömande verksamheten är en självständig domare som liksom en juristdomare har individuell rösträtt (prop. 2005/06:180 s. 39). Utgångspunkten för grunderna för entledigande av nämndemän har därför varit vad som gäller för ordinarie domare i fråga om skiljande från anställningen. Utredningen föreslår att förutsättningarna för entledigande av nämndemän ska förändras. Det huvudsakliga argumentet för utredningens förslag är att lekmannamedverkan främst är en förtroendefråga och att det då inte får finnas tvivel om den enskilde nämndemannens lämplighet. Utredningen pekar vidare på att den som söker anställning som ordinarie domare går igenom en omfattande prövning, medan prövningen av en nämndeman inför ett val med nödvändighet är mer begränsad. Ytterligare ett argument som enligt utredningen kan tala för att nämndemän i fråga om entledigande inte ska vara likställda juristdomaren är att en nämndeman inte är beroende av sitt uppdrag för sin försörjning. Regeringen anser att grunderna för entledigande av nämndemän måste tillgodose högt ställda krav på rättssäkerhet. Som uttalades vid införandet av reglerna om entledigande får inte ens misstanke uppkomma om att en nämndeman entledigas för att han eller hon uppfattas som misshaglig (prop. 2005/06:180 s. 39). Det finns dock olikheter mellan uppdraget som nämndeman och anställningen som ordinarie domare som enligt 2013/14:169 regeringen kan motivera skillnader i fråga om förutsättningarna för entledigande respektive skiljande från anställning. En nämndeman har ett tidsbegränsat uppdrag, medan en ordinarie domare har en fullmaktsanställning med ett förstärkt anställningsskydd av sådan konstitutionell betydelse att det regleras i grundlag. En ordinarie domares centrala uppgift är att utföra domstolarnas rättskipningsuppgifter. En nämndeman deltar i rättens avgöranden som representant för allmänheten. För att syftet med medverkan av nämndemän ska uppfyllas måste de personer som verkar som nämndemän vara väl lämpade för uppdraget så att allmänheten känner förtroende för dem. Som framgår av avsnitt 5.1 föreslår regeringen att det införs ett uttryckligt krav på att endast den som är lämplig får utses till nämndeman. Enligt regeringens uppfattning är det inte tillräckligt att kravet på lämplighet är uppfyllt vid valet till nämndeman. En nämndeman måste vara lämplig för sitt uppdrag . Hovrätten för och framhåller att nuvarande regler tycks ha gett tillräckliga möjligheter att entlediga olämpliga nämndemän. Regeringen konstaterar att reglerna är utformade så att de enbart ger stöd för att entlediga en nämndeman som visat sig uppenbart olämplig. En ordning som medger att olämpliga nämndemän fortsatt medverkar i den dömande verksamheten riskerar att skada allmänhetens förtroende för rättskipningen och därmed motverka nämndemannasystemets huvudsakliga syfte. Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med utredningen och en stor majoritet av remissinstanserna, att det för entledigande av en nämndeman ska vara tillräckligt att han eller hon har visat sig olämplig för uppdraget. Utgångspunkten för om entledigande ska ske bör vara om nämndemannens medverkan i objektivt hänseende bedöms skada allmänhetens förtroende för den dömande verksamheten. Vid införandet av bestämmelsen om entledigande uttalades att en nämndeman som dömts för brott till annan påföljd än böter i normalfallet bör entledigas (prop. 2005/06:180 s. 39). Regeringen instämmer i utredningens bedömning att brottslighet hos en nämndeman är av så förtroendeskadlig karaktär att toleransen bör vara lägre än enligt nuvarande ordning. Med ett lägre krav för entledigande är regeringen av uppfattningen att entledigande normalt bör kunna komma i fråga vid brottslighet för vilket fängelse ingår i straffskalan men påföljden i det enskilda fallet stannat vid böter. Ett entledigande kan också aktualiseras om en nämndeman gör sig skyldig till upprepad brottslighet för vilken det endast är stadgat böter, vilket kan visa på bristande respekt för lagstiftningen. Regeringen anser i likhet med utredningen att det kan finnas anledning att se strängare på uppsåtliga brott än på brott som begåtts av oaktsamhet. En helhetsbedömning måste dock göras i varje enskilt fall. När det gäller annat förtroendeskadligt beteende än brottslighet kan det vara fråga om tillstånd, ageranden och uttalanden både inom och utanför nämndemannarollen. Det kan exempelvis gälla nämndemän som meddelats näringsförbud eller som vid upprepade tillfällen kommit för sent till sin tjänstgöring. Enligt regeringen bör dock olämpligt agerande Prop. 2013/14:169 utanför uppdraget som nämndeman bedömas med viss försiktighet. kan beroende på omständigheterna vara tillräckligt att domstolen i enskilt samtal med nämndemannen påtalar det olämpliga i hans eller hennes agerande. Ett entledigande kan även föregås av ett beslut om avstängning. Regeringens förslag: Nämndemän i mål om fastighetstaxering ska inte utses särskilt. regeringens (se SOU 2012:52 avsnitt 4.3.15). Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vid prövning av mål om fastighets- taxering består förvaltningsrätten av en lagfaren domare, en värderings- teknisk ledamot och två nämndemän som särskilt utsetts för att delta vid behandlingen av sådana mål (21 kap. 8 § första stycket fastighets- taxeringslagen [1979:1152], FTL). Detta gäller dock inte om annat följer av 18 § LAFD. Nämndemän i mål om fastighetstaxering utses för tiden det år, då allmän fastighetstaxering äger rum av hyreshus-, industri-, elproduktions- och specialenheter, till och med den det år då sådan taxering sker nästa gång (21 kap. 10 § första stycket FTL). Ordningen är en kvarleva från den tid då fastighets- taxeringsrätten var en särskild domstol vid sidan av dåvarande länsrätt Nämndemän i mål om fastighetstaxering utsågs senast för tiden till och med . för de nämndemän som särskilt ska utses för fastighetstaxeringsmålen och de övriga nämndemännen vid förvaltningsrätterna inte överens- Utredningen konstaterar vidare att antalet mål om fastighets- taxering numera inte alls är särskilt stort. är den sakkunskap som den värderingstekniske ledamoten bidrar med tillräcklig för att avgöra fastighetstaxeringsmålen. nämndemän som utsetts särskilt för behandlingen av dessa mål anser Ingen remissinstans har gett uttryck för någon Regeringen kan för sin del konstatera att det numera saknas skäl för att nämndemän i mål om fastighetstaxeringsmål ska utses Det bedöms dessutom underlätta för såväl de väljande försam- lingarnas som domstolarnas administration att inte behöva utse respektive kalla särskilda nämndemän i dessa mål. därför att kravet på att nämndemän som ska delta i mål om fastighets- taxering ska utses särskilt tas bort. När nämndemän ska delta i pröv- ningen av mål om fastighetstaxering kommer i rätten därmed ingå sådana nämndemän som deltar i förvaltningsrättens övriga mål. De värderingstekniska ledamöterna i mål om fastighetstaxering utses för tiden det år, då allmän fastighetstaxering äger 2013/14:169 rum av hyreshus-, industri-, elproduktions- och specialenheter, till och med det år då sådan taxering sker nästa gång. Enligt 1 kap. 7 § FTL är även ägarlägenhetsenheter föremål för allmän fastighetstaxering med samma intervall. Regeringen anser att uppräkningen av taxeringsenheter i 21 kap. 10 § FTL därför lämpligen bör kompletteras med ägarlägenhetsenheter. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska fortfarande gälla för en nämndeman vars tjänstgöringsperiod upphör . För en nämndeman som väljs 2014 ska tjänstgöringsperioden upphöra . Val av nämndemän ska genomföras 2015 för en tjänstgöringsperiod som börjar . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft (se SOU 2013:49 avsnitt 10.2–10.3). Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Förvaltningsrätten i ifrågasätter om det inte blir ett alltför omfattande merarbete att ha två så omfattande administrativa förfaranden i tät följd. Förvaltningsrätten föreslår i stället att mandatperioden för de nämndemän som är i tjänst förlängs med . förslag överensstämmer inte med regeringens. föreslår att lagändringarna ska träda i kraft och tillämpas första gången vid fastighetstaxering (se SOU 2012:52 avsnitt 3.6.1). Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Förslagen i denna proposition, som till övervägande del syftar till att säkerställa att endast lämpliga personer tjänstgör som nämndemän, bör enligt regeringens uppfattning träda i kraft före nästa ordinarie val av nämndemän. Med hänsyn till att nästa val av nämndemän infaller vid en ännu inte bestämd tidpunkt efter valet till kommun- och anser regeringen att bestämmelserna bör träda i kraft . Samma ikraftträdande bör gälla samtliga lagändringar och därmed även förslaget att det i mål om fastighetstaxering inte längre ska ingå nämndemän som utses särskilt. Uppdragen för de nämndemän som utsetts särskilt för att delta vid behandlingen av sådana mål kommer därför att upphöra . Vid prövning av mål om fastighetstaxering ska i förvaltningsrätten i stället ingå de nämndemän som i övrigt deltar i domstolens avgöranden. Som framgår av avsnitt 4 anser regeringen att val till uppdrag som Prop. 2013/14:169 nämndeman ska hållas året då ordinarie val till kommun- och äger rum. Tjänstgöringsperioden ska inledas den Tjänstgöringsperioden bör vara oförändrad. De nämndemän som väljs för tjänstgöring ska dock väljas . Den exakta tidpunkten för valet förfogar respektive kommun- och över men för att uppnå de syften som eftersträvas bör valen genomföras innan tjänstgöringen påbörjas . Förvaltningsrätten i föreslår att mandatperioden för nu valda nämndemän förlängs i stället för att ett nytt val hålls . Regeringen bedömer att en förlängning av tjänstgöringsperioden kan medföra problem i både praktiskt och lagtekniskt avseende och förordar därför att ett val hålls men då för en tjänstgöringstid som tar slut . På så sätt kommer nyval av nämndemän återigen att ske , och därefter . Detta bör framgå av övergångsbestämmelser till lagarna om ändring i respektive lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. De nämndemän som är i tjänst har utsetts och tjänstgjort under delvis andra förutsättningar. då de ändrade bestämmelserna föreslås träda i kraft återstår dessutom endast av de nuvarande nämndemännens tjänstgöring. För att domstolarna inte ska belastas med oproportionerligt omfattande kontroller av nämndemännens behörighet och lämplighet anser regeringen att äldre bestämmelser alltjämt bör gälla för nämndemän vars tjänstgöringsperiod löper ut . Regeringen gör i avsnitt 5.4 bedömningen att det i förordning bör införas bestämmelser om obligatorisk introduktions- och repetitionsutbildning för nämndemän. För att utbildningarna ska kunna förberedas och genomföras på bästa sätt har regeringen för avsikt att införa sådana krav för tjänstgöring först för nämndemän som väljs och som börjar tjänstgöra . Detta bör dock inte hindra domstolarna och från att även utveckla och anordna introduktions- och repetitionsutbildning för samtliga nämndemän. Ekonomiska och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Förslagen bedöms bidra till att upprätthålla allmänhetens förtroende för domstolarna. Förslagen antas inte leda till några ökade kostnader för det allmänna eller för enskilda. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens (se SOU 2013:49 avsnitt 11). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser uttalar sig inte i denna kommun framhåller att om förslaget om en förskjuten 2013/14:169 valtidpunkt medför ökade kostnader för kommunen bör förändringen finansieras enligt vedertagna principer. Skälen för regeringens bedömning: För att nämndemannasystemet ska kunna bidra till att upprätthålla allmänhetens förtroende för domstolarna krävs det att de enskilda personer som utses till nämndemän är lämpliga för uppdraget. Regeringen lägger därför fram ett antal förslag som ska skärpa eller tydliggöra de krav som ställs för att kunna få och fortsatt inneha ett uppdrag som nämndeman. För att tydliggöra att nämndemannauppdraget inte är ett politiskt uppdrag föreslår regeringen att valen av nämndemän förläggs än valen till kommun- och . Vidare lämnar regeringen förslag om att avskaffa särskilda nämndemän i fastighetstaxeringsmål, vilket innebär minskade administrativa uppgifter för såväl de väljande församlingarna som domstolarna. Förslaget om att domstolarna ska kontrollera lämpligheten hos den som valts till nämndeman i fråga om laglydnad kan medföra en viss ökning av det administrativa arbetet vid såväl polisen som domstolarna. De eventuella merkostnader som sammantaget kan uppstå bedöms dock vara av sådan begränsad omfattning att de ryms inom befintliga anslag. Inte heller förslaget om ändrad tidpunkt för val av nämndemän, eller något av de övriga förslagen, bedöms leda till ökade kostnader av nämnvärd omfattning för vare sig det allmänna eller enskilda. Proportionalitetsprincipen i 14 kap. 3 § regeringsformen innebär att en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. Vid proportionalitetsbedömningen ska dels en analys göras av de konsekvenser förslaget får för den kommunala självstyrelsen, dels en avvägning göras mellan de kommunala självstyrelseintressena och de nationella intressen som den föreslagna lagstiftningen ska tillgodose. Förslaget om en förskjutning av valtidpunkten innebär att kommuner och landsting måste välja nämndemän och att ett nytt val måste hållas . Den exakta valtidpunkten vid respektive val förfogar dock varje kommun och landsting fortfarande över. Regeringen anser, liksom utredningen, att den begränsade inskränkning i det kommunala självbestämmandet som förslaget innebär är väl motiverad av det övergripande intresset av en allsidig sammansättning av nämndemannakåren och ett tydliggörande av att nämndemannauppdraget är opolitiskt. Inskränkningen bedöms inte heller gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. 9.1Förslag till lag om ändring i 6 § Valbar till nämndeman är varje svensk medborgare som inte är underårig, är i konkurstillstånd eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . valbar till nämndeman i en tingsrätt krävs vidare att han eller hon är folkbokförd i kommunen eller den del av kommunen som hör till tingsrätten och i en hovrätt att Prop. 2013/14:169 han eller hon är folkbokförd i länet eller den del av länet som hör till hovrätten. Den som är lagfaren domare, anställd vid domstol, åklagare, polisman eller advokat eller någon annan som har till yrke att föra andras talan inför domstol får inte vara nämndeman. Ingen får vara nämndeman i en hovrätt och i en tingsrätt. Till nämndeman får endast den utses som med hänsyn till omdömesförmåga, självständighet, laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget. Den som har fyllt eller uppger något giltigt hinder är inte skyldig att ta emot uppdrag som nämndeman. Den som har avgått som nämndeman är inte skyldig att ta emot nytt uppdrag förrän . Domstolen ska kontrollera behörigheten och, i fråga om laglydnad, lämpligheten hos den som har utsetts till nämndeman. Paragrafen behandlar de allmänna valbarhets- och lämplighetskraven för uppdrag som nämndeman. Övervägandena finns i avsnitt 5.1–5.3. I första stycket införs konkursfrihet som ett valbarhetskrav för nämndemän i stället för att ingå i lämplighetsprövningen enligt tredje stycket. Kravet på konkursfrihet är absolut. Ändringen innebär dels att en person som är i konkurstillstånd inte får väljas till nämndeman, dels att uppdraget upphör enligt 8 § tredje stycket för en nämndeman som under pågående tjänstgöringstid försätts i konkurs. En föreskrift om skyldighet för domstolarna att kontrollera behörigheten finns i femte stycket. Ändringen i tredje stycket innebär att kravet på en nämndemans lämplighet skärps. Det är fullmäktiges uppgift att i varje enskilt fall göra en bedömning av nämndemannakandidatens lämplighet. Endast den som i alla relevanta avseenden bedöms lämplig för uppdraget får utses till nämndeman. har bestämmelsen angivit att den som utses till nämndeman bör vara lämplig. Skärpningen innebär att lagtexten inte längre ger något utrymme att bortse från omständigheter som kan medföra att en nämndemannakandidat bedöms som olämplig. I femte stycket görs en ändring som innebär att domstolen förutom kontroll av den valdes behörighet även ska kontrollera den valdes lämplighet när det gäller laglydnad. Som framgår av tredje stycket får endast den som med hänsyn till omdömesförmåga, självständighet, laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget utses till nämndeman. Ansvaret för denna lämplighetsprövning ligger på de väljande organen. I fråga om laglydnad ska domstolen, enligt det aktuella stycket, kontrollera nämndemannens lämplighet för uppdraget. Av förordning kommer att framgå att kontrollen ska ske genom utdrag ur belastningsregistret på samtliga nyvalda och omvalda nämndemän. Kontrollen bör göras innan nämndemannen börjar tjänstgöra.