prop · H2031d22 · 2014-10-23 00:00:00 — Den förra regeringen utsåg för perioden –2013 , och län till pilotlän för grön utveckling i syfte att 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 20 ytterligare främja och utveckla det regionala klimat- och energiarbetet samt nyttja det för att främja en miljödriven tillväxt. Som en följd av arbetet bildades Länsstyrelsernas energi- och klimatsamordning (LEKS). LEKS syftar till att stödja enskilda länsstyrelsers arbete genom gemensamma utvecklingsprojekt och samord- ning. Fokus ligger på insatser som ger minskade växthusgasutsläpp, ökad utvinning av förnybar energi och bättre energihushållning. I arbetet med klimatanpassning har läns- styrelserna och kommunerna en nyckelroll. Länsstyrelserna har till uppgift att samordna arbetet på regional nivå med anpassning till ett förändrat klimat. har Länsstyrel- serna, på regeringens uppdrag och i samråd med berörda aktörer utarbetat regionala handlings- planer för klimatanpassning. Dessa handlings- planer ska vägleda det fortsatta lokala och regionala klimatanpassningsarbetet. I syfte att skapa förutsättningar för ett effektivt arbete med klimatanpassning har Lantmäteriet fortsatt utvecklingen av en nationell höjdmodell. Modellen ökar möjligheterna att ange risk- områden för bl.a. översvämningar och skred. () påbörjade skredriskkartering av ytterligare områden som är särskilt utsatta för ras och skred. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har fortsatt arbetet med förebyggande och kunskapshöjande insatser för att begränsa samhällets sårbarhet för klimat- förändringar. Översvämningskartläggningar är en viktig del av verksamheten. Den förra regeringen gav 2011 () i uppdrag att upprätta och driva Nationellt för klimat- anpassning. Det har till uppgift att samla in, sammanställa och tillgängliggöra kunskap om klimatanpassning. Arbetet bedrivs i bred samverkan med aktörer inom klimat- anpassningsområdet. Den förra regeringen gav också i uppdrag att utarbeta ett underlag om klimatanpassning inför den klimatpolitiska kontrollstationen 2015. Regeringens bedömning är att ytterligare insatser behövs utöver de beslutade och planerade styrmedlen för att nå miljökvalitets- målet. Målet omfattar det globala miljötillståndet och möjligheten att uppfylla målet är beroende av internationellt samarbete och insatser i alla länder. och andra rika länder har ett särskilt ansvar för att ta ledningen i klimatarbetet så att det globala målet kan uppnås. Nationellt arbete liksom arbetet inom EU är viktigt och bidrar också till andra positiva miljö- och hälso- effekter. Etappmålet om utsläpp av växthusgaser till 2020 och utsläppsutvecklingen på lång sikt Etappmålet för de svenska utsläppen av växt- husgaser till 2020 bedöms kunna nås. På väntas emellertid utsläpps- minskningen avta. För att säkerställa att minskar utsläppen i den takt som behövs för en globalt hållbar utveckling och på så sätt bidrar till att miljökvalitetsmålet kan nås behövs ett mer långsiktigt perspektiv, klara långsiktiga mål- sättningar och en bättre löpande uppföljning av klimatpolitiken och dess effekter. Alla samhällets sektorer behöver bidra, nya och breddade styrmedel behövs och utvecklingen inom sektorerna behöver följas upp. Ytterligare arbete behövs också nationellt för att förstärka utvärderingen av styrmedel för att få en effektiv styrning mot målen. De modeller och verktyg som används behöver förfinas för att kunna ge beslutsunderlag som bättre hanterar kostnader såväl som nyttor, teknisk utveckling, risker, osäkerheter och långsiktiga förändringar i samhället. De utsläpp som sker i andra länder och orsakas av svensk konsumtion behöver också i ökad utsträckning följas upp och analy- seras för att ge en bättre förståelse för hur våra livsstilar och konsumtion påverkar klimatet. De omfattande utsläppsminskningar som krävs till 2050 och som behöver fortsätta därefter kommer att kräva en strukturell omställning av samhället och omfattande investeringar. Kommunalt och regionalt arbete är viktigt i detta hänseende och stödet till detta arbete behöver utvecklas. Internationellt klimatsamarbete är avgörande för möjligheterna att nå miljökvalitetsmålet om Begränsad klimatpåverkan och det inom FN fastställda målet att hålla den globala tempe- raturökningen under två grader jämfört med den förindustriella nivån. Det krävs att trenden av globalt ökande utsläpp bryts mycket snart. En rad vetenskapliga rapporter pekar på att klimat- konventionens parters nuvarande åtaganden och utfästelser är otillräckliga. FN:s miljöprogram anger t.ex. (Gap Report2 2013) att dagens samlade utsläpp på ca koldioxidekvivalenter måste minska till ca 2020 och 2050 för att hålla tvågradersmålet inom räckhåll. Summan av nuvarande utfästelser ligger dock ca 8–ifrån den enligt Gap Report nödvändiga nivån 2020. understryker FN:s klimatpanel (IPCC), i sin femte utvärde- ringsrapporten (IPCC 2014), möjligheterna att faktiskt nå denna nivå. Förutom att de samlade utfästelserna om utsläppsminskningar bör skärpas är det avgörande att en ny klimatöverens- kommelse för tiden svarar upp mot vetenskapen i fråga om de samlade utsläpps- minskningarna. Det kommer att krävas att de rikaste länderna går före och visar att utsläppen kan minskas som sysselsättningen stärks, ekonomin växer och samhället i stort utvecklas. bidrar insatser för att minska växthusgasutsläppen ofta också till att minska andra miljöproblem. Alla länder bör emellertid bidra efter förmåga. Snabbt växande utvecklingsländer behöver ta ett större ansvar och överenskommelsen bör vara dynamisk så att den kan spegla ländernas utveckling . Den bör innefatta incitament till ambitions- höjning med utgångspunkt i av vetenskapen definierade behov. Frågor om anpassning samt stöd för genomförande i form av teknik- spridning, kapacitetsuppbyggnad och finan- siering av åtgärder i särskilt de fattigare utveck- lingsländerna måste också hanteras av en ny överenskommelse. Avgörande för möjligheten att nå en ambitiös överenskommelse 2015 är att de länder som vill se ambitiösa åtaganden bortom 2020 får ett starkt inflytande i förhandlingarna. Det är centralt att det finns parter som tar ledningen i klimatarbetet. EU kan spela en sådan 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 20 roll och bör vårda och utveckla relationen med andra ambitiösa parter, som man också bör utveckla dialogen med andra parter. I detta sammanhang är det avgörande att och EU kan slutföra ratificeringen av Kyotoproto- kollets andra åtagandeperiod. Det är vidare centralt att vi lever upp till tidigare gjorda åtaganden om utsläppsminskningar och finan- siering och att vi konstruktivt arbetar för att mobilisera framtida finansiering till insatser i utvecklingsländer via olika källor. Arbetet med att utforma EUs bidrag till en internationell överenskommelse efter 2015 med utgångspunkt i Europeiska rådets beslut måste ske skyndsamt och med fortsatt hög ambition så att EU kan befästa sin ledande position i de internationella klimatförhandlingarna. Att i olika fora utanför de formella förhand- lingarna samla länder för diskussion om svåra frågor och att vidta åtgärder inom komplett- erande initiativ är av stor vikt för att kunna nå klimatmålen, men också för att bidra till ett mer positivt förhandlingsklimat. De internationella insatserna bör stärkas för att minska utsläpp av kortlivade klimatpåverkande ämnen, för att fasa ut fossilsubventioner och finansiering till fossil energi inom de internationella finansiella institutionerna. Vidare behöver bättre verktyg utvecklas och kunskapen stärkas om klimatinsatsers positiva inverkan på sysselsättning, investeringar och utveckling. Budskapen och erfarenheterna från det av initierade forskningsinitiativet ”New Climate Economy” bör spridas brett. EU:s ledarskap i klimatarbetet EU har varit och är den ledande kraften i det internationella klimatarbetet. Förutsatt att energimålen inom EU:s klimat- och energipaket till 2020 nås kommer EU:s mål att kunna överträffas. Ny EU-lagstiftning som beslutats, t.ex. rörande utsläpp av fluorerade växthusgaser samt från bilar och lätta nyttofordon, är viktiga för att kunna nå målet , men även för att nå mål till 2030 och för att lägga grunden för EU:s långsiktiga mål om att minska utsläppen med 80–till 2050. För att EU:s långsiktiga mål ska nås behövs dock fler initiativ tas, inte minst på transportområdet. En effektiv fortsatt behandling av det s.k. 2030-ramverket (KOM[2014]15) som säkerställer att EU har en hög ambition blir också av stor betydelse för EU:s möjligheter att vara pådrivande i arbetet 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 20 med att få till stånd en ambitiös global klimat- överenskommelse 2015. EU:s system för utsläppshandel är ett centralt styrmedel för att uppfylla EU:s klimatpolitiska mål. Det stora överskottet och de låga utsläpps- rättspriserna har emellertid lett till att trovärdig- heten hos systemet allvarligt har undergrävts och att incitamenten för investeringar i infrastruktur och teknik med låga växthusgasutsläpp har försvagats. Regeringen anser att fortsatt reformering och utveckling av systemet nu behövs och att strukturella åtgärder bör vidtas som säkerställer en rimlig prissignal, dess långsiktiga funktion och dess styrsignaler till näringslivet. Utsläppstaket i handelssystemet är avgörande för systemets funktion och styr- verkan. aviserade planer på en utsläppshandel i sju städer, med EU:s handels- system som modell och med sikte på ett nationellt system vid decennieskiftet. Utveck- lingen av en global koldioxidmarknad går framåt men behöver stärkas ytterligare. sprider internationellt information om de fördelar vi fått till följd av det styrande pris på klimat- påverkande utsläpp som finns genom den svenska koldioxidskatten. Internationella klimatinsatser och tekniköverföring med fokus på de fattigaste Insatserna för internationella klimatinvesteringar har utvecklats . ökade kontraktsvolymen och leveransvolymen av utsläppsminskningsenheter avsevärt jämfört med föregående år. Det svenska klimatinveste- ringsprogrammet har inriktats på små och medelstora projekt inom förnybar energi, energieffektivisering och avfallshantering med tydliga bidrag till hållbar utveckling i värd- länderna. Den regionala spridningen av projekt har förstärkts genom att en stor andel av nya kontrakt har tecknats i låginkomstländer i , och flera i de minst utvecklade länderna. Behovet av utsläppsbegränsande åtgärder är dock fortsatt mycket stort även i mer utvecklade tillväxtekonomier som och och svenska insatser här har bidragit till metod- utveckling och kapacitetsutveckling. Investe- ringar i tillväxtekonomier bidrar även till att upprätthålla balans mellan insatsernas bidrag till hållbar utveckling, kostnadseffektivitet och leveranssäkerhet. Det internationella klimatsamarbetet genomgår förändringar . insatserna har bidragit till att utveckla de två projektbaserade mekanismerna under Kyoto- protokollet: CDM (Clean Development Mechanism) och JI (Joint Implementation). pågår utveckling mot nya internationella sam- arbetsformer och mekanismer. erfaren- heter från de fonder och pilotaktiviteter som deltar i kan ha en viktig roll att bidra till den globala utvecklingen. Vidare överväganden behövs kring hur erfaren- heter även i fortsättningen på bästa sätt ska kunna bidra till mekanismernas utveckling och till ett fördjupat internationellt klimatsamarbete. Den grundläggande klimatforskningen ger ökad kunskap om klimatförändringarna, de faktorer som styr klimatet och hur ekosystem och samhället påverkas av ett förändrat klimat. Forskningen bidrar också med underlag om styrmedel för minskad klimatpåverkan samt hur samhället bör anpassas till ett förändrat klimat. Såväl den grundläggande som den åtgärds- inriktade forskningen är viktig för att öka kunskapen om klimatförändringarna, metoder att hantera den och för att ställa om samhälle och näringsliv till en minskad klimatpåverkan. Det är angeläget att fortsätta att öka kunskapen om globala funktion och om de föränd- ringar som sker i . Det är också fortsatt viktigt att synliggöra detta globalt. Engagemang genom ger möjlighet till dialog med flera inom klimatförhandlingarna viktiga länder och till konkret samarbete kring inter- nationella klimatfrågor. Det är betydelsefullt att bygga på de framsteg som gjorts inte minst när det gäller klimatvetenskap, minskade utsläpp av sot och arbetet med ökad s.k. resiliens. Regionalt klimat- och energiarbete Länsstyrelserna har en viktig roll i klimatarbetet. har länsstyrelsernas arbete uppvisat en positiv utveckling. Så gott som samtliga läns- styrelser genomför arbetet på ett strategiskt och systematiskt sätt så att målsättningar i de regionala klimat- och energistrategierna ska nås. Det finns dock fortsatt stora skillnader mellan länsstyrelserna exempelvis vad gäller de resurser som läggs ned och hur man konkret planerar för och genomför klimat- och energistrategierna. En grundläggande förutsättning för en framgångsrik strategi är att arbetet är prioriterat från läns- ledningen och att det genomsyrar organisationen och ges tillräckliga resurser. En av huvuduppgifterna för pilotlänen för grön utveckling har varit att stödja och inspirera andra län, att utveckla arbetsmetoder och väg- ledningar samt sprida erfarenheter mellan länen. Det är väsentligt att det strategiska planerings- arbetet går vidare i samverkan med berörda aktörer i länet och att dialogen med kommuner, aktörer med regionalt utvecklingsansvar och näringsliv förstärks. Klimatförändringarna som pågår kommer att få omfattande konsekvenser på samhället, såväl globalt som på nationell, regional och lokal nivå. Konsekvenser som kan förväntas i form av över- svämningar, värmeböljor, skogsbränder, skred och erosion, ökad global instabilitet och konflikter samt stor påverkan på världs- ekonomin. Fortsatta och förstärkta insatser för att anpassa samhället behövs nationellt, regionalt och lokalt. Det är av stor vikt att ett samlat underlag för åtgärder och stöd för genom- förande finns tillgängligt. Oklarheter råder i vissa fall kring ansvaret för klimatanpassningsinsatser. Lagstiftning med betydelse för klimatanpass- ningsområdet och ansvarsfördelningen inom den offentliga sektorn och mellan denna och privata aktörer behöver därför ses över. Kunskaps- centrum vid och dess strategiska arbete utgör en grundläggande funktion för bl.a. läns- styrelsernas och kommunernas konkreta arbete inom området. Lantmäteriets utveckling av den nationella höjdmodellen har likaledes stor betydelse för det fortsatta klimatanpassnings- arbetet ute i landet. En långsiktig förvaltning av modellen behövs. arbete med kartläggning av ras och skredrisker är en annan betydelsefull förutsättning för ett effektivt anpassningsarbete. Det operativa klimatanpassningsarbetet måste i stor utsträckning genomföras ute i kommun- erna och av sektorsmyndigheter, näringsliv och enskilda. Länsstyrelsernas arbete med klimatanpassning spelar en viktig roll för att vägleda arbetet på den regionala och lokala nivån där stödet till kommunerna är av avgörande betydelse. De regionala handlingsplaner som tagits fram av länsstyrelserna i samarbete med berörda aktörer 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 20 utgör en bra grund för fortsatt arbete. Handlingsplanerna innehåller en stor mängd åtgärder som ska genomföras på regional och lokal nivå bl.a. kring vattenfrågor, infrastruktur, areella näringar, värmeböljor och skydd av naturmiljö. Miljökvalitetsmålet är att luften ska vara så ren att människors hälsa samt djur, växter och kulturvärden inte skadas. Inriktningen är att miljökvalitetsmålet ska nås inom en generation. Resultatindikatorer och andra bedömningsgrunder De indikatorer och bedömningsgrunder som används för att redovisa resultaten inom området rör utvecklingen vad gäller de luftföroreningar som utgör preciseringar av miljökvalitetsmålet. De är följande: –halten av bensen –halten av bens(a)pyren –halten av butadien –halten av formaldehyd –halten av medelstora partiklar (PM2.5) –halten av stora partiklar (PM10) –halten av marknära ozon –halten av kvävedioxid –korrosion på kalksten. Utvecklingen i miljön är överlag positiv. Den långsiktiga trenden är att de sammantagna ut- släppen av flera viktiga luftföroreningar har minskat men i vissa fall har de ökat. De totala utsläppen både av stora partiklar (PM10) och medelstora partiklar (PM2.5), som innefattar sotpartiklar, har minskat . har dock utsläppen från el- och värmeproduktion och småskalig ved- eldning legat på ungefär samma nivå. 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 20 Diagram 3.3 Svenska utsläpp av medelstora partiklar PM2.5 1990–2012 Vägtrafik, övriga utsläpp Vägtrafik, slitage av vägbanor 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 00 01 02 03 04 05 06 07 Källa: Underlag till rapportering av luftföroreningar under NEC-direktivet (direktivet om nationella utsläppstak) och till CLRTAP (the Convention on ) Halten av medelstora partiklar överskrider de långsiktiga målvärdena3 i första hand i som påverkas starkt av förorenad luft från och övriga . I övriga landet är halterna av medelstora partiklar låga, även om årsmedelvärdet överskrids i gatu- miljö i några städer. I skog och på landsbygden och i andra områden långt från enskilda källor minskar halterna av medelstora partiklar långsiktigt även i . Det kan bero på att åtgärdsarbetet för att minska luftföroreningar i har börjat visa effekt. Halten av stora partiklar överskrider generellt de nivåer som anges i preciseringen till miljö- kvalitetsmålet4 i gatumiljön. För stora partiklar överskrids även miljökvalitetsnormen i ett par städer. Dygnsmedelvärdet5, vilket enligt får överskridas , nås inte i trafikerade miljöer i ett par städer. Den lång- siktiga trenden är dock att halterna av stora partiklar minskar. Minskningen går snabbare i och än i mellanstora tätorter med en befolkning över 50 000 invånare. Utsläppen av kväveoxider har minskat lång- siktigt och klarar våra 3 10 och /m3 som årsrespektive dygnsmedelvärde. 415 och per kubikmeter luft som årsrespektive dygnsmedelvärde. per kubikmeter luft. Utvecklingen redo- visas närmare under avsnitt 3.5.3 Bara naturlig försurning. Däremot har halterna av kvävedioxid i tätortsluften inte minskat i den utsträckning som hade krävts för att miljökvalitetsnormen som gäller för denna luftförorening skulle nås i hela landet. En orsak är att en större andel av kväveoxiderna i bilavgaser, till följd av en ökad andel dieselbilar, nu består av den giftigare formen kvävedioxid. Förändringar av luft- föroreningssituationen i övrigt har dessutom ökat omvandlingen av den mera harmlösa formen kvävemonoxid till kvävedioxid. Diagram 3.4 Årsmedelvärden av kvävedioxid i stadsmiljöer 2003–2012 NO2 mikrogram per m3 luft Källa: nationella datavärden för luft Utsläppen av svaveldioxid behandlas i avsnitt 3.5.3. Halterna av svaveldioxid i tätorter är låga och utgör inget noterbart hälso- problem. Utsläppen av flyktiga kolväten har mer än halverats då de uppgick till . släpptes ut och 2010 hade utsläppen minskat till . Den mest betydande utsläppsminskningen har skett inom transportsektorn som 1990 svarade för nästan hälften av utsläppen men endast för en femtedel. Däremot har utsläppen från använd- ningen av lösningsmedel endast minskat långsamt. Utsläppen från småskalig vedeldning har inte minskat. De utgör en ganska begränsad del av de totala utsläppen (2011) men de innehåller bl.a. cancerframkallande ämnen som bens(a)pyren. Småskalig vedeldning är nu den dominerande källan till bens(a)pyren sedan utsläppen från aluminiumproduktionen upphörde . Det finns en risk för att det årsmedelvärde som anges i preciseringen till miljökvalitetsmålet, ett mikrogram per kubik- meter luft, överskrids. uppdrag att se över byggreglerna med anledning av att EU-standarden för eldningsutrustning har ändrats. lämnade sin redovisning till regeringen . Antalet timmar med höga halter (över 70 mikro- gram per kubikmeter) av marknära ozon minskar i landsbygdsmiljö. påverkas utvecklingen eftersom ozon- bildningen är starkt väderberoende. De högsta halterna uppträder och under varma somrar. överskreds målet då halterna var ovanligt höga . Eftersom ozon bryts ner genom reaktioner med andra luftföroreningar är halterna lägre i tätorter. Det finns inte heller någon tydlig trend i utvecklingen av halterna i det fallet. Utvecklingen är i huvudsak positiv men regeringens bedömning är att ytterligare insatser behövs utöver de beslutade och planerade styrmedlen för att nå miljökvalitetsmålet luft. Hälsoeffekterna av luftföroreningar leder till förtida dödsfall, ökat antal sjukdagar och medför därför betydande samhällsekonomiska kostnader. Beräkningar utförda av och på uppdrag av tyder på att enbart de negativa effekterna av partikelhalterna kan värderas till ca . De förtida dödsfallen beräknas vara ca 3 000 som de höga halterna leder till 1 300 till 1 400 extra fall av kronisk bronkit . Inom konventionen om långväga gränsöver- skridande luftföroreningar antogs en ändring av protokollet angående minskning av försurning, övergödning och marknära ozon till konventionen (Göteborgsprotokollet) där det anges nya nationella ”tak” för utsläpp av luft- föroreningar. En viktig nyhet är att protokollet nu innehåller nationella utsläppstak även för medelstora partiklar. Det har redan fattats viktiga beslut inom EU om skärpta utsläppskrav för bilar, mindre och medelstora arbetsmaskiner och fasta förbränningsanläggningar som kommer att förbättra situationen . Dessa krav behöver kontinuerligt ses över mot 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 20 bakgrund av den tekniska utvecklingen med syfte att minska utsläppen. Arbetsmaskiner utgör en relativt sett allt viktigare källa för utsläpp av medelstora partiklar (sot) och åtgärder mot utsläpp från stora maskiner behövs. Transportstyrelsen redovisade ett förslag om skärpta krav för nya arbetsmaskiner som bereds av regeringen. presenterade Europeiska kommissionen ett luftvårdpaket med en ny tematisk strategi och förslag till ett reviderat direktiv om nationella utsläppstak för luftföroreningar och ett nytt direktiv för medelstora förbränningsanlägg- ningar samt om ratificering av ändringarna i Göteborgsprotokollet. Förslagen i paketet bedöms leda till betydande hälsovinster och därmed vara samhällsekonom- iskt lönsamt. Förhandlingarna om luftvårds- paketet pågår nu inom rådet och Europa- parlamentet. Det är väsentligt att en tillräckligt hög ambitionsnivå kan säkerställas i syfte att förbättra luftkvaliteten i och och ta tillvara hälsovinsterna och de samhällsekon- omiska vinsterna. Medlemsländerna genomför nu de ändringar som följer av de skärpta kraven på svavelhalten i bränslen enligt det s.k. svaveldirektivet (2012/33/EG). Det leder bl.a. till sänkta bakgrundshalter av medelstora partiklar. Bakom de generellt sänkta utsläppen ligger till stor del att ny teknik eller nya bränslen med lägre utsläpp har ersatt äldre och smutsigare teknik och bränslen. De gäller t.ex. inom väg- trafiken men även när det gäller stora för- bränningsanläggningar. Emellertid tar det innan exempelvis äldre bilar, arbetsmaskiner och förbränningsanläggningar byts ut. Däremot minskar inte utsläppen från hushållen och annan småskalig användning lika påtagligt. Ett viktigt styrmedel för att nå miljö- kvalitetsmålet är miljökvalitetsnormerna för luft, som regleras i luftkvalitetsförordningen (2010:477). De största problemen är att nå normerna för större partiklar och kvävedioxid. I drygt ett dussin städer överträds en eller båda dessa normer eller så har de överträtts. Enligt förordningen ska ett åtgärdsprogram upprättas om en miljökvalitetsnorm överskrids. I några fall överskrids båda normerna. Huvudinriktningen i programmen är på sådana åtgärder där kommunen eller andra regionala aktörer har rådighet. Den enskilt viktigaste faktorn för överskridandet av miljökvalitetsnormen för stora partiklar är dubbdäckslitaget. 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 20 dammbindning, minskad sandning och omledning av trafik till andra gator ingår i åtgärdsprogrammen.