prop · H2031d6 · 2014-10-23 00:00:00 — Dels omfattas brott mot person: misshandel, hot, trakasserier, sexualbrott, personrån och bedrägerier; dels egendomsbrott i form av bostadsinbrott, bilstölder, stölder ur och från fordon och cykelstölder. Enligt NTU har denna typ av brottslighet på det stora hela inte ökat sedan undersökningen påbörjades , utan tvärtom i vissa avseenden minskat något (se diagram 3.5). Särskilt har brott i form av cykelstölder och stölder ur och från 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 bilar blivit färre enligt NTU. Men även bilstölder och trakasserier har minskat. Diagram 3.5 Andel män och kvinnor utsatta för brott mot person*, samt andel hushåll** utsatta för brott mot egendom 2006-2012 Andel utsatta för brott Brott mot person - män Brott mot person - kvinnor *Misshandel, hot trakasserier, sexualbrott, personrån och bedrägeri **Bostadsinbrott, bilstölder, stöld ur och från fordon och cykelstölder. Källa: Nationella Trygghetsundersökningen. uppger dessutom färre att de har blivit utsatta för misshandel, vilket således överensstämmer med trenden med färre polisanmälda misshandelsbrott. Även andra källor tyder på att våldet i samhället har minskat, inte minst våld mellan unga som ofta sker i gatumiljön. Dessutom uppvisar det dödliga våldet, som är en relevant indikator på grovt våld i samhället, en långsiktigt nedåtgående trend. Andelen utsatta för sexualbrott ligger däremot stabilt kring knappt en procent av de tillfrågade i NTU. Betydligt fler kvinnor än män uppger att de utsatts för sexualbrott, och mest utsatta är unga kvinnor. Enligt NTU uppgav av kvinnorna och av männen att de blivit sexuellt tvingade, angripna eller ofredade. Nio av tio av de som uppger sig utsatta för sexualbrott svarar att de inte har anmält händelsen till polisen. Man kan således räkna med att de sexualbrott som synliggörs i anmälningsstatistiken endast är toppen på ett . När det gäller utsatthet för hatbrott så visar NTU att nivån är relativt jämn jämfört . Bland de tillfrågade var det vanligast att ha utsatts för främlingsfientliga hatbrott, som hade utsatts för . Den enda brottstyp som har ökat i NTU är bedrägerier. Även om ökningen inte är lika markant som i anmälningsstatistiken tyder den samlade informationen på att den faktiska bedrägeribrottsligheten har ökat betydligt . Sammanfattningsvis tyder NTU på att vanliga brott som drabbar människor i deras vardag på det stora hela har minskat något . En liknande utveckling syns även i många andra länder i västvärlden. Utsattheten är dock ojämnt fördelad. När det gäller brott mot enskild person visar NTU att ungefär en procent av befolkningen utsätts för mer än hälften av händelserna. För vissa grupper, som ensamstående föräldrar, ligger utsattheten också högre än för övriga. Och för personer med utrikes födda föräldrar har utsattheten ökat . För andra typer av brott, som inte ingår i NTU, som exempelvis brott mot företag eller andra brott som inte är direkt riktade mot enskilda personer, exempelvis skattebrott, finns det inga tillförlitliga indikatorer på brottsutvecklingen. Utifrån NTU är det inte heller möjligt att få en bild av brottsligheten inom specifika grupper som sannolikt är underrepresenterade i frågeundersökningar av detta slag. Exempelvis kan man utgå från att NTU inte på ett tillförlitligt sätt belyser brott inom kriminella grupperingar. Det finns emellertid tecken på att organiserad brottslighet breder ut sig allt mer. Uppgifter tyder exempelvis på att allt fler blir skadade av skjutvapen och det dödliga våldet inom ramen för kriminella konflikter har ökat. I polisens lägesbild över organiserad brottslighet 2013 påpekas vidare att allt fler individer i kriminella nätverk ägnar sig åt ekonomisk brottslighet, bland annat med användning av företag, och att polisen bedömer att det kommer att fortsätta att öka. Vidare nämns att det finns indikatorer på att nätverk baserade på uppväxt-/bostadsområden, som tidigare förknippats med huvudsakligen enklare brott, har ökat sin förmåga att begå mer avancerade brott. Nätverken är ofta verksamma i socioekonomiskt utsatta områden och kan ha en negativ påverkan på samhällsutvecklingen i dessa redan utsatta områden. Detta är en utveckling som ställer rättsväsendet inför resurskrävande utmaningar. Att minska brottsligheten är ett centralt mål för kriminalpolitiken och de brottsbekäm- Måluppfyllelsen i detta avseende är dock svår att bedöma. Brottslighetens utveckling påverkas även av många faktorer som ligger utanför kriminalpolitikens och rättsväsendets kontroll. Befolkningsutvecklingen, it-utvecklingen och globaliseringen är exempel på sådana externa faktorer som kan ha tydlig påverkan på brottsutvecklingen. Att indikatorerna tillsammans med annan information sammanfattningsvis tyder på att den brottslighet som drabbar människor i deras vardag har minskat något är dock, oavsett vad det beror på, en viktig framgång. Den förändrade brottsligheten med allt fler brott som begås på internet och tecken på allt större problem med organiserad brottslighet ställer dock fortsatt höga krav på myndigheterna att utveckla sina arbetssätt. 3.6.2Samlad bedömning av flödet i rättskedjan Rättsväsendets breda och i många avseenden komplexa verksamhet är inte möjlig att på ett heltäckande sätt fånga i ett antal kvantitativa indikatorer. Även om sådana indikatorer inte ger någon fullständig bild tillför de relevant information som gör det möjligt att analysera hur verksamheterna har utvecklats inom vissa för rättsväsendet centrala områden. En viktig del i bedömningen av rättsväsendets resultat är att följa upp hur de brott som anmäls hanteras i rättskedjans olika delar. Den samlade bedömning som följer i detta avsnitt fokuserar på utvecklingen i rättskedjan. Resultaten följs från anmälda brott via utredning och lagföring till verkställighet av utdömda påföljder. Andra delar av myndigheternas verksamhet som inte hör till denna process, exempelvis polisens brottsförebyggande verksamhet, domstolarnas hantering av tvistemål och verksamheten inom de allmänna förvaltningsdomstolarna, ingår således inte i denna samlade bedömning utan redogörs för under respektive verksamhetsområde. Inflödet av anmälda brott på samma nivå som Inflödet i form av anmälda brott har som framgått stabiliserats kring 1,4 miljoner brott de 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 En förändrad sammansättning av den anmälda brottsligheten kan dock påverka förutsättningarna för utredningsarbetet även om volymen är densamma. Polisen har påpekat att de anmälda brotten grovt kan delas in i tre olika kategorier som innebär olika förutsättningar för utredningsarbetet: –ingripandebrott: som är förhållandevis enkla att klara upp –brott mot person med interaktion: som generellt är medelsvåra att klara upp –brott mot person utan interaktion: som är relativt svåra att klara upp. Andelen brott av dessa tre slag har inte förändrats på något avgörande sätt . I detta avseende finns det således inget som tyder på att det i det korta perspektivet överlag har blivit avsevärt vanligare med mer svåruppklarade brott. En mer detaljerad genomgång av den anmälda brottslighetens utveckling visar dock att det finns flera trender som kan ha påverkat förutsättningarna i olika riktningar. Som tidigare redovisats har exempelvis antalet bedrägerier, särskilt internetrelaterade sådana, ökat påtagligt vilket kan ha försvårat utredningsarbetet. Att det finns tecken på en ökad anmälningsbenägenhet avseende våldsbrott kan också ha inneburit att fler mindre allvarliga och mer svåruppklarade våldsbrott anmäls. Att trafikbrotten har minskat håller också nere antalet uppklarade brott. finns det andra trender som har förbättrat förutsättningarna. Minskningen av antalet tillgreppsbrott verkar exempelvis i positiv riktning eftersom det är en särskilt svåruppklarad brottskategori. Polisens fokusering på innehav och överlåtelse av narkotika, som medfört en kraftig ökning av antalet relativt lättuppklarade ingripandebrott i form av eget bruk och innehav av narkotika, är en annan trend som har bidragit till att öka antalet uppklarade brott. Även om den anmälda brottslighetens struktur har förändrats i vissa avseenden så finns det inget som tyder på att förändringarna har varit så pass påtagliga och ensidiga att de har påverkat de grundläggande förutsättningarna för det totala utredningsresultatet. 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Uppbromsning av flödet i början av rättskedjan Med utgångspunkt från antalet anmälda brott används följande indikatorer för att bedöma flödet i början av rättskedjan: –antal personer skäligen misstänkta för brott –antal och andel ärenden redovisade från polis till åklagare inom olika brottskategorier –antal inkomna brottsmisstankar till inom olika brottskategorier –antal och andel personuppklarade brott inom olika brottskategorier. Dessa indikatorer hänger nära samman och överlappar i olika avseenden varandra. Som framgår av tabell 3.5 har såväl antalet skäligen misstänkta personer som antalet ärenden som polisen redovisat till åklagare och antalet inkomna brottsmisstankar till minskat . Särskilt tydliga är minskningarna . Minskningarna gäller såväl sammantaget som för de flesta brottskategorier. Även antalet personuppklarade brott har minskat på ett liknande sätt. Med personuppklarade brott avses brott för vilka det har beslutats om åtal, meddelats åtalsunderlåtelse eller utfärdats strafföreläggande, det vill säga brott till vilka det har bundits en gärningsperson. Tabell 3.5 Övergripande indikatorer över flödet i början av rättskedjan, 2011-2013 (-3,) (-3,) (-8,) (-2,) (-6,) (-10,) jämfört med föregående år) till åklagare av inkomna (+0,) (-5,) (-7,) jämfört med föregående år) (+1,) (-5,) (-9,) jämfört med föregående år) brott - korrigerad** (-1,) (-4,) (-8,) jämfört med föregående år) Källa: Polisens årsredovisning, årsredovisning, Officiell kriminalstatistik. *En mindre del av minskningen detta år beror på att misstankar avseende ekonomisk brottslighet har flyttats till i samband med att den fick ett nationellt ansvar för ekobrottsbekämpningen . **har korrigerats för sammanlagt tre enstaka ärenden som innehöll ett mycket stort antal brott och som därmed påverkar det totala resultatet. I diagram 3.6 illusteras utvecklingen av antalet personuppklarade brott . I diagrammet redovisas statistik som har korrigerats för tre enstaka ärenden som innehåller ett väldigt stort antal personuppklarade brott. Sådana ärenden är mycket ovanliga och de har uteslutits för att utgången i enstaka ärenden inte ska påverka det totala resultatet. Som framgår av diagrammet ökade antalet personuppklarade brott tydligt . Denna ökning sker parallellt med att allt fler brott anmäls. Det handlar bland annat om ökningar av vissa typer av relativt lättuppklarade ingripandebrott, som exempelvis snatterier och eget bruk och innehav av narkotika. Minskningarna i antalet personuppklarade brott efter 2010 innebär att antalet personuppklarade brott sammantaget var något färre 2013 än . Ett liknande mönster med en generell uppgång efter 2006 och en tillbakagång visar även antalet misstänkta personer, antal ärenden redovisade till åklagare och antal inkomna brottsmisstankar till . Diagram 3.6 Antal personuppklarade brott 2006-2013 Antal personuppklarade brott* Källa: Officiell kriminalstatistik samt uppgifter från angående stora ärenden. * har korrigerats för sammanlagt tre enstaka ärenden som innehöll ett mycket stort antal brott och som därmed påverkar det totala resultatet. Eftersom inflödet i form av anmälda brott totalt sett har varit relativt stabilt beror minskningarna överlag inte på att färre brott anmäls. Även andelen ärenden som redovisas till åklagare av inkomna ärenden samt andelen personuppklarade brott av anmälda brott, den så kallade personuppklaringsprocenten, har således minskat . Övergripande indikatorer av detta slag är dock onyanserade mått på utredningsresultatet. Hur mycket resurser som krävs för ett ärende varierar exempelvis stort mellan olika typer av ärenden. Som tidigare nämnts har dock inte den övergripande strukturen avseende anmälda brott förändrats på något avgörande sätt. I bedömningen av utredningsresultatet har uppgifterna även analyserats närmare uppdelat på olika brottskategorier. Utifrån detta kan konstateras att resultatförsämringarna gäller genomgående för många olika brottsområden. En ökad användning av förundersökningsbegränsning, till följd av att polisen har fått befogenhet att besluta om detta, kan ha påverkat det övergripande resultatet negativt. En analys från Brå tyder på att runt en fjärdedel av minskningen i personuppklaringen hänger samman med att 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 fler brott har förundersökningsbegränsats. När polisen fattar beslut om förundersökningsbegränsning beror det ofta på att den misstänkte dömts för, eller är misstänkt för, annan brottslighet och att ytterligare utredning eller dom inte kan förväntas ha någon betydelse för straffet. Syftet med förundersökningsbegränsning är att resurserna ska användas så ändamålsenligt som möjligt. Regeringen avser att fortsatt följa upp utvecklingen på detta område. Färre brottmål med huvudförhandling men fler särskilt komplicerade mål För att bedöma flödet i senare delen av rättskedjan används följande indikatorer: –antal och typ av lagföringar –antal och typ av brottmål i tingsrätt fördelat på olika typer av mål. I linje med utvecklingen av antalet personuppklarade brott har antalet lagföringsbeslut ökat fram varefter ökningen avmattats och minskar tydligt. Utvecklingen gäller för såväl män som kvinnor. Genomgående avser av lagföringsbesluten män medan avser kvinnor. fattades sammanlagt färre lagföringsbeslut än färre jämfört med . Utvecklingen återspeglas även i antalet inkomna brottmål i tingsrätt respektive antalet fällande domar i sådana mål. Efter att ha ökat tydligt har dessa minskat , inte minst . Ökningen i antalet domslut bestod huvudsakligen av enklare mål där påföljden bestämdes till böter (se diagram 3.7), det vill säga ofta mindre resurskrävande mål som inte sällan avgörs utan huvudförhandling. 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Diagram 3.7 Antal domslut i tingsrätt uppdelat på domslut Diagram 3.8 Antal avgjorda mål i tingsrätt, med respektive med huvudpåföljden böter och övriga 2006-2013 Antal mål (förändring 2006-2013) Källa: Officiell kriminalstatistik. Med huvudförhandling (-) Antalet mål med huvudförhandling har också minskat (se diagram 3.8). avgjordes drygt 57 000 mål med huvudförhandling i tingsrätt vilket kan jämföras med drygt 47 000 avgjorda sådana mål 2013. Denna minskning hänger sannolikt samman med att inflödet till domstolarna av brottmål som kräver huvudförhandling överlag har minskat som fler mål kan avgöras utan huvudförhandling till följd av en regeländring 2008. Utan huvudförhandling (+300%) Parallellt med denna utveckling har den genomsnittliga huvudförhandlingstiden i de mål som kräver huvudförhandling ökat. Den totala huvudförhandlingstiden i brottmål ökade fram , trots att antalet mål med huvudförhandling blev färre. Därefter, , har den totala huvudförhandlingstiden minskat . De mest komplicerade brottmålen, som kräver särskilt långa förhandlingstider, har blivit fler och tar alltmer resurser i anspråk. Antalet mål med mer än 18 timmars huvudförhandling har ökat , från drygt 340 mål till drygt 500 mål. Av dessa tog 10 mål 2006 vilket kan jämföras med 18 sådana mål 2013. Antalet särskilt tidskrävande mål utgör visserligen en mycket liten del av det totala antalet brottmål men tar på grund av sin komplexa karaktär en inte oväsentlig, och allt större, del av resurserna i anspråk. Trots att antalet mål med mer än 18 timmars huvudförhandling till antalet är få upptog de totalt av den totala huvudförhandlingstiden. har denna andel ökat till . Att denna typ av mål har ökat i domstolarna kan vara ett tecken på att rättsväsendet i stort i allt större utsträckning hanterar komplex brottslighet som är tidskrävande att utreda och lagföra. Färre dömda till fängelse För att bedöma flödet i den sista delen av rättskedjan används följande indikatorer: –antalet domslut med påföljden fängelse –antal utdömda fängelseår (straffmassa) –medelbeläggning i anstalt. För att få en bild av utvecklingen efter avtjänad påföljd följs även: –statistik över återfall i brott. Antalet domslut med huvudpåföljden fängelse har till skillnad från dömda till böter och andra icke frihetsberövande påföljder, minskat ända . dömdes färre personer till fängelse jämfört med . Den totala straffmassan, det vill säga den totalt utdömda fängelsetiden , minskade också i ungefär samma storleksordning. Denna utveckling innebär att Kriminalvården har allt färre klienter i anstalterna. låg medelbeläggningen på cirka 4 800 intagna vilket kan jämföras med en medelbeläggning på cirka 4 000 intagna (se diagram 3.9). De flesta intagna är män. Andelen kvinnor uppgår till . Diagram 3.9 Utdömd straffmassa (i antal fängelseår) samt medelbeläggning i anstalt 2006-2013 (antal fängelseår) (antal personer) Källa: Officiell kriminalstatistik och statistik från Kriminalvården. 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 För att få en uppfattning om hur utvecklingen ser ut efter en lagföring följer regeringen även statistik över återfall i brott som redovisar hur vanligt det är att personer lagförs på nytt. Enligt denna statistik är återfallsproblematiken särskilt tydlig bland män. av männen återfaller i ett nytt brott efter en lagföring eller frigivning medan motsvarande andel för kvinnor ligger på . Störst är risken för återfall bland dem som är brottsbelastade . Bland de som avtjänat en fängelsepåföljd, vilket är en särskilt brottsbelastad grupp, är det många som återfaller i brott efter frigivning. Runt hälften av dem som avtjänat ett fängelsestraff återfaller . I detta avseende finns dock enligt statistiken tendenser till en positiv trend . återföll av dem som dömts till fängelse, vilket kan jämföras . Tendensen är förstärkt för dem som dömts till straff eller mer, för vilka det också funnits bättre förutsättningar för Kriminalvården att bedriva ett mer utvecklat återfallsförebyggande arbete. Inga större förändringar i handläggningstiderna i rättskedjan har det ställts allt högre krav på att myndigheterna ska förbättra handläggningen av ärenden om brott. Utvecklingsarbetet har handlat om att korta handläggningstiderna och öka kvaliteten i utredningarna. (Brå) har i uppdrag att studera utvecklingen av handläggningstiderna avseende de centrala brottstyperna misshandel, våldtäkt, stöld, rån och utpressning. Enligt Brås senaste studie har utredningstiderna legat i princip stilla , förutom för misshandel där det finns vissa förbättringar. För unga, mellan , har också utredningstiderna minskat något . Tiden mellan åtal och dom har överlag inte heller förkortats för de brottstyper som ingår i Brås uppföljning. Statistik från myndigheterna visar att handläggningstiderna har ökat något inom Polisen medan de har minskat något inom och att tingsrätterna håller samma nivå som . Regeringen kommer fortsätta att följa utvecklingen på detta område. I Brås uppföljning har konstaterats att det troligen finns en viss 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 potential för rättsväsendet att effektivisera handläggningen ytterligare. Regeringen vill betona att en skyndsam hantering aldrig får påverka rättssäkerheten på ett negativt sätt. Sammanfattning av flödet i rättskedjan Trots att undersökningar tyder på att nivån på den faktiska brottsligheten inte förändrades på något avgörande sätt ökade flödet i rättskedjan tydligt . Allt fler brott anmäldes, fler personer misstänktes för brott, fler brott klarades upp, och fler brottmål avgjordes. Detta skedde parallellt med att rättsväsendet fick tydliga resursförstärkningar som bland annat användes till att anställa fler poliser, åklagare och domare. Ökningen av antalet poliser bidrog sannolikt till uppgången i antalet anmälda brott eftersom allt fler brott blev upptäckta. Några av de brottskategorier som bidrog till att öka flödet var eget bruk och innehav av narkotika och butiksstölder/snatterier. Trots att flödet generellt ökade i rättsväsendet dömdes inte fler till fängelse. Antalet åtalsunderlåtelser ökade däremot markant och den påföljd som ökade mest var böter. Mycket tyder således på att det särskilt var mindre allvarlig brottslighet som ökade flödet i rättskedjan . präglas flödet i rättskedjan av en uppbromsning. blir det tydligt att flödet inte bara avmattas utan även går tillbaka i flera avseenden. Färre personer blir misstänkta för brott, färre brott personuppklaras och färre brottmål avgörs. Särskilt markant är detta mot slutet av perioden. börjar även såväl den utdömda straffmassan som antalet dömda till fängelse att minska på ett mer påtagligt sätt. En bidragande orsak till det är minskningar avseende narkotikabrott. Dessa minskningar beror sannolikt inte bara på det bromsande flödet utan även på att praxis i narkotikamål har förändrats efter ett antal domar från . Det finns inget som tyder på att nivån på den faktiska brottsligheten på det stora hela har minskat på ett så avgöranade sätt efter 2009 att flödets tillbakagång kan förklaras utifrån detta. Inom vissa brottsområden, som exempelvis våld i offentlig miljö, kan dock en minskning i antalet brott vara en relevant delförklaring. Det finns också förändringar i brottslighetens karaktär som kan ha påverkat utvecklingen. Att det finns tecken på att brottsligheten har blivit mer komplex med flera inblandade parter och att fler brott begås på internet och över landsgränser kan ha försvårat utredningsarbetet. Dessa förändringar är dock av mer långsiktig karaktär och har sannolikt begränsad inverkan på resultatet i det korta perspektivet. Förändringar där allvarlig och mer resurskrävande brottslighet prioriteras högre än mindre resurskrävande brottslighet, liksom förändringar där kvalitet prioriteras före kvantitet, kan också påverka det övergripande resultatet negativt. Det finns dessvärre inte tillräcklig information för att bedöma om och i sådana fall i vilken utsträckning sådana förändringar har skett. Det finns dock inget som tyder på ökade framgångar i brottsbekämpningen, exempelvis minskar antalet dömda till fängelse och utdömd straffmassa. Som tidigare nämnts bedöms det huvudsakliga skälet till uppbromsningen i flödet i rättskedjan vara att polisen redovisar färre ärenden till åklagarna. Detta har lett till att såväl som domstolarna har fått färre ärenden att hantera. Den uppbromsning som skett i början av kedjan påverkar alla följande led. Utveckling av rättsväsendets kostnader 2011–2013 Rättsväsendets kostnader ökade 2013 jämfört med föregående år. Regeringens mål för den brottsförebyggande verksamheten är att brottsligheten ska minska och att antalet brottsoffer ska bli färre. De myndigheter som bidrar till måluppfyllelsen är polisen, Säkerhetspolisen, och . Därutöver bidrar Kriminalvården med återfallsförebyggande arbete. 3.6.3.2Resultatindikatorer och andra bedömningsgrunder De bedömningsgrunder som används för att värdera resultatet och måluppfyllelsen för den brottsförebyggande verksamheten är: –polisens förmåga att upprätthålla ordning och säkerhet –utvecklingen av polisens förmåga att bedriva planlagd brottsförebyggande verksamhet –utvecklingen av polisens samverkan med andra aktörer. Förutom dessa bedömningsgrunder kan utvecklingen avseende upplevd trygghet och förtroendet för rättsväsendets myndigheter enligt NTU också användas för att bedöma måluppfyllelsen i den brottsförebyggande verksamheten. Resultaten från NTU beskrivs tidigare i avsnitt 3.6.1. I tidigare avsnitt förklaras även att utvecklingen av anmälda brott påverkas av rättsväsendets insatser men också av många andra faktorer, vilket gör att brottsutvecklingen är svår att använda som bedömningsgrund.