prop · H103141 · 2014-03-14 00:00:00 — Vid revideringen av Myrskyddsplanen 2007 bedömde att när Myrskyddsplanen är genomförd kommer det totala myrskyddet i landet att innehålla ett representativt urval av de allra mest skyddsvärda myrarna. I linje med tidigare beslut bör Myrskyddsplanen fortsätta att genomföras så att etappmålet om skydd av landområden, sötvattensområden och områden omfattar skydd av minst ytterligare våtmarker. När Myrskyddsplanen är genomförd bedöms det viktigaste behovet av skydd av landets myrar, dvs. torvbildande våtmarker, vara genomfört. Ytterligare skydd kan behövas för andra våtmarkstyper, och framförallt är det viktigt att delar av den stora arealen redan dikade våtmarker restaureras. Sjöar, vattendrag och grundvatten Miljökvalitetsmålet Levande sjöar och vattendrag innebär att sjöar och vattendrag ska vara ekologiskt hållbara och deras variationsrika livsmiljöer ska bevaras. Naturlig produktionsförmåga, biologisk mångfald, kulturmiljövärden samt landskapets ekologiska och vattenhushållande funktion ska bevaras, som förutsättningar för friluftsliv värnas. Miljökvalitetsmålet Grundvatten av god kvalitet innebär att grundvattnet ska ge en säker och hållbar dricksvattenförsörjning samt bidra till en god livsmiljö för växter och djur i sjöar och vattendrag. Etappmålet innebär att det formella skyddet av sjöar och vattendrag har ökat med till 2020. Behovet av skyddad areal kom- mer att utvärderas i samband med konstrollstationerna 2016 och 2018. Sjöar, vattendrag och grundvatten tillhandahåller många ekosystem- tjänster som exempelvis dricksvattenförsörjning och produktion av fisk. Reservat som inkluderar vatten är oftast inte inrättade med syfte att be- vara värdefulla vattenmiljöer eller värden knutna till dem. tenarter är hotade. För vissa arter som flodkräfta, storröding och ål är situationen mycket allvarlig. Databasen vatten, som togs fram av men som har tagits över av Havs- och vattenmyndigheten, innehåller cirka 2 000 vattenområden. av deras värden samt geografi är ett viktigt verktyg för att göra prioriter- ingar inom skyddet av sötvattensmiljöer. En betydande andel av de mest värdefulla vattenmiljöerna har fått ett långsiktigt skydd men omfatt- ningen är inte tillräcklig. Det är därför viktigt att arbetet med de mest värdefulla vattenmiljöerna fortgår. För att uppnå ett starkt och långsiktigt skydd av sjöar och vattendrag och deras biologiska mångfald krävs att påverkan från omgivande upp- ströms belägna landmiljöer minimeras. Det är dock svårt att bedöma hur mycket mark som kan komma att beröras eftersom det varierar kraftigt från fall till fall. Det är framför allt i närområdet till sjöar och vattendrag som ett formellt skydd eller anpassat brukande av närliggande marker behövs på grund av de värden som där finns. Den mest utbredda påverkan på sjöar och vattendrag är att man har förändrat den fysiska vattenmiljön, det vill säga hydromorfologisk på- verkan såsom dammar, kraftverk och utdikning. Även enstaka hinder i ett system förändrar hela systemets struktur och funktion med risk för att vissa arters populationer helt slås ut. Antalet restaurerade vattendrag har ökat , men regeringen anser att arbetet behöver intensifi- Flera vattenlevande arter såsom lax och ål behöver kunna röra sig upp- ströms och nedströms i vattendrag (vandra). kan möjligheten till sådan vandring begränsas. vidtas vid vattenkraftverken för att stärka den biologiska mångfalden. Vissa åtgärder för att minska den negativa påverkan har vid- tagits, bl.a. genom anläggandet av fiskvandringsvägar. åtgärder vidtagits vid ett mindre antal av vattenkraftverk och Regeringen har tillsatt en utredning för att se över reglerna om vatten- verksamheter (dir. 2012:29, 2012:60 och 2013:37). ven framgår att föreslagna ändringar ska säkerställa att alla tillståndsplik- tiga vattenverksamheter, dit vattenkraftverk och dammar räknas, har till- stånd i överensstämmelse med dels de miljökrav som ställs i , dels krav i fråga om vattenkvalitet och påverkan på djur- och Uppdraget ska slutredovisas . Grundvattnets mängd och kvalitet kan påverkas av markanvändningen och vattenuttag i tillrinningsområdet. Utströmmande grundvatten har en stor betydelse för en god livsmiljö för växter och djur i källor, sjöar, våt- marker, vattendrag och hav. Ett långsiktigt skydd av våra grundvattenre- surser är viktigt för den kommunala och den enskilda vattenförsörjning- Det är framförallt tillrinningsområden och de huvudsakliga infiltra- tionsområdena till en grundvattenresurs som behöver skyddas. Arbetet med att inrätta nya vattenskyddsområden liksom arbetet med översyn och revidering av redan befintliga vattenskyddsområden är viktigt för att säkerställa kvaliteten på dricksvattentäkter. Detta arbete har ökat hos både kommuner och länsstyrelser. Arbetet med att inrätta specifikt skydd för kommunala yt- och grundvattentäkter behöver fortsätta. Utredningen trygg dricksvattenförsörjning pågår och rapporterar sitt uppdrag (dir. 2013:75). Miljömålsberedningen har i uppdrag att ta fram en strategi för en sammanhållen och hållbar vattenpolitik (dir. 2012:95). Strategin omfattar frågan om bevarande av vattenområden och ska redovisas . Regeringen avser att återkomma med kompletterande insatser när denna strategi har presenterats. Miljökvalitetsmålet för Hav i balans samt levande kust och skärgård är att och ska ha en långsiktigt hållbar produktionsförmåga och att den biologiska mångfalden ska bevaras. Kust och skärgård ska ha en hög grad av biologisk mångfald, upplevelsevärden samt natur- och kulturvärden. Näringar, rekreation och annat nyttjande av hav, kust och skärgård ska bedrivas så att en hållbar utveckling främjas. Särskilt värdefulla områden ska skyddas mot ingrepp och andra störningar. Väl fungerande ekosystem är en förutsättning för viktiga ekosystemtjänster som livsmedelsproduktion, förnyelsebar energiproduktion, bioteknologi, klimatreglering, rekreationsmöjligheter och turism. Tillståndet såväl som framtidsutsikterna för flera naturtyper och arter är dock dåliga. Artdatabankens rödlista visar att andelen rödlistade arter i kust- och havsområden nu är närmare 300 och ökar allteftersom kunskapen om dessa arter förbättras. Enligt rapportering om status för arter och naturtyper som omfattas av artikel 17 i art- och habitatdirektivet (rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter) har inga livsmiljöer gynnsam bevarandestatus och trenderna är negativa. Enligt senaste miljömålsuppföljning är miljökvalitetsmålet Hav i balans samt levande kust och skärgård inte möjligt att nå till 2020 med de åtgärder som redan är beslutade eller planerade. Havsmiljön påverkas av övergödning, utsläpp av farliga ämnen och svaga fiskbestånd, men även av spridningen av främmande arter, marint avfall, havsförsurning och fysisk påverkan på känsliga livsmiljöer. Etappmålet innebär att det formella skyddet av områden bör ha ökat med till 2020. Havs- och vattenmyndigheten har på regeringens uppdrag i rapporten områdesskydd (dnr M2013/1511/Nm) redovisat omfattningen av befintligt skyddade områden samt lämnat en prognos för ytterligare tillkommande skydd. Av redovisningen framgår att (dvs. ) omfattas av juridiskt skydd med föreskrifter till skydd för den miljön. Slutsatsen i redovisningen är att om av havsområde ska vara skyddat så behöver ytterligare områden skyddas. Enligt myndighetens redovisning är prognosen för befintligt planerat skydd av länsstyrelserna de närmaste 2013/14:141 fem åren . Av myndighetens redovisning framgår vidare att de skyddade områdena varken är geografiskt eller ekologiskt Andelen skyddade områden är lägre i Även områden djupare än är under- representerade i skyddet. Arealen skyddade områden behöver öka behöver särskilda insatser göras för att säkerställa representativitet i nätverket av skyddade områden. rapport framgår även att ett förbättrat underlag kring utbredning av naturtyper i havet behöver tas fram för att underlätta analysmöjligheterna både kring det befintliga nätverket av skyddade områden samt vid urval av nya lämpliga skyddade områden för att säkerställa representa- har även förbundit sig att skydda områden som har pekats ut inom ramen för för skydd av Öster- sjöns miljö (Helcom), s.k. BSPA-områden (Baltic Sea Protected Areas enligt Helcom Recommendation 15/5) och områden enligt Ospar- konventionen (Konventionen för skydd av den miljön i Nordost- , s.k. MPA-områden (enligt Ospar Re- commendation 2003/3). Områdena i sig har inte något rättsligt skydd. har vid inrättandet av sådana områden valt områden som samti- digt, helt eller delvis, har ett befintligt nationellt skydd, för att områdena ska ges ett adekvat skydd. Inom båda konventionerna utförs analyser av om nätverken är ekologiskt sammanhängande och representativa. Osparkonventionen pågår ett arbete med att ta fram rekommendationer för skydd av arter och habitat. Inom Helcom pågår en process att se över rekommendationerna för utpekade av skyddade områden. arbetet med områdesskydd i havet behöver utgå från konventionernas analyser och rekommendationer. Att långsiktigt skydda väl fungerande och representativa nätverk av områden är en viktig åtgärd inom havsförvaltningen och inom åtgärdsprogram enligt EU:s havsmiljödirektiv för att på lång sikt säker- ställa havens ekosystemtjänster. Grunda kustnära miljöer har en stor be- tydelse som lek- och uppväxtområden för fiskar och är viktiga områden Dessa områden har påverkats starkt av exploater- ing, muddring, fiske och övergödning. Insatser som bidrar till att öka arealen och säkerställa representativitet i nätverket av skyddade områden behöver göras. ningen har i uppdrag att ta fram en strategi för en sammanhållen och håll- bar vattenpolitik (dir. 2012:95), där beredningen hanterar bevarande av vattenområden och som ska redovisas . I denna del avvaktar därför regeringen med att överväga eventuella kompletterande insatser till denna strategi har presenterats. Aichimål 11 anger att nätverket av skyddade områden ska vara Enligt Havs- och vattenmyndighetens rapport har länsstyrel- serna sett begränsningar för möjligheterna att sköta och förvalta skydd- ade områden på samma sätt som man gör i skyddade områden på Orsaken kan bero på att det i havet finns ett stort antal verksamhe- ter och påverkansfaktorer som inte är lika platsspecifika som på land, t.ex. sjöfart och fiske. Regeringen har tidigare tagit fasta på detta för- hållande i skrivelsen Åtgärder för levande hav (skr. 2009/10:213) och angav där att det för att effektivt skydda biologisk mångfald i marin miljö kan behövas skydd utanför den egentliga värdekärnan. Vidare kan Prop. 2013/14:141 zonering behöva tillämpas för att skydda större områden med differentie- Regeringen anger vidare i skrivelsen att arbetet med bildande och skötsel av skyddade områden i havsmiljö, särskilt där större områden behöver skyddas, bör kunna ske med större inslag av lokal förankring, delaktighet och samverkan. Enligt samma skrivelse kan skyddet av miljöer avse olika bevarandebehov, alltifrån skydd som innebär att opåverkade områden avsätts av rena bevarandeskäl till områden där olika former av nyttjande kan förekomma. I de områden där nyttjande kan förekomma bör möjligheterna undersökas att hitta synergieffekter ur både bevarande- och nyttjandesynpunkt. Det system för havsplanering som kommer införas i kommer bli ett verktyg för att avgöra hur nyttigheterna och utrymmet i havet ska fördelas bl.a. med hänsyn på sjöfart, fiske och energiproduktion samt skydd av havet som en långsiktig resurs, så att intressekonflikter begränsas. Enligt Havs- och vattenmyndighetens rapport har länsstyrelserna i arbetet med skydd av biologisk mångfald i marin miljö i stor utsträckning använt sig av arbetssätt som präglas av stor delaktighet och ett målstyrt och metodiskt tillvägagångssätt för att utvärdera de åtgärder som genomförts, s.k. adaptiv förvaltning. Exempel där sådana förvaltningsmetoder har använts är dels i skötselplanen för och dels projekt för värdefulla kust- och havsområden (6471) som bl.a. genomfördes i Biosfärsområdet Arkipelag och BSPA-områdena i , i samt i St. Anna-Missjö i . Regeringen avser att ge Havs- och vattenmyndigheten, , , och geologiska undersökning i uppdrag att genomföra en fördjupad analys av hur den ekologiska representativiteten ser ut i det svenska skyddet av land- och sötvattensområden och hur den kan stärkas genom de insatser som föreslås i denna proposition. Det finns ett utvecklingsbehov av statistikinsamling och rapportering utifrån internationella åtaganden bl.a. genom överenskommelsen vid partsmötet till konventionen om biologisk mångfald i . Regeringen avser att ge i uppdrag till berörda myndigheter att utveckla insamling, sammanställning, redovisning och nationell och internationell rapportering av statistik över åtgärder för skydd och bevarande av biologisk mångfald i land- och vattenområden i . Regeringens bedömning: Regionala handlingsplaner för grön infrastruktur bör tas fram i samarbete mellan berörda landskapsaktörer som t.ex. markägare, brukare, myndigheter, ideella organisationer och andra relevanta aktörer på lokal och regional nivå. Syftet med planerna är att identifiera naturområden, biotoper, strukturer och element i landskapet som skapar ett ekologiskt sammanhang i landskapet och som utgör förutsättningen för att bevara landskapets biologiska mångfald och främja ekosystemtjänster. Befintliga instrument, information och frivilliga insatser är viktiga grunder för bevarandet. Handlingsplanerna ska baseras på geografisk information där ingående delar klassificeras och behovsanalyseras avseende lämplig brukningsmetod, skötsel, skydd, bevarande eller restaurering. Arbetet bör initieras och vara genomfört i större delen av landet 2017. bedömning överensstämmer till stor del med regeringens. Remissinstanserna: , Trafikanalys, , i södra , länsstyrelserna i , , , , , och län, kommun, geologiska undersökning, , , , , , Svensk energi, och är positiva till en handlingsplan för grön infrastruktur på regional nivå. Utvecklad samverkan och samordning stöds av flera remissinstanser liksom behovet av att på olika sätt koppla arbetet med de regionala landskapsstrategierna. Varierande kritik riktas mot begreppet grön infrastruktur och dess målbild från bl.a. , kommuner och landsting, och . anser att definitionen av grön infrastruktur kompletteras med ett sammanhängande nätverk av naturmiljöer och strukturer i landskapet och brukandet av desamma som säkerställer en långsiktig överlevnad av livsmiljöer och arter, genom att spridningsmöjligheter säkerställs och på så sätt vidmakthålls ekosystemens förmåga att leverera viktiga ekosystemtjänster. Åsikterna om landskapsklassificering går isär mellan flera remissinstanser. Flera länsstyrelser, bl.a. länsstyrelserna i , , , och har kritiska åsikter om nyttan eller bedömning av nyttan med en landskapsklassificering, medan bl.a. , , geologiska undersökning och Skogsindustrierna är positivt inställda till en nationell landskapsklassificering. Flera instanser stöder framtagandet av en kunskapssammanställning över befintligt dataunderlag av betydelse för grön infrastruktur och att utse en nationell datavärd för alla data gällande naturmiljö och vattenförvaltning. i anser att arbetet med regional grön infrastruktur bör ha en nationell bas utifrån vilken länsstyr- elserna gör regionala anpassningar, att metodutveckling bör ingå i den nationella basen samt att bör ges ett tydligt ansvar på regional nivå vad gäller skog. i samt och kommuner anser att de dataunderlag som tas fram bör tillgängliggöras för både regionala och lokala intressenter. i och geologiska undersökning anser att framtagandet av sammanlänkade regionala handlingsplaner för grön infrastruktur kommer att vara en komplex process som omfattar flera sakområden samt att det därför är avgörande att utarbeta en tydlig gemensam grund som omfattar ett basmaterial och klassificering, beskrivning av analysmetoder samt arbetssätt. i södra m.fl. pekar på behovet av att tydligt peka ut olika myndigheters ansvar. Flera påpekar att planerna bör vara adaptiva dokument som kan revideras efterhand som uppföljning av den gröna infrastrukturen kommer igång. Flera instanser, bl.a. länsstyrelserna i , , och efterfrågar att det nationella ansvaret blir tydligt och att länsstyrelserna bör ha huvudansvaret regionalt. Vissa anser att Havs- och vattenmyndigheten bör få en likställd roll som och att Artdatabanken bör få en roll i det centrala arbetet. Formas, , och i södra ser positivt på att samarbetet mellan myndigheter utvecklas. i och anser att det i handlingsplanen tydligt bör framgå att samverkan med andra aktörer i länet bör ske tidigt i processen. anser att det är angeläget att de regionala handlingsplanerna tas fram i samråd med markägare och arrendatorer för att få in grön infrastruktur i odlingslandskapet. Skogsindustrierna anser att det är viktigt att skogsbrukets frivilliga avsättningar, generella hänsyn samt övriga åtaganden tas i beaktande på ett seriöst sätt i framtida bedömningar och analyser. Världsnaturfonden påpekar att det finns en underskattning av svårigheterna i den samverkan som förutsätts. Varierande synpunkter har framförts avseende vilka naturtyper, inklusive uppdelningsnivå samt naturvärden som ska tjäna som utgångspunkt. Flera instanser nämner behovet av att identifiera olika typer av nyckelfaktorer, som exempelvis kan utvecklas utifrån behov av ett urval arter. och i län påtalar att det inte enbart är värdekärnor som bör beaktas. Länsstyrelserna i och anser att indelningen i naturtyper är alldeles för grov i sammanhanget, att en uppdelning endast utifrån dessa riskerar att göra analysen meningslös samt det i stället bör göras en nulägesbeskrivning och att värdetrakter bör identifieras separat för mer specifika vegetationstyper och grupper av arter som är knutna till dessa. Flera remissinstanser, bl.a. länsstyrelserna i , och , understryker behovet av att förtydliga att även vattenmiljöer omfattas. och kommun är positiva till att marin miljö inkluderas. Länsstyrelserna i , och län, och m.fl. påpekar att även andra värden bör inkluderas, som exempelvis sociala aspekter, rekreation och kulturmiljövärden. Behovet av att förtydliga kopplingen till kommunerna och deras planering påpekas av bl.a. i , 2013/14:141 och kommuner, och kommuner och landsting. Flera instanser menar att tidsramarna för uppdraget har varit snäva, vilket har medfört att redovisningen av uppdraget i många delar är ytligt behandlad. Vidare anser flera att även tiden och kostnaderna för genomförandet har underskattats. Enligt bl.a. flera länsstyrelser och regionförbund, Statskontoret samt finns det oklarheter eller brister kopplade till ekonomiska resurser. Kostnadsuppskattningen bedöms vara alltför låg med hänvisning till de mycket omfattande inventeringar som behövs för att göra handlingsplanerna användbara på lokal nivå. anser att man bör utnyttja de kontaktvägar som redan är upparbetade hos myndigheterna, vilket i fall gäller exempelvis arbetet med sektors- och distriktsråd. Enligt bör man i landskapskonventionens anda kartlägga och stötta relevanta nationella, regionala och lokala landskapsinitiativ som exempelvis initiativen Modellskog, Leaderprojekt med ambitioner på landskapsnivå och EU- projekt som bygger på landskapskonventionen, men också landskapsinitiativ från skogsnäringen såsom Ekolandskap, Ekologiska landskaps- planer och Mångbruksplaner. Skälen för regeringens bedömning Den gröna infrastrukturens betydelse i förhållande till miljökvalitetsmå- len beskrivs i preciseringarna till flera naturtypsanknutna miljökvalitets- mål (Svenska miljömål – preciseringar av miljökvalitetsmålen och en första uppsättning etappmål, Ds 2012:23). rikt växt- och djurliv avses bl.a. att det finns en fungerande grön infra- struktur, som upprätthålls genom en kombination av skydd, återställande och hållbart nyttjande inom sektorer, så att fragmentering av populatio- ner och livsmiljöer inte sker och den biologiska mångfalden i landskapet Omfattningen och utbredningen av arter och naturtyper avgör förekomsten av viktiga funktioner och ekosystemtjänster och en grön in- frastruktur möjliggör på så sätt en hållbar förvaltning av ekosystemtjäns- I propositionen En sammanhållen klimat- och energipolitik (prop. 2008/09:162) sade regeringen att för att säkerställa den biologiska mång- falden och förmågan hos ekosystemen att kunna leverera ekosystemtjäns- ter i ett förändrat klimat är det nödvändigt att utveckla grön infrastruktur. En sådan grön infrastruktur ökar ekosystemens möjligheter till anpass- ning till ett förändrat klimat med bibehållen möjlighet till kollagring. propositionen Hållbart skydd av naturområden (prop. 2008/09:214) sade regeringen att en analys bör ske av hur det svenska naturvårdsarbetet och åtgärder som vidtas inom sektorernas ansvar för biologisk mångfald uppfyller kraven på en grön infrastruktur och ekologiska nätverk. 2010 gav regeringen i uppdrag att utarbeta en förstudie om grön infrastruktur i samråd med , Statens jordbruks- verk, , , och Försvarsmakten. dien redovisades och innehöll en plan för hur kommande re- geringsuppdrag i dessa frågor kan genomföras . utgångspunkt från förstudien uppdrog regeringen till att utarbeta en landskapsanalys och analysera relevanta styrmedel för att utveckla den gröna infrastrukturen (dnr M2012/722/Nm). I redovisning av uppdraget beskrivs en landskapsanalys som även inkluderar arters möjligheter att sprida sig i vardagslandskapet. När det gäller styrmedelsanalysen visar den på en stor bredd av möjliga styrmedel men även ett visst behov av utveckling av nya. I redovisningen framgår vidare att det nationella arbetet med grön infrastruktur kan ske övergripande och skapa vissa förutsättningar. Framtagande av regionala målbilder, landskapsanalyser, indelning och anpassning till fysiska och andra förutsättningar kan däremot hanteras på regional och lokal nivå. fick i uppdrag att i samråd med Havs- och vattenmyndigheten ta fram förslag till handlingsplan för grön infrastruktur på regional nivå. En handlingsplan för arbetet med grön infrastruktur på regional nivå kan utgöra ett ramverk för att tydligare samla naturvårdsåtgärder i ett geografiskt sammanhang (landskapsperspektiv) för att bevara biologisk mångfald och mångfunktionalitet i landskapet. Naturvårdsåtgärderna bör bygga på befintliga instrument, information och frivilliga insatser. I arbetet måste hänsyn tas till äganderätten. En utveckling av arbete med grön infrastruktur på lokal och regional nivå kan bidra till förbättrade planeringsunderlag om ekosystemtjänster, ekosystemresiliens och ekosystemtjänstbedömningar. Grön infrastruktur behandlades även i en av tankesmedjorna under Folk- och naturkonferens . Här bekräftades att utvecklingen av den gröna infrastrukturen är en förutsättning för både ekosystemtjänster och biologisk mångfald och berör hela landskapet, inklusive havet, och bör enligt deltagarna vid tankesmedjan omfatta mer än enbart gröna korridorer. Vidare betonades ett behov av att utveckla tydliga planeringsunderlag för grön infrastruktur och att grön infrastruktur bör fungera både i ett artperspektiv samt för att stödja mångfunktionalitet i landskapet och vidmakthålla ekosystemtjänster. Former för samverkan lyftes som viktiga processer att utveckla och att processer som främjar lärandet bör prioriteras. Vidare ansåg deltagarna att hänsyn behöver tas till befintliga samverkansprocesser mellan grupper som exempelvis jägare, inom rennäringen, mellan lantbrukare och skogsbrukare m.fl., och om så lämpligt integreras med samverkan för utveckling av grön infrastruktur. I för biologisk mångfald föreslog EU-kommis- sionen att en strategi för grön infrastruktur skulle utarbetas. I färdplanen för ett resurseffektivt sägs att kommissionen ska utarbeta ett meddelande om grön infrastruktur.