prop · H103194 · 2014-03-18 00:00:00 — har fått ett tidsbestämt straff. Även dessa personer verkställer straff för mord, inklusive medhjälp, försök eller anstiftan till mord. Lagstiftning och rättspraxis avseende uppsåtligt dödande ser relativt olika ut i de nordiska länderna. I är uppsåtligt dödande indelat i tre svårhetsgrader. Straffet för dråp är fängelse , lägst åtta och högst . För dråp under förmildrande omständigheter döms till fängelse i lägst fyra och högst . Om dråpet har begåtts med berått mod, på ett synnerligen rått eller grymt sätt, så att allvarlig allmän fara förorsakas eller genom att en tjänsteman dödas i tjänsten döms, om brottet som helhet är grovt, för mord till fängelse på livstid. –dömdes cirka 54 personer för dråp, cirka en person för dråp under förmildrande omständigheter och cirka 17 personer för mord. I är straffet för manddrab (nedan dråp) fängelse i lägst fem och högst eller på livstid. Utgångspunkten vid straffmätningen av detta brott är fängelse . –2012 varierade antalet dömda för dråp mellan 15 och 45 personer . Av dessa uppgick antalet livstidsdömda till som mest fyra . Under två av åren utdömdes inte något livstidsstraff. Ett mindre antal av de personer som inte dömdes till livstidsstraff är underkastade andra åtgärder som kan medföra övervakning . Straffet i för drap (nedan dråp) är fängelse i lägst åtta och högst . Om gärningsmannen har handlat överlagt eller förövat dråpet för att underlätta eller dölja ett annat brott eller för att undandra sig straff för ett annat brott kan fängelse i lägst åtta och högst dömas ut. Livstids fängelse förekommer inte i . Brottslingar som bedöms vara särskilt farliga kan dömas till forvaring, vilket kan användas om ett tidsbestämt straff inte anses tillräckligt för att värna samhället. –dömdes mellan 31 och 48 personer för dråp. Det tidsbestämda straffet för den allvarligare formen av dråp var 2006–2011 som lägst och en månad och som högst . 2013/14:194 Antalet personer som dömdes till forvaring för dråp 2006–2012 varie- rade mellan två och fyra . Enligt en ny lagstiftning, som har antagits men inte trätt i kraft, görs ingen skillnad mellan olika former av dråp. Straffskalan för dråp kommer att vara fängelse i lägst åtta och högst . Strafflagstiftningen i påminner om den danska regleringen. Den som dräper annan döms till fängelse i lägst fem och högst eller på livstid. –dömdes totalt sex personer för dråp. Samtliga dömdes till fängelse . Någon lagakraftvunnen dom på livstids fängelse har inte förekommit sedan tillkomsten av nuvarande lagstiftning. 5.1 Synen på allvarliga våldsbrott har förändrats Synen på hur allvarlig en brottstyp är kan förändras till följd av Om synen förändras mer varaktigt kan det utgöra skäl för att ändra strafflagstiftningen. Regeringen har i tidigare samman- hang framhållit att flera förändringar skett i samhället över som inneburit att synen på allvarliga former av avsiktliga angrepp på enskil- das fysiska integritet är strängare . numera en större medvetenhet om att sådana angrepp drabbar målsägan- den inte bara fysiskt utan även leder till psykiska påfrestningar. också i större utsträckning uppmärksammats att offrets omgivning på- verkas av brottsligheten liksom att de allvarliga våldsbrotten skapar rädsla och kan verka begränsande för en vidare krets av människor. Denna utveckling har medfört att de allvarliga våldsbrotten anses utgöra ett större hot mot enskilda . Att acceptansen för våld i sam- hället har minskat framhålls även av (SOU 2007:90 s. 135). har regeringen genomfört flera reformer som återspeglar denna skärpta syn på allvarliga våldsbrott. straffskalan för mord och 2010 genomfördes straffmätningsreformen avseende bl.a. allvarliga våldsbrott. Preskriptionen för bl.a. mord och dråp har också avskaffats. Vidare gav regeringen en utredare i uppdrag att överväga och föreslå ändringar av straffskalorna för grov misshandel, rån, grovt rån, grov utpressning och andra allvarliga vålds- brott där det behövs (dir. 2013:30). Syftet ska vara att åstadkomma en höjd straffnivå för dessa brott. Reformen avseende straffet för mord innebar att straffskalan för bl.a. detta brott ändrades från fängelse eller på livstid till fängelse på , lägst tio och högst , eller på livstid. redovisas i avsnitt 4.3, omständigheter i fråga om brottets allvar påverka straffvärdet i skärpande riktning först om de medförde att domstolen ansåg att straffet borde bestämmas till fängelse på livstid. att om domstolen fann att sådana omständigheter visserligen förelegat i 2013/14:194 det enskilda fallet men brottet ändå inte hörde till de allvarligaste fallen av mord, fanns det inte något annat påföljdsalternativ än fängelse. Genom den utvidgade möjligheten att döma till ett tidsbestämt straff har det alltså skapats ett utrymme för en mer nyanserad straffmätning för mord. Straffnivån för det tidsbestämda straffet har också höjts. 5.2Straffet för mord bör skärpas ytterligare Även om straffskalan för mord har förändrats gäller att påföljden i regel inte är fängelse på livstid. Det straffet är således förbehållet de allvarligaste fallen, dvs. de undantagsfall då ett tidsbestämt straff inte är tillräckligt. Som exempel på situationer i vilka fängelse på livstid kan väljas anges i motiven när domstolen ska bestämma ett gemensamt straff för flera mord eller ett mord och annan allvarlig brottslighet eller när den tilltalade har dömts för särskilt allvarlig brottslighet (prop. 2008/09:118 s. 43). Det har inte uttryckligen angetts några typexempel på omständigheter hänförliga till själva gärningen som bör tala för ett livstidsstraff. Den uppräkning som finns är emellertid inte uttömmande utan bedömningen av straffvärdet ska, precis som vid andra brott, göras utifrån samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet. Även med detta sagt finns det anledning att tro att tillämpningen i praxis av livstidsstraffet har blivit snävare än vad förarbetena ger uttryck för (se avsnitt 4.3). Frågan är alltså om den strängare synen på allvarliga våldsbrott tillräckligt återspeglas i de lagstiftningsåtgärder som har genomförts och i domstolarnas praxis avseende mord, eller om straffet bör skärpas ytterligare. Statistiken visar att antalet fall av dödligt våld i minskar. Brottsutvecklingen avseende sådant våld kan därför inte sägas tala för att straffnivån för mord bör höjas. Det kan även ifrågasättas om en skärpning kan motiveras utifrån att den skulle kunna fylla en direkt brottsförebyggande funktion, dvs. att den skulle verka avskräckande för en potentiell gärningsman eller att återfall i liknande brott minskar genom en längre tids verkställighet i som döms för mord. Inte heller ger en jämförelse med straffnivåerna i de övriga nordiska länderna något klart stöd för att straffet bör skärpas. För en skärpning talar dock det faktum att livstidsstraffet kommit att användas i en mycket begränsad utsträckning, eftersom denna utveckling får anses mindre väl stämma överens med den strängare synen på allvarliga våldsbrott. Som tidigare redovisats har andelen livstidsstraff minskat och uppgår sedan ändringen av straffskalan 2009 till av alla fängelsedömda för mord. I faktiska tal innebär det cirka tre personer . Mord utgör ett angrepp på den mest grundläggande av alla rättigheter, nämligen rätten till liv. Att beröva någon livet får anses vara den mest klandervärda handling som någon kan utföra. Med hänsyn till det gör regeringen bedömningen att samhällets reaktion – där livstidsstraffet fyller en viktig funktion som det yttersta fördömandet – inte fullt ut återspeglar allvaret i brottsligheten. Vidare är det inte uteslutet att ett skärpt straff för mord skulle kunna ge vissa indirekta preventiva effekter genom att det än tydligare markerar samhällets avståndstagande från Prop. 2013/14:194 allvarliga våldsbrott och på så sätt bekräftar och ytterligare förstärker den negativa attityden till sådan brottslighet. Detta leder till bedömningen att ytterligare skärpningar bör göras. Dessa bör ta sikte på de fall av mord som har ett mycket högt straffvärde men som ändå leder till ett tidsbestämt straff. 6 Skärpt straff för mord 6.1Mord bör i betydligt större utsträckning leda till fängelse på livstid Regeringens bedömning: Straffet för mord bör skärpas genom att fängelse på livstid ska kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning . Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser instämmer i eller har inte någon erinran mot bedömningen, däribland , , , Justitiekanslern, , Sä- kerhetspolisen, , , , , , , och Rädda barnen. Andra remissinstanser, bl.a. och , väljer att inte kommentera behovet av en straffskärpning med hänvisning till att det är ett rättspolitiskt ställningstagande. Flera remissinstanser, däribland Hovrätten för , , , , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , och , uppger dock att de ifrågasätter eller inte delar promemorians bedömning. I fråga om motiven för en straffskärpning lämnas bl.a. följande synpunkter. Hovrätten för ifrågasätter om synen i samhället på mord och andra mycket allvarliga våldsbrott förändrats samt uppger att i den mån så skett, har denna förändring redan fått genomslag genom ändringen av straffskalan för mord , straffmätningsreformen 2010 och avskaffandet av preskription för bl.a. mord och dråp. lämnar motsvarande synpunkt. Även ifrågasätter om det finns tillräckliga skäl för en ytterligare skärpning och hänvisar till rättsfallet NJA 2013 s. 376. Myndigheten pekar på att i det avgörandet dels har klargjort att fängelse på livstid kan aktualiseras även när det inte är fråga om återfall eller upprepad brottslighet, dels har gjort en straffvärdebedömning som innebär en skärpning i förhållande till tidigare praxis och som också ligger i linje med reform. – Några remissinstanser tar upp att en ökad användning av livstidsstraffet skulle minska utrymmet att differentiera straffmätningen och beakta proportionalitets- Exempelvis uppger Hovrätten för och Göte- 2013/14:194 borgs tingsrätt att förslaget innebär att möjligheten till en nyanserad straffmätning, som var syftet med ändringen 2009, går förlorad eller i vart fall begränsas när det föreligger försvårande omständigheter. förebyggande rådet, liksom , framför en lik- nande synpunkt och förklarar även att reformen kan uppfattas som orätt- vis när tröskeln sätts lägre för när livstidsstraff ska dömas ut och det inte blir någon skillnad i påföljd mellan ett mord med försvårande omstän- digheter och t.ex. seriemord eller terrordåd. ger att förslaget leder till dels att utrymmet för en gradering vid domstill- fället blir obefintligt för de brott som leder till livstidsstraff, dels att ett relativt begränsat antal fall ska samsas om den övriga straffskalan för olika former av mord och dråp som i praktiken sträcker sig från fängelse i sex till . står det klart att möjligheterna till en differentierad straffmätning närmast talar för det nuvarande rättsläget. Dessutom lämnas bl.a. följande övriga synpunkter. staterar att en icke tidsbestämd påföljd generellt sett medför att myndig- heten har svårare att fullfölja uppdraget att planera verkställigheten uti- från kraven på säkerhet och samhällsskydd och främja bl.a. social anpassning och förberedelser för ett liv i frihet utan brott. bestämt straff ökar enligt förutsägbarheten för ett barn till en morddömd vilket är viktigt för barnets möjlighet att hantera en förälders frihetsberövande och planera en vardag utan den föräldern, något som kan leda till en ökad känsla av trygghet. universitet pekar på att det finns principiella skäl mot livstidstraffet och uppger dessutom att det är förknippat med inte obetydliga kostnader. förklarar vidare att värdet av en viss stabilitet bör beaktas och att det kan ifrågasättas om det är rationellt att så snart efter den förra reformen avseende straffet för mord göra ännu en omstart. versitet, som i och för sig förklarar att den rättspolitiska frågan huruvida livstidsstraff bör vara normalpåföljd för mord lämnas utan kommentar, uppger att påföljdspraxis respektive lagstiftning rörande mord redan har ändrats två gånger samt att rättsreglernas och rättspraxis stabilitet främjar förutsebarheten, dvs. kerheten, och att detta värde inte bör försvagas utan tungt vägande skäl. En liknande synpunkt kommer även från som anger att det, med hänsyn till den korta tid som gått sedan straffet för mord skärptes förra gången och att utvärderingen av straff- skärpningsreform ännu inte är klar, saknas förutsättningar att göra den , liksom , in- vänder dessutom mot att förslaget tagits fram i en promemoria från Justi- tiedepartementet och inte inom ramen för ett sedvanligt utredningsförfa- Skälen för regeringens bedömning: Som redogörs för i avsnitt 5 är regeringens utgångspunkt att det bör göras ytterligare skärpningar avse- ende straffet för mord. I detta avsnitt behandlas frågan på vilket sätt det Regeringen delar uppfattningen, som framförs av några remissinstan- ser, att den strängare synen på mord redan har fått visst genomslag till följd av den reform som genomfördes . Sålunda har straffnivån höjts genom möjligheten att döma till längre tidsbestämda straff. ning som övervägs tar emellertid sikte på de mord som har ett mycket högt straffvärde men som ändå inte leder till ett livstidsstraff. Regeringen anser att det beträffande sådan brottslighet finns anledning att än tydligare markera samhällets avståndstagande. Med detta som utgångspunkt saknas skäl att göra ytterligare ändringar i straffskalan för det tidsbestämda straffet. I stället bör en förändring handla om fördelningen inom befintlig straffskala, utifrån brottets straffvärde. Med hänsyn till vilka fall det är som bör omfattas av en förändring, och då livstidsstraffet kommit att tillämpas i mindre utsträckning än som varit förutsett, anser regeringen att det finns skäl att skapa en ordning som medför en ökad användning av fängelse på livstid. Flera remissinstanser, däribland Hovrätten för , och , anser att en utvidgad tilllämpning av livstidsstraffet skulle begränsa möjligheten att nyansera och differentiera straffmätningen och att, som några uttrycker det, proportionalitetsprincipen därmed åsidosätts. instämmer i den kritiken men anger att det ur ett proportionalitetsperspektiv går att argumentera för att mord är särskilt allvarligt och ligger på en högre nivå än andra brottstyper. Regeringen kan konstatera att grundläggande för påföljdsbestämningen är brottets allvar. Straffet ska återspegla hur allvarligt, klandervärt, det brott som den tilltalade döms för är. Ett allvarligare brott ska bestraffas strängare än ett mindre allvarligt brott och lika allvarliga brott ska bestraffas lika strängt. Detta följer av principerna om proportionalitet och ekvivalens. Förändras värderingarna i samhället måste straffnivåerna efter hand anpassas till det. Utgångspunkten för regeringens överväganden är att synen på mord har förändrats och att straffet därför bör skärpas. Eftersom detta brott är det grövsta av de allvarliga våldsbrotten bör det i betydligt större utsträckning än leda till lagens strängaste straff. Även om möjligheten till en differentiering i viss mån begränsas när fler fall ska rymmas inom livstidsstraffet anser regeringen att proportionalitetshänsyn inte utgör något avgörande skäl mot en förändring. Dessutom blir den relativa proportionaliteten i förhållande till andra brottstyper väl tillgodosedd. pekar på vissa principiella invändningar mot livstidsstraffet som också redogörs för i promemorian. Även uttalar sig om detta straff som sådant. Vad särskilt tar upp är att straffets verkliga innehåll skiljer sig kraftigt från vad det utger sig för att vara, att omvandling sker långt efter den ursprungliga domen och på ett begränsat material, att principerna för omvandling av fängelse på livstid kan ändras , att livstidsstraffet innebär svårigheter att planera verkställigheten på det sätt som vore önskvärt från individualpreventiva synpunkter och att ovissheten om frigivning ska komma att ske kan ses som inhuman. Också Kriminalvården påtalar att ett icke tidsbestämt straff medför svårigheter för deras uppdrag att planera verkställigheten. Kritik som denna tar emellertid sikte på livstidsstraffet som sådant och något avskaffande av det har inte övervägts i detta sammanhang. Det är således inget alternativ, som Hovrätten för framför, att ersätta livstidsstraffet med ett högre tidsbestämt straffmaximum. Tvärtom anser regeringen, som tidigare nämnts, att det finns skäl som talar för att möjligheterna att döma till fängelse på livstid för mord bör utökas. De principiella invändningar som kan anföras mot livstidsstraff 2013/14:194 gör sig också mindre starkt gällande när det förbehålls de fall av mord som har ett mycket högt straffvärde. Rätten till liv är den mest grundläggande av alla rättigheter. Genom att döma ut livstids fängelse för mord i betydligt större omfattning skulle samhällets definitiva avståndstagande från detta brott tydligare markeras. En ökad användning av livstidsstraffet skulle även betyda att det, genom tidsbestämningen av straffet, är möjligt att ta större hänsyn till risken för att den intagne återfaller i allvarlig brottslighet om han eller hon friges. Livstidsstraffet kan därför, vilket noterar, även om det enligt inte ensamt kan motivera en ökad användning, i större utsträckning än ett tidsbestämt straff anses vara ägnat att tillgodose intresset av samhällsskydd. En invändning som kommer från , och är att det gått sedan straffskalan för mord senast ändrades och att värdet av stabilitet talar mot en ny förändring. Lagrådet har förståelse för dessa remissynpunkter men anser sig ha att utgå från det kriminalpolitiska ställningstagande som ligger till grund för förslaget. Regeringen vill med anledning av ovanstående anföra följande. Den utredning som föregick reformen 2009, dvs. en ändrad straffskala för det tidsbestämda straffet, tog som ett alternativ för att åstadkomma en höjd straffnivå upp möjligheten att låta livstidsstraffet vara normalpåföljden. Som skäl för detta alternativ ansågs främst tala att livstidsstraffet innebär en stark markering av samhällets avståndstagande. Regeringen gjorde emellertid bedömningen att en sådan ordning skulle innebära att det även i fortsättningen skulle vara stora skillnader i verkställighetstid mellan de straff som domstolen kan välja mellan och att det inte skulle bli möjligt med en mer nyanserad straffmätning. Sedan reformen genomförts, och en differentierad straffskala med förutsättningar att döma ut ett längre tidsbestämt straff införts, har detta argument inte längre giltighet. Tvärtom kan ställningstagandet att höja det tidsbestämda maximistraffet till fängelse sägas ha skapat förutsättningar att nu ta steget att utvidga möjligheten att använda livstidsstraffet. Regeringen ställer sig alltså bakom promemorians bedömning, som flertalet remissinstanser inte heller invänder mot, att den höjda straffnivån för mord bör åstadkommas genom att det skapas en ordning enligt vilken fängelse på livstid ska kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning . Regeringens förslag: För mord döms till fängelse , lägst tio och högst , eller, om omständigheterna är försvårande, på livstid. Promemorians bedömning och förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. I promemorian görs bedömningen att försvårande omständigheter bör tala för livstids fängelse och i regel leda till att ett livstidsstraff döms ut. Det föreslås i promemorian att straffet för mord ska vara fängelse på livstid eller , lägst tio och högst . Utöver det lämnade lagförslaget presenteras i promemorian två alternativ till lagteknisk lösning. Remissinstanserna: Många remissinstanser uttalar sig särskilt om lagtextens utformning, oberoende av hur de ställer sig till frågan om behovet av en straffskärpning. , , , och förordar den föreslagna lösningen, i vart fall framför övriga alternativ i promemorian, även om vissa av dem har synpunkter på den. Åtskilliga instanser avstyrker helt eller ifrågasätter att lagtexten utformas enligt förslaget, nämligen , Hovrätten för , , , , , i , , , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , och . Av dessa förordar Hovrätten för , och ett av promemorians övriga alternativ. De remissinstanser som avstyrker eller ifrågasätter förslaget anför som skäl bl.a. följande. Förslaget är inte tillräckligt tydligt samt uppfyller inte rimliga krav på legalitet och förutsebarhet. Det går inte att utläsa av lagtexten att livstids fängelse ska väljas när det föreligger försvårande omständigheter. Det är otillfredsställande att på detta sätt lagstifta genom förarbetsuttalanden, som inte är bindande för domstolarna. En sådan metod kan även ifrågasättas utifrån rättssäkerhetsskäl. Om straffskärpningen ska få genomslag i rättstillämpningen bör tanken bakom förslaget bättre återspeglas i lagtexten; enbart en ändring av ordningsföljden i straffskalan räcker inte för att uppnå det angivna syftet. Förslaget bryter även mot systematik, eftersom straffskalor inte preciserar några normalstraff. – Flera remissinstanser lämnar egna förslag till lagtext. En lösning som förespråkas av , och , i syfte att tydligare ge uttryck för avsikten med reformen, är att straffskalan ska föreskriva fängelse på livstid om det föreligger försvårande omständigheter. Bestämmelsen skulle då kunna lyda: Den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller, om omständigheterna är försvårande, på livstid. Ett motsvarande förslag lämnas av , som alternativt förespråkar att straffet ska vara fängelse på livstid eller, om några försvårande omständigheter inte föreligger, fängelse lägst tio och högst . Ett liknande alternativ kommer från som dock förespråkar en lydelse som innebär att det tidsbestämda straffet ska vara föreskrivet om ett livstidsstraff inte kan anses påkallat. i presenterar en lösning i samma riktning, nämligen att straffet ska vara fängelse på livstid eller, om förmildrande omständigheter föreligger, fängelse lägst tio och högst . – Endast ett par remissinstanser uttalar sig i fråga om vilka försvårande omständigheter som bör tala för livstids fängelse. Enligt Brottsoffermyndigheten innefattar omständigheten att brottet förövats inför ögonen på närstående till offret, t.ex. offrets barn en olycklig begränsning och bör i stället formuleras närstående till offret har bevittnat brottet för att även fånga in att någon tvingas höra en närstående utsättas för ett brott. Samma omständighet kommenteras av Rädda barnen, som anser att den bör ändras till brottet har upplevts av offrets barn eller liknande för att även inkludera barn som inte direkt befunnit sig på samma ställe som där 2013/14:194 gärningen begicks. Rädda barnen menar också att mord på föräldrar i sig bör ses som försvårande. – Enligt kan tröskeln för försvårande omständigheter komma att höjas i rättstillämpningen, för att ha kvar ett utrymme för de grövsta formerna av mord, vilket kan leda till att reformen inte får fullt genomslag. Enligt kommer det, liksom inom ramen för dagens straffmätning, vid bedömningen av om livstidsstraff bör dömas ut uppstå gränsdragningssvårigheter eftersom det även fortsättningsvis ska göras en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. – Dessutom lämnas bl.a. följande övriga synpunkter. efterlyser en fördjupad analys av de konsekvenser förslaget kan medföra när det gäller omvandling av livstidsstraff till fängelse . Tingsrätten uppger även att förslaget leder till att den nedre delen av straffskalan kommer att tillämpas i en mer begränsad omfattning samt att det inte kan uteslutas att gränsdragningen mellan mord och dråp förändras. uppger att förslaget riskerar att medföra att straffskalan mellan 16 och 18 års fängelse inte kommer att tillämpas. Enligt bör i det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägas om det inte tydligare direkt av lagtexten bör framgå vilket straff som ska vara utgångspunkten vid bestämmande av straff för mord.