prop · H103219 · 2014-01-01 00:00:00 — (10)Tillämpningsområdet för denna förordning bör täcka de väsentliga delarna av privaträtten utom vissa väl definie rade delar, i synnerhet underhållsskyldighet, som bör un dantas från den här förordningens tillämpningsområde (1) EGT L 299, 31.12.1972, s. 32; EGT L 304, 30.10.1978, s. 1; EGT L 388, 31.12.1982, s. 1; EGT L 285, 3.10.1989, s. 1; EGT C 15, , s. 1. Se konsoliderad version i EGT C 27, 26.1.1998, s. 1. (2) EGT L 319, 25.11.1988, s. 9. (3) EUT L 120, , s. 22. (4) EUT L 147, 10.6.2009, s. 5. till följd av antagandet av rådets förordning (EG) nr 4/2009 av om domstols be hörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhållsskyldig het (5). (11)Med avseende på tillämpningen av denna förordning bör domstolar i medlemsstaterna inbegripa domstolar som är gemensamma för flera medlemsstater, till exempel luxdomstolen, när den är behörig i frågor som omfattas av denna förordning. Därför bör domar som meddelas av sådana domstolar erkännas och verkställas i enlighet med denna förordning. (12)Denna förordning bör inte tillämpas på skiljeförfaranden. Ingenting i denna förordning bör hindra en medlemsstats domstol, vid vilken talan väcks angående en fråga som omfattas av ett skiljeavtal mellan parterna, från att hän visa parterna till skiljeförfarande eller att vilandeförklara eller avvisa talan eller undersöka om skiljeavtalet är ogil tigt, utan verkan eller ogenomförbart i enlighet med de ras nationella lagstiftning. En dom från en medlemsstats domstol om huruvida ett skiljeavtal är ogiltigt, utan verkan eller ogenomförbart bör inte omfattas av denna förordnings bestämmelser om erkännande och verkställighet, oberoende av om domstolen avgjorde frågan som en huvudfråga eller som en incidensfråga. Om en medlemsstats domstol, som är behörig enligt denna förordning eller enligt nationell rätt, däremot har funnit att ett skiljeavtal är ogiltigt, utan verkan eller oge nomförbart, bör detta inte hindra domstolens dom rö rande saken från att erkännas eller, i förekommande fall, verkställas i enlighet med denna förordning. Detta bör inte påverka behörigheten för medlemsstaternas domsto lar att besluta om erkännande och verkställighet av skil jedomar i enlighet med konventionen om erkännande och verkställighet av utländska skiljedomar, antagen i (New Yorkkonven tion), som har företräde framför denna förordning. Denna förordning bör inte tillämpas på en talan eller ett förfarande som rör i synnerhet inrättandet av en skilje nämnd, skiljemäns behörighet, genomförandet av ett skil jeförfarande eller någon annan aspekt av ett sådant för farande, och inte heller på någon talan eller någon dom som rör ogiltigförklaring, omprövning, överklagande, er kännande eller verkställighet av en skiljedom. (5) EUT L 7, 10.1.2009, s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 351/3 (13)Det måste finnas en anknytning mellan de förfaranden på vilka denna förordning är tillämplig och medlemsstater nas territorium. Gemensamma behörighetsbestämmelser bör därför i princip tillämpas när svaranden har hemvist i en medlemsstat. (14)En svarande som inte har hemvist i en medlemsstat bör i allmänhet omfattas av de nationella behörighetsbestäm melser som gäller i den medlemsstat där talan väcks. För att skydda konsumenternas och arbetstagarnas intres sen, garantera behörigheten för medlemsstaternas dom stolar i de fall där de har exklusiv behörighet och respek tera parternas rätt att själva avtala om behörig domstol, bör emellertid vissa av denna förordnings behörighets bestämmelser tillämpas oavsett var svaranden har hem vist. (15)Behörighetsbestämmelserna bör uppfylla kravet på för utsebarhet och bygga på den allmänna principen om svarandens hemvist. Det bör alltid kunna gå att be stämma vilken domstol som är behörig utifrån denna princip, utom i vissa bestämda fall när tvistens art eller hänsynen till parternas rätt att själva avtala om behörig domstol gör det berättigat att använda något annat kri terium om anknytning. I fråga om juridiska personer måste hemvisten kunna bestämmas på ett objektivt sätt så att de gemensamma reglerna blir överskådliga och behörighetskonflikter kan undvikas. (16)Principen om att domstolen där svaranden har hemvist är behörig bör kompletteras med alternativa behörighets grunder i de fall där det finns en nära anknytning mellan domstolen och tvisteföremålet eller då detta krävs för att underlätta en korrekt rättskipning. Detta kriterium om nära anknytning bör säkerställa ökad rättssäkerhet och förhindra att svaranden kan stämmas i en domstol i en medlemsstat som han eller hon inte rimligen kunde för utse. Detta är viktigt, särskilt i tvister om utomobligato riska förpliktelser som härrör från kränkningar av privat livet eller personlighetsskyddet, inbegripet förtal. (17)Den som äger ett kulturföremål enligt definitionen i ar tikel 1.1 i rådets direktiv /7/EEG av om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium (1), bör i enlighet med denna förordning kunna inleda en tvistemålstalan på äganderättslig grund om att återfå ett sådant kulturföre mål i en domstol som är belägen där kulturföremålet finns när talan väcks. Dessa förfaranden bör inte påverka förfaranden som inleds i enlighet med direktiv /7/EEG. (1) EGT L 74, 27.3.1993, s. 74. (18)Vid försäkrings-, konsument- och anställningsavtal bör den svagare parten skyddas genom behörighetsbestäm melser som är förmånligare för dennes intressen än de allmänna bestämmelserna. (19)Parternas rätt att själva avtala om behörig domstol bör respekteras med förbehåll för de exklusiva behörighets grunderna i denna förordning, utom när det gäller för säkrings-, konsument- och anställningsavtal, där endast begränsad autonomi medges. (20)Vid fråga om ett avtal om behörig domstol till förmån för en domstol eller domstolarna i en medlemsstat är ogiltigt på materiell grund, bör frågan avgöras i enlighet med lagen i den medlemsstat där den domstol eller de domstolar som anges i avtalet finns, inbegripet den med lemsstatens lagvalsregel. (21)För att rättskipningen ska fungera väl, är det nödvändigt att minimera möjligheten för samtidiga förfaranden och att se till att oförenliga domar inte meddelas i olika medlemsstater. Det bör finnas klara och effektiva regler för att avgöra frågor om litispendens och mål som har samband med varandra och för att undanröja problem som härrör från nationella skillnader när det gäller att fastställa ett mål ska anses vara på gående. Den tidpunkten bör ges en autonom definition i denna förordning. (22)För att göra exklusiva avtal om val av behörig domstol effektivare och förhindra rättegångsmissbruk måste det finnas möjlighet att göra undantag från den allmänna litispendensregeln för att på ett tillfredsställande sätt kunna hantera situationer med parallella förfaranden. En sådan situation uppstår när en talan väcks vid en domstol som inte anges i ett exklusivt avtal om domstols behörighet och en talan därefter väcks vid den domstol som anges i avtalet rörande samma sak och målen gäller samma parter. I det fallet bör den domstol där talan först väcktes vara skyldig att låta handläggningen av målet vila så snart talan väcks vid den domstol som anges i avtalet och fram till dess att den sistnämnda domstolen medde lar att den inte har behörighet enligt det exklusiva avtalet om val av domstols behörighet. Detta är nödvändigt för att säkerställa att den domstol som anges i avtalet i denna situation har företräde att ta ställning till om av talet är giltigt och i vilken utsträckning avtalet ska till lämpas på tvisten. Den domstol som anges i avtalet bör kunna fortsätta handläggningen av målet oavsett om den andra domstolen redan har beslutat att låta handlägg ningen vila eller inte. L 351/4 Europeiska unionens officiella tidning Detta undantag bör inte tillämpas när parterna har ingått motstridiga exklusiva avtal om domstols behörighet eller när talan först har väckts vid en domstol som anges i ett exklusivt avtal om domstols behörighet. I dessa fall bör denna förordnings allmänna litispendensregel gälla. (23)Denna förordning bör ha flexibla regler som gör det möjligt för medlemsstaternas domstolar att ta hänsyn till pågående förfaranden vid domstolar i tredjeländer, varvid särskilt avseende bör fästas vid dels om en dom som meddelats i ett tredjeland kommer att kunna erkän nas och verkställas i den berörda medlemsstaten enligt den medlemsstatens lagstiftning, dels behovet av en kor rekt rättskipning. (24)När domstolen i den berörda medlemsstaten beaktar be hovet av en korrekt rättskipning bör den bedöma samt liga omständigheter i det enskilda fallet. Sådana omstän digheter kan inbegripa sambandet mellan omständighe terna i målet, berörda parter och det berörda tredjelandet, hur långt förfarandena i tredjelandet har kommit när förfaranden inleds vid domstolen i medlemsstaten och huruvida domstolen i tredjelandet kan förväntas meddela en dom inom en rimlig tid. Den bedömningen kan också avse frågan huruvida dom stolen i tredjelandet har exklusiv behörighet att ta upp talan till prövning i det enskilda fallet när en domstol i en medlemsstat skulle ha exklusiv behörighet. (25)Begreppet interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhets åtgärder, bör till exempel inbegripa beslut om åtgärder som syftar till att skaffa fram information eller säkra bevisning i den mening som avses i artiklarna 6 och 7 i och rådets direktiv /48/EG av om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (1). Det bör inte inbegripa åtgär der som inte har karaktär av säkerhetsåtgärder, till ex empel beslut om hörande av vittne. Detta bör inte på verka tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 1206/2001 av om samarbete mel lan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptag ning i mål och ärenden av civil eller kommersiell na tur (2). (26)Det ömsesidiga förtroendet mellan de rättsvårdande myn digheterna i unionen berättigar principen om att domar som har meddelats i en medlemsstat bör erkännas i samtliga medlemsstater utan att det behövs något särskilt (1) EUT L 157, 30.4.2004, s. 45. (2) EGT L 174, 27.6.2001, s. 1. Målet att minska tidsåtgången och kost naderna i gränsöverskridande tvister gör det dessutom berättigat att avskaffa kravet på en verkställbarhetsförkla ring innan verkställighet kan ske i den anmodade med lemsstaten. Följaktligen bör en dom som har meddelats av domstolarna i en medlemsstat behandlas som om den hade meddelats i den anmodade medlemsstaten. (27)För att uppnå fri rörlighet för domar bör en dom som meddelats i en medlemsstat erkännas och verkställas i en annan medlemsstat även om domen har meddelats mot en person som inte har hemvist i en medlemsstat. (28)Om en dom inbegriper en åtgärd eller ett beslut som inte förekommer i den anmodade medlemsstatens lagstiftning bör åtgärden eller beslutet, inklusive de rättigheter som fastställs där, i möjligaste mån anpassas till en åtgärd eller ett beslut som enligt den medlemsstatens lagstiftning har motsvarande verkan och eftersträvar liknande mål. Hur anpassningen ska ske, och av vem, bör bestämmas av varje enskild medlemsstat. (29)Direkt verkställighet i den anmodade medlemsstaten av en dom som har meddelats i en annan medlemsstat utan en verkställbarhetsförklaring bör inte äventyra respekten för rätten till försvar. Därför bör den person mot vilken verkställighet söks kunna ansöka om att erkännandet eller verkställigheten av domen vägras om vederbörande anser att någon av grunderna för att vägra erkännande föreligger. En sådan grund skulle kunna vara att veder börande inte hade möjlighet att förbereda sitt svaromål då domen meddelades i dennes utevaro rörande ett civil rättsligt anspråk med koppling till ett brottmål. Det skulle också kunna vara en grund som åberopas på grundval av ett avtal som ingåtts mellan den anmodade medlemsstaten och ett tredjeland i enlighet med arti kel 59i Brysselkonvention. (30)Den part som överklagar verkställigheten av en dom som meddelats i en annan medlemsstat bör i möjligaste mån, och i enlighet med den anmodade medlemsstatens rätts system, utöver de grunder för vägran som anges i denna förordning, kunna åberopa de grunder för vägran som föreskrivs i nationell lagstiftning i samma förfarande och inom de tidsfrister som fastställs i den lagstiftningen. Erkännande av en dom bör dock endast vägras om en eller flera av de grunder för vägran som fastställs i denna förordning föreligger. Europeiska unionens officiella tidning L 351/5 (31)Vid ett överklagande av verkställighet av en dom bör domstolarna i den anmodade medlemsstaten, det tar att handlägga ett sådant överklagande, inklu sive ett eventuellt ytterligare överklagande, kunna tillåta att verkställigheten fortsätter, under förutsättning att verkställigheten begränsas eller att det ställts en säkerhet. (32)För att underrätta den person mot vilken verkställighet söks om verkställigheten av en dom som meddelats i en annan medlemsstat, bör det intyg som inrättas genom denna förordning, om så krävs åtföljt av domen, delges den personen inom rimlig tid före den första verkställig hetsåtgärden. Med den första verkställighetsåtgärden bör avses den första verkställighetsåtgärden efter delgivning en. (33)När interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhetsåtgärder, beslutas av en domstol som är behörig att pröva målet i sak, bör det säkerställas att åtgärderna omfattas av fri rörlighet enligt denna förordning. Interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhetsåtgärder, som beslutats av en sådan domstol utan svarandens hörande bör dock inte erkännas och verkställas enligt denna förordning, såvida inte den dom som inbegriper åtgärden delges svaranden före verk ställigheten. Detta bör inte hindra att sådana åtgärder erkänns och verkställs enligt nationell lagstiftning. Om interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhetsåtgärder, be slutas av en domstol i en medlemsstat som inte är be hörig att pröva målet i sak bör verkningarna av dessa enligt denna förordning vara begränsade till den berörda medlemsstatens territorium. (34)Kontinuiteten mellan Brysselkonvention, för ordning (EG) nr 44/2001 och denna förordning bör sä kerställas, och övergångsbestämmelser bör därför införas. Likaså måste kontinuitet råda när det gäller Europeiska unionens domstols tolkning av bestämmelserna Brysselkonvention och de förordningar som ersätter den. (35)Respekten för medlemsstaternas internationella åtagan den innebär att denna förordning inte bör påverka kon ventioner som medlemsstaterna anslutit sig till och som gäller särskilda rättsområden. (36)Utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter en ligt fördragen bör denna förordning inte påverka tillämp ningen av de bilaterala konventioner och avtal mellan ett tredjeland och en medlemsstat som ingicks före ikraft trädandet av förordning (EG) nr 44/2001 och som gäller frågor som regleras i denna förordning. (37)I syfte att säkerställa att de intyg som enligt denna för ordning ska användas i samband med erkännandet eller verkställigheten av domar, officiella handlingar samt inför domstol ingångna förlikningar hålls uppdaterade bör be fogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen med avseende på ändringar av bilagorna I och II till denna förordning. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbe tar delegerade akter bör den se till att relevanta hand lingar översänds till och rå det och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt. (38)I denna förordning respekteras de grundläggande rättig heterna och iakttas de principer som erkänns i Europe iska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opar tisk domstol enligt artikel 47 i stadgan. (39)Eftersom målet för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i ar tikel 5 i fördraget om Europeiska unionen (). I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (40)och deltog i enlighet med artikel 3 i protokollet om och Ir lands ställning, fogat till och det dåvarande fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, i nr 44/2001. I enlighet med artikel 3 om och ställning med av seende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fo gat till och EUF-fördraget, har och meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av denna förordning. (41)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om ställning, fogat till och EUF-för draget, deltar inte i antagandet av denna för ordning, som varken är bindande för eller tillämplig på , dock utan att detta påverkar möj nr 44/2001, i enlighet med artikel 3 mellan Europeiska gemenskapen och om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (1). (1) EUT L 299, 16.11.2005, s. 62. L 351/6 Europeiska unionens officiella tidning HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.Denna förordning är tillämplig på privaträttens område, oberoende av vilket slag av domstol det är fråga om. Den omfattar i synnerhet inte skattefrågor, tullfrågor eller förvalt ningsrättsliga frågor eller statens ansvar för handlingar eller underlåtenhet vid utövandet av offentliga maktbefogenheter (acta jure imperii). 2.Denna förordning är inte tillämplig på a)fysiska personers rättsliga status, rättskapacitet eller rätts handlingsförmåga, makars förmögenhetsförhållanden eller förhållanden som enligt den lag som är tillämplig på sådana förhållanden har samma verkan som äktenskap, b)konkurs, ackord och liknande förfaranden, c)social trygghet, d)skiljeförfaranden, e)underhållsskyldighet som har sin grund i familje-, släktskaps-, äktenskaps- eller svågerlagsförhållande, f)testamenten och arv, inbegripet underhållsskyldighet som har sin grund i dödsfall. Definitioner till denna förordning: a)dom: varje avgörande som har meddelats av en domstol i en medlemsstat oavsett dess rubricering, såsom dom, beslut, förordnande om verkställighet, samt domstolstjänstemans beslut i fråga om rättegångskostnader. I kapitel III avses med dom även beslut om interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhetsåtgärder, som beslutas av en domstol som enligt denna förordning är behörig att pröva målet i sak. Begreppet omfattar inte en interimistisk åtgärd, inbegripet säkerhetsåtgärd, som beslutas av en sådan dom stol utan svarandens hörande, såvida inte den dom som innehåller åtgärden har delgetts svaranden före verkställighe ten. b)förlikning inför domstol: en förlikning som har godkänts av en domstol i en medlemsstat eller ingåtts inför en domstol i en medlemsstat i samband med domstolsförhandlingarna. c)officiell handling: en handling som har upprättats eller regi strerats som en officiell handling i ursprungsmedlemsstaten och vars äkthet i)avser handlingens underskrift och innehåll, och ii)har bestyrkts av en offentlig myndighet eller annan myn dighet som bemyndigats för ändamålet. d)ursprungsmedlemsstat: den medlemsstat där domen har med delats, förlikningen har godkänts eller ingåtts eller den offi ciella handlingen formellt har upprättats eller registrerats. e)anmodad medlemsstat: medlemsstat i vilken erkännande av en dom åberopas eller, i vilken verkställighet av en dom, en förlikning eller en officiell handling söks. f)ursprungsdomstol: den domstol som har meddelat den dom för vilken erkännande åberopas eller för vilken verkställighet söks. I denna förordning avses med domstol följande myndigheter i den utsträckning de är behöriga i frågor som omfattas av till lämpningsområdet för denna förordning: a)I , vid summarisk process i mål om betalningsföre läggande (fizetési meghagyásos eljárás), notarien (közjegyző). b)I , vid summarisk process i mål om betalningsföre läggande och handräckning, . Europeiska unionens officiella tidning L 351/7 1.Om inte annat föreskrivs i denna förordning, ska talan mot den som har hemvist i en medlemsstat väckas vid domstol iden medlemsstaten, oberoende av i vilken stat han eller hon har medborgarskap. 2.För den som inte är medborgare i den medlemsstat där han eller hon har hemvist gäller samma bestämmelser om dom stols behörighet som för medlemsstatens egna medborgare. 1.Talan mot den som har hemvist i en medlemsstat får väckas vid domstol i en annan medlemsstat endast med stöd av bestämmelserna i avsnitten 2–7 i detta kapitel. 2.I synnerhet får de nationella bestämmelser om domstols behörighet som medlemsstaterna ska anmäla till kommissionen ienlighet med artikel 76.1 a inte tillämpas mot en person som avses i punkt 1. 1.Om svaranden inte har hemvist i en medlemsstat bestäms domstolarnas behörighet i varje medlemsstat i enlighet med den medlemsstatens lag, om inte annat följer av bestämmelserna i artiklarna 18.1, 21.2, 24 och 25. 2.Mot en sådan svarande kan den som har hemvist i en medlemsstat, oberoende av medborgarskap, i den medlemssta ten åberopa de bestämmelser om domstols behörighet som gäller där, på samma sätt som den medlemsstatens egna med borgare, särskilt de bestämmelser som medlemsstaterna ska an mäla till kommissionen i enlighet med artikel 76.1 a. Talan mot en person som har hemvist i en medlemsstat får väckas i en annan medlemsstat: 1.a) Om talan avser avtal, vid domstolen för uppfyllelseorten för den förpliktelse som talan avser. b)Vid tillämpning av denna bestämmelse, och såvida inte annat avtalats, avses med uppfyllelseorten för den förplik telse som talan avser vid försäljning av varor, den ort i en medlemsstat dit enligt avtalet varorna har eller skulle ha levererats, vid utförande av tjänster, den ort i en medlemsstat där enligt avtalet tjänsterna har eller skulle ha utförts. c)Om led b inte gäller, ska led a gälla. 2.Om talan avser skadestånd utanför avtalsförhållanden, vid domstolen för den ort där skadan inträffade eller kan inträf fa. 3.Om talan avser enskilt anspråk i anledning av brott, vid den domstol där brottmålet är anhängigt, i den mån domstolen enligt sin lag är behörig att pröva enskilda anspråk. 4.Om talan avser en tvistemålstalan på äganderättslig grund om att återfå ett kulturföremål enligt definitionen i artikel 1.1 idirektiv /7/EEG som inleds av den person som säger sig ha rätt att få tillbaka ett sådant föremål, vid domstolen för den ort där kulturföremålet finns då talan väcks. 5.Om talan avser en tvist som hänför sig till verksamheten vid en filial, agentur eller annan etablering, vid domstolen för den ort där denna är belägen. 6.Om svaranden i tvisten är instiftare av en trust, trustee eller insatt förmånstagare till en trust som är upprättad antingen genom lag eller genom en skriftlig handling eller muntligen och skriftligen bekräftad, vid domstolarna i den medlemsstat där trusten har sitt säte. 7.Om talan avser en tvist om betalning av bärgarlön för bärg ning av skeppslast eller för frakt, vid den domstol där lasten eller frakten a)har blivit föremål för kvarstad eller liknande säkerhets åtgärd för att säkerställa sådan betalning, eller b)kunde ha blivit föremål för sådan säkerhetsåtgärd, om inte borgen eller annan säkerhet hade ställts, under förutsättning att denna bestämmelse endast är tillämp lig om det görs gällande att svaranden har någon rätt till lasten eller frakten eller hade sådan rätt vid tiden för bärg ningen. L 351/8 Europeiska unionens officiella tidning Talan mot en person som har hemvist i en medlemsstat kan även väckas i följande fall: 1.Om han eller hon är en av flera svarande, vid domstol där någon av svarandena har hemvist, förutsatt att det finns ett tillräckligt nära samband mellan käromålen för att en ge mensam handläggning och dom ska vara påkallad för att undvika att oförenliga domar meddelas som en följd av att käromålen prövas i olika rättegångar.