prop · H103224 · 2014-04-29 00:00:00 — 4.Ett företag flyttar sitt säte från en medlemsstat till ett land utanför EU men har fortfarande kvar ett fast etableringsställe inom EU men i en annan medlemsstat än där sätet var beläget. 5.Ett företag har sitt säte i tredje land och ett fast etablerings- ställe inom EU. Företaget flyttar sätet till en annan medlems- stat än den i vilken det fasta etableringsstället är beläget. 2013/14:224 En ändring av identifieringsstat gäller från den dag då den beskattningsbara personen upphörde att ha sitt säte eller ett fast etableringsställe i den tidigare identifieringsstaten (nya artikel 57f.2 i tillämpningsförord- Ändringen gäller således . En följd av regleringen är att en beskattningsbar person kan bli skyldig att ge in två olika deklarationer för samma kalenderkvartal till olika medlemsstater. För att en beskattningsbar person ska kunna fortsätta använda unions- ordningen utan avbrott vid byte av identifieringsstat krävs att den beskattningsbara personen informerar både den gamla och den nya identifieringsstaten om förändringen avseende säte eller fast etablerings- ställe senast den tionde dagen efter förändringen, se nya artikel 57h.2 i tillämpningsförordningen. Av artikeln framgår även att denne ska lämna motsvarande uppgifter till den nya identifieringsstaten som vid den första identifieringen, dvs. personen anslöt sig till den särskilda ordningen. Underrättelsen om förändringen av etableringen behöver inte lämnas till den gamla och den nya identifieringsstaten. avgörande är i stället att uppgifterna inte lämnas senare än tionde dagen i månaden efter förändringen. Om företaget inte uppfyller upplysnings- skyldigheten inom den nämnda tiden tillämpas i stället huvudregeln om när ett identifieringsbeslut börjar gälla (artikel 57d första stycket i Bestämmelserna kan illustreras av följande Ett företag flyttar och inrättar ett nytt säte i en annan den dåvarande identifieringsstaten om flyttningen. underrättar företaget den stat i vilken sätet inrättats. Denna stat blir ny identifieringsstat redan från och med den deklarationer till både den gamla och nya identifieringsstaten (se nya artikel 59.4 i tillämpningsförordningen). Ett företag flyttar och inrättar ett nytt säte i en annan företaget den gamla och nya identifieringsstaten om Eftersom underrättelserna inte lämnas inom den i artikel föreskrivna tiden, får företaget inte fortsätta tillämpa unionsordningen utan avbrott. En uteslutning (åter- kallelse av identifieringsbeslutet) får verkan redan från och med , se artikel 58 femte stycket i tillämpnings- Företaget får sedan tillämpa den särskilda ordningen, med den nya staten som identifieringsstat, först kalenderkvartalet i enlighet med huvudregeln i artikel 57d Undantagsregeln för nystartade företag som möjliggör retroaktiv identifiering för en särskild ordning är inte tillämplig (artikel 57d andra stycket). redovisa mervärdesskatt enligt de allmänna reglerna för tiden Normalt sett bör ett företag som avser att vidta större förändringar i sin organisationsstruktur, exempelvis en flyttning av sätet från en medlems- stat till en annan, påbörja sina förberedelser . Det kan därför Prop. 2013/14:224 antas att tidsfristen för upplysningsskyldigheten inte kommer att innebära några problem för företagen i praktiken och att den särskilda ordningen därmed kommer att kunna tillämpas utan avbrott för de som önskar det. Det bör tilläggas att det är den nya identifieringsstaten som beslutar om ett företag ska få fortsätta tillämpa den särskilda ordningen men med denna stat som ny identifieringsstat. När det gäller tidsfristerna för upplysningsskyldigheten bör påpekas att de flesta andra EU-länder saknar nationella bestämmelser som motsvarar den s.k. söndagsregeln i 2 § lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid och att ett företag – mot den bakgrunden och för att vara på den säkra sidan – bör försäkra sig om att underrättelserna lämnas till både den gamla och nya identifieringsstaten senast även om denna dag infaller på . 7.2.9 Byte mellan de särskilda ordningarna Det kan inträffa att ett företag vidtar sådana förändringar i sin organisationsstruktur att det inte längre uppfyller förutsättningarna för att tillämpa en viss särskild ordning. Som exempel på sådana situationer kan anges följande. Ett företag, som inte har några fasta etableringsställen, flyttar sitt säte från ett EU-land till ett tredje land. Ett företag har sitt säte i tredje land. Företaget har inga fasta etableringsställen och är identifierat enligt tredjelandsordningen. Företaget inrättar ett fast etableringsställe i ett EU-land. Ett företag har säte i ett EU-land och ett fast etableringsställe i ett annat EU-land. Företaget flyttar sätet till tredje land och lägger ned det fasta etableringsstället. Företaget ska informera den gamla identifieringsstaten om förändringen senast den tionde dagen efter händelsen i fråga (flyttningen etc.), se nya artikel 57h.1 i tillämpningsförordningen. inte längre uppfyller villkoren för att få använda den särskilda ordningen ska denna stat återkalla identifieringsbeslutet (utesluta företaget), jfr nya artikel 363 c och artikel 369e c i direktivet. En sådan uteslutning får verkan redan från och med datumet för förändringen, se nya artikel 58 femte stycket i tillämpningsförordningen. Om företaget vill övergå till den andra särskilda ordningen utan avbrott ska ansökan lämnas in till den nya identifieringsstaten senast den tionde dagen i den månad som följer på flyttningen (artikel 57d andra stycket i tillämpningsförordningen). Eftersom företaget inte tidigare tillhandahållit tjänster som omfattas av denna särskilda ordning räknas det som nystartat enligt nyssnämnda bestämmelse i tillämpningsförordningen och får därmed använda möjlig- heten till retroaktiv tillämpning (se avsnitt 7.2.7). naturligtvis ha samma identifieringsstat enligt båda de särskilda ordningarna, till exempel ett företag i tredje land som valt att identifiera sig i enligt tredjelandsordningen och som sedan inrättar ett fast Innebörden av bestämmelserna kan belysas med följande exempel. Ett företag har säte och ett fast etableringsställe Företaget är identifierat enligt unionsordningen. flyttar företaget sitt säte till tredje land som det fasta Företaget fortsätter att tillhandahålla privatpersoner inom EU elektroniska tjänster. informerar företaget identifieringsstaten (dvs. den stat där det identifierats enligt unionsordningen) om flyttningen. stat fattar beslut om uteslutning (återkallelse av identifierings- Beslutet får verkan . ansöker företaget om att få identifieras enligt tredjelandsordningen i ett annat EU-land. Denna stat blir ny alltså direkt från unionsordningen till tredjelandsordningen. ska företaget lämna in deklarationer till både den gamla och nya identifieringsstaten (se nya artikel 59.3 i tillämpningsförordningen). Ett företag har sitt säte i tredje land. enligt tredjelandsordningen i . inrättar företaget ett fast etableringsställe i . informerar företaget myndigheten i om etableringen i . ansöker företaget om att få ett identifieringsbeslut i . Eftersom ansökan lämnats efter är inte undantagsregeln för nystartade verksamheter enligt artikel 57d andra stycket tillämplig. Unionsordningen kan tillämpas först (artikel 57d första stycket). Företaget ska redovisa mervärdesskatt enligt de allmänna reglerna för tiden –. 7.3.1I vilka situationer ska ett identifieringsbeslut återkallas? Regeringens förslag: ska återkalla ett identifieringsbeslut om den beskattningsbara personen missköter sig eller av något annat skäl inte längre uppfyller kraven för att få tillämpa den särskilda ordningen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Vissa språkliga ändringar har dock gjorts i regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att den föreslagna lydelsen av 9 § 4 och 9 a § 4 bör ses över så att den bättre överensstämmer med direktivets lydelse. Skälen för regeringens förslag: Ett identifieringsbeslut, dvs. ett beslut om att en beskattningsbar person får använda en särskild ordning, gäller tills den behöriga myndigheten i identifieringsstaten beslutar att det inte längre ska gälla. I den svenska lagtexten används uttrycket återkallelse i stället för EU-lagstiftningens uteslutning. innebörden av de olika uttrycken finns inte, och i propositionen används båda uttrycken. Ett identifieringsbeslut ska av myndigheten återkallas och den beskattningsbara personen därmed uteslutas från tredjelandsordningen i följande situationer (nya artikel 363 i direktivet): a)Den beskattningsbara personen underrättar identifieringsstaten om att denne inte längre tillhandahåller telekommunikationstjänster, radio- och tv-sändningar eller elektroniska tjänster. b)Det på annat sätt kan antas att dennes beskattningsbara verksamhet har avslutats. c)Den beskattningsbara personen inte längre uppfyller villkoren för att få använda den särskilda ordningen. d)Den beskattningsbara personen ständigt bryter mot reglerna i den särskilda ordningen. I nya artikel 369e i direktivet anges motsvarande förutsättningar i fråga om unionsordningen. Av artikeln följer att återkallelse ska ske i följande situationer. a)Den beskattningsbara personen underrättar identifieringsstaten om att denne inte längre tillhandahåller telekommunikationstjänster, radio- och tv-sändningar eller elektroniska tjänster. b)Det på annat sätt kan antas att dennes beskattningsbara verksamhet inom ramen för denna särskilda ordning har avslutats. c)Den beskattningsbara personen inte längre uppfyller villkoren för att få använda den särskilda ordningen. d)Den beskattningsbara personen ständigt bryter mot reglerna i den särskilda ordningen. Som framgår är förutsättningarna för återkallelse enligt de båda särskilda ordningarna likartade. Det bör betonas att det endast är identifieringsstaten som är behörig att fatta ett beslut om att återkalla ett meddelat identifieringsbeslut enligt en särskild ordning. Till grund för ett sådant beslut kan ligga till exempel information från en konsumtionsstat (se nya artikel 58 tredje stycket i tillämpningsförordningen). En konsumtionsstat kan emellertid aldrig själv besluta att ett företag inte längre får tillämpa en särskild ordning. Vid beslut om uteslutning gäller identifieringsstatens nationella förfaranderegler. Med undantag för att även telekommunikationstjänster och radio- och tv-sändningar omfattas innebär nya artikel 363 i sak ingen förändring i förhållande till vad som gäller . I promemorian har därför bedömts att någon förändring av materiell karaktär, utöver vad som följer av utvidgningen av vilka tjänster som omfattas, inte är behövlig i motsvarande svenska bestämmelse (nuvarande 9 § lagen om redovisning, betalning och kontroll av mervärdesskatt för elektroniska tjänster). Däremot föreslås i promemorian vissa språkliga och redaktionella ändringar för att närmare anpassa bestämmelsen till direktivet. Dessutom föreslås att en motsvarighet till nya artikel 369e införs. menar att de föreslagna ordalydelserna avseende motsvarigheterna till artikel 363 d och artikel 369e d är otydliga och ger ett stort utrymme för skönsmässiga bedömningar. Samfundet menar även att lagförslaget är strängare mot den beskattnings- bara personen än motsvarande lydelse i direktivet, vilket enligt sam- fundet kan leda till att en beskattningsbar person som har som kontaktpunkt för sin mervärdesskatteredovisning får en strängare bedömning än vad som följer av direktivet. Lagtexten bör därför, enligt samfundet, ses över så att den bättre överensstämmer med direktivets I den i promemorian föreslagna lagtexten förekommer, liksom i gällande 9 § 3, formuleringen vid upprepade tillfällen har brutit mot I direktivet anges i stället att uteslutning (återkallelse) ska ske om den beskattningsbara personen ständigt bryter mot reglerna i den särskilda ordningen. Regeringen anser inte att formuleringarna innebär någon skillnad i sak mellan direktivet och den svenska lagen. Däremot anser regeringen att det – för att underlätta och förenkla tillämp- ningen av reglerna – är lämpligt att samma uttryckssätt används i mer- värdesskattelagen som i direktivet. Regeringen delar därför samfundets uppfattning att formuleringen i lagförslaget bör anpassas närmare till lydelsen i direktivet. För att klargöra i vilka fall uteslutning ska ske har det i tillämpnings- förordningen tagits in ett antal bestämmelser om detta. reglerna ska vara enkla och förutsebara för företagen och att de ska tillämpas lika i samtliga medlemsstater. som redan nämnts, direkt gällande och ska därför inte genomföras i Vad gäller de farhågor som anfört om att formuleringen ständigt bryter mot reglerna ger ett stort utrymme för skönsmässiga bedömningar i andra situationer än de som anges i tillämpningsförordningen, vill regeringen tillägga att avsikten inte är att återkallelse ska ske när det är fråga om mindre förseelser av ordningskaraktär. Återkallelse kan däremot övervägas om ett företag har gjort sig skyldig till mervärdesskattebedrägerier. Av de nya bestämmelserna i tillämpningsförordningen framgår Om en beskattningsbar person inte har tillhandahållit någon av de tjänster som omfattas av den särskilda ordningen i någon konsumtions- stat under åtta på varandra följande kalenderkvartal ska det antas att dess verksamhet har avslutats i den mening som avses i artikel 363 b eller artikel 369e b i direktivet (nya artikel 58a). framgår även att det inte gäller någon karenstid vid uteslutning på denna Företaget kan därför, om det så önskar, börja använda en särskild ordning igen så snart det återupptar verksamheten. ordningen börjar gälla från den tidpunkt som följer av bestämmelserna om detta, se artikel 57d i tillämpningsförordningen (avsnitt 7.2.7). bör nämnas att artikel 58a förutsätter att s.k. nolldeklarationer lämnats in för hela den angivna tidsperioden. Om företaget inte uppfyllt sin skyldighet att lämna deklarationer kan uteslutning i stället ske med stöd av artikel 363 d eller artikel 369e d. Deklarationsskyldigheten gäller således även om några omsättningar som omfattas av den särskilda ordningen inte gjorts. När det gäller uteslutning till följd av att en beskattningsbar person ständigt bryter mot reglerna i en särskild ordning enligt artikel 363 d eller artikel 369e d i direktivet anges i nya artikel 58b i tillämpningsförordningen tre fall när uteslutning på den grunden ska ske. Det första fallet är när en beskattningsbar person inte har lämnat in deklarationer för de tre närmast föregående kalenderkvartalen efter det att en påminnelse för vart och har skickats ut (artikel 58b.2 a). Bestämmelsen kan illustreras av ett exempel. Ett företag har inte lämnat in deklarationen för januari–mars (artikel 364 respektive 369f i direktivet). Identifieringsstaten skickar ut en påminnelse (nya artikel 60a i tillämpningsförordningen). Företaget lämnar in deklarationen . har företaget inte lämnat in deklarationen för april–juni. Påminnelse skickas ut . lämnar företaget in deklarationen. har företaget inte lämnat in deklarationen för juli– september. Påminnelse skickas ut . lämnar företaget in deklarationen. Identifieringsstaten ska utesluta företaget. Förutsättningar för uteslutning föreligger även om någon av deklarationerna, eller samtliga tre deklarationer, inte lämnats in överhuvudtaget. Om företaget i det ovan redovisade exemplet skulle ha lämnat in deklarationen för april–juni i stället för skulle det inte ha förelegat förutsättningar för uteslutning. Det andra fallet, som regleras i artikel 58b.2 b, är när den deklarerade mervärdesskatten för vart och ett av de tre närmast föregående kalenderkvartalen inte betalats efter det att en påminnelse för vart och har skickats ut. Uteslutning ska dock inte ske om det återstående obetalda beloppet understiger för vart och ett av dessa kalenderkvartal. Två exempel för att illustrera bestämmelsen. januari–mars men har inte betalat in något belopp (artikel 367 respektive 369i i direktivet). påminnelse (nya artikel 63a i tillämpnings- förordningen) och företaget obetalat belopp är således . För kvartalet april–juni har företaget deklarerat . Efter att en påminnelse återstående obetalat belopp till . Förutsättningar för att utesluta företaget föreligger. 2.Ett företag har deklarerat ett skattebelopp på för oktober–december. januari–mars har och efter en påminnelse är återstående obetalat belopp . För kvartalet april–juni har företaget Förutsättningar för att utesluta företaget föreligger inte. 2013/14:224 Det tredje fallet (artikel 58b.2 c) avser skyldigheten att göra sådant underlag för fullgörandet av deklarations- och uppgiftsskyldigheten som avses i artikel 369 eller artikel 369k i direktivet tillgängligt på elektronisk väg. Bestämmelsen innebär att uteslutning ska ske av en beskattningsbar person om denne efter en påminnelse från identifieringsstaten om att efterkomma en begäran från identifieringsstaten eller konsumtionsstaten inte har gjort underlaget tillgängligt på elektronisk väg. Som exempel kan anges följande. En konsumtionsstat begär att få tillgång till bokföringen. Inget underlag ges in. skickar identifieringsstaten en påminnelse till företaget om att bokföringen inte gjorts tillgänglig. har företaget, trots påminnelsen, inte gjort bokföringen tillgänglig på elektronisk väg. Förutsättningar för uteslutning föreligger. För att uteslutning ska kunna ske är det enligt tillämpningsförordningen inte nödvändigt att det är visat att företaget verkligen fått del av påminnelserna. Som redan nämnts gäller dock identifieringsstatens nationella förfaranderegler i samband med ett beslut om uteslutning. Om är identifieringsstat gäller exempelvis kommunikationsskyldighet (se närmare avsnitt 7.10.5). Uppräkningen av situationer då en beskattningsbar person ska anses ständigt ha brutit mot reglerna i en särskild ordning i artikel 58b.2 i förordningen är inte uttömmande. Att det förhåller sig så framgår av ordet åtminstone (eng. at least) i andra punktens inledning. Uteslutning till följd av att företaget ständigt har brutit mot reglerna i en särskild ordning kan således ske även i andra fall än de som anges i tillämpningsförordningen. Om en sådan situation som anges i uppräkningen föreligger är dock identifieringsstaten skyldig att utesluta företaget. Det finns således inte något utrymme för identifieringsstaten att i dessa fall inte besluta att återkalla ett identifieringsbeslut. Förslaget föranleder ändringar i 9 § och införande av nya 9 a § lagen om särskilda ordningar för mervärdesskatt för telekommunikationstjänster m.m. 7.3.2 Från vilken tidpunkt gäller en återkallelse? Mervärdesskattedirektivet innehåller inte några bestämmelser om från vilken tidpunkt ett beslut om uteslutning (återkallelse) gäller. särskilda ordningarna ska tillämpas lika i alla medlemsstater, har det i tillämpningsförordningen förts in regler om när ett sådant beslut får Enligt nya artikel 58 fjärde stycket gäller en uteslutning från och med i kalenderkvartalet efter den dag då beslutet om uteslutning skickades till företaget på elektronisk väg. Om beslutet skickas till exempel är företaget uteslutet . I de fall en uteslutning beror på att företaget ändrat sitt säte eller fasta etableringsställe gäller uteslutningen dock från och med dagen för förändringen (artikel 58 femte stycket), se mer om detta i avsnitten 7.2.8 En uteslutning medför att företaget ska registrera sig till mervärdes- skatt i berörda konsumtionsstater enligt de allmänna reglerna och även i övrigt fullgöra sina mervärdesskatteskyldigheter i dessa stater i enlighet Prop. 2013/14:224 med de allmänna reglerna. 7.4Frivilligt utträde ur de särskilda ordningarna Eftersom de särskilda ordningarna är frivilliga för företagen, får ett företag när som helst besluta att det inte längre vill använda en ordning. Även om ett företag fortsätter att tillhandahålla sådana tjänster som i och för sig kan omfattas av en särskild ordning får det således upphöra att använda ordningen. Av nya artikel första stycket i tillämpningsförordningen framgår att upphörandet gäller från och med i kalenderkvartalet närmast efter det kvartal under vilket företaget underrättade identifieringsstaten att det avser att upphöra att använda den särskilda ordningen, under förutsättning att underrättelsen görs dagar före utgången av kalenderkvartalet. Bestämmelsen kan illustreras av följande exempel. 1.Ett företag anmäler att det vill upphöra att använda en särskild ordning. Det sista kalenderkvartalet som ska redovisas inom den särskilda ordningen är således januari–mars. 2.Ett företag anmäler att det vill upphöra att använda en särskild ordning. Upphörandet gäller först . Det sista kalenderkvartalet som ska redovisas inom den särskilda ordningen blir således april–juni. De mervärdesskatteskyldigheter som uppkommer efter den dag då upphörandet får verkan ska fullgöras direkt hos skattemyndigheterna i de berörda konsumtionsstaterna (nya artikel andra stycket i tillämpningsförordningen). Ett företag som har fått sitt identifieringsbeslut återkallat till följd av att det ständigt har brutit mot reglerna i en särskild ordning i den mening som avses i artikel 363 d respektive artikel 369e d i direktivet får varken använda tredjelandsordningen eller unionsordningen under närmast följande åtta kalenderkvartal (se nya artikel 58b.1 i tillämpningsförordningen). Som exempel kan tas ett företag som har uteslutits . Detta företag får tidigast använda någon av ordningarna . Om ett företag frivilligt har upphört att använda en särskild ordning får det inte använda denna ordning i någon medlemsstat under två kalenderkvartal från och med dagen för upphörandet (nya artikel tredje stycket i tillämpningsförordningen). Ett företag som exempelvis upphört att använda unionsordningen kan således börja använda ordningen igen först . Syftet med denna karenstid är att undvika onödiga 2013/14:224 administrativa bördor för medlemsstaterna, se skäl 7 i ingressen till förordning (EU) nr 967/2012. De olika karenstiderna medför att ett företag kan behöva göra vissa överväganden. I de fall ett företag inte längre tillhandahåller sådana tjänster som omfattas av en särskild ordning men är osäkert på om det kommer att återuppta denna verksamhet kan det – i stället för att anmäla att det vill upphöra att använda den särskilda ordningen – ge in nolldeklarationer och på så sätt undvika att få någon karenstid. Enligt nya artikel 58a i tillämpningsförordningen kan nolldeklarationer ges in för åtta på varandra följande kalenderkvartal innan företaget blir uteslutet från den särskilda ordningen. Någon karenstid gäller inte vid uteslutning i detta fall. Under pågående karenstid ska ett företag redovisa och betala skatt enligt de allmänna reglerna. Korrigeringar av deklarationer för perioder före utträdet ska ges in till den stat som var identifieringsstat vid den tid som ifrågavarande deklaration avser. Reglerna om deklarationer och betalningar av mervärdesskatt redovisas närmare nedan. 7.6Deklaration och betalning av mervärdesskatt Regeringens förslag: Den som tillämpar en särskild ordning och som har som identifieringsstat ska för varje redovisningsperiod lämna en särskild mervärdesskattedeklaration på elektronisk väg. Deklarationen ska ha kommit in till senast den 20 efter redovisningsperiodens utgång. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Regeringens förslag innebär dock att uttrycket särskild mervärdesskatte- deklaration införs i lagen. Regeringens förslag avviker vidare på så vis att det inte innehåller något undantag från lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: Av de nya artiklarna 364 och 369f i direktivet framgår att den som tillämpar en särskild ordning ska lämna in en deklaration för varje kalenderkvartal på elektronisk väg till identi- Av artiklarna framgår vidare att detta gäller även om några tjänster som omfattas av den särskilda ordningen inte har tillhandahållits