prop · H103242 · 2014-06-26 00:00:00 — Regeringens proposition 2013/14:242 Ett stärkt konsumentskydd vid automatisk Regeringen överlämnar denna proposition till . Det är vanligt att ett tidsbestämt avtal förlängs om en konsument inte säger upp avtalet till avtalstidens utgång, s.k. automatisk avtalsförläng- ning. Konsekvensen för konsumenten kan då bli att han eller hon av förbiseende blir fortsatt bunden av avtalet, ofta . Regeringen vill därför stärka konsumentskyddet genom att föreslå en ny lag. Lagen innebär att en näringsidkare inför en förlängning av avtalet ska påminna en konsument om att avtalet kommer att förlängas om det inte sägs upp. Påminnelsen ska vara skriftlig och lämnas senast en månad före den tidpunkt då avtalet senast måste sägas upp. Om näringsidkaren inte påminner konsumenten, ska konsumenten ha rätt att säga upp av- talet. Detta ska inte gälla om det finns särskilda bestämmelser om förläng- ning av ett avtal eller om konsumenten efter en förlängning ändå kan säga upp avtalet med högst tre månaders uppsägningstid. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om konsumentskydd vid automatisk Ärendet och dess beredning .............................................................. En ny lag om konsumentskydd vid automatisk Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian (Ds 2012:31) i Förteckning över remissinstanserna...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ........... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om konsumentskydd vid automatisk avtalsförlängning. 2013/14:242 2 Förslag till lag om konsumentskydd vid Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller när ett tidsbestämt avtal mellan en näringsidkare och en konsument innehåller villkor om att avtalet förlängs om konsu- menten inte säger upp det. Lagen gäller inte om det finns särskilda bestämmelser om förlängning av ett avtal eller om konsumenten efter förlängningen kan säga upp avtalet till upphörande från uppsägningen. 2 § Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till nackdel för konsumenten är utan verkan mot honom eller henne. 3 § Näringsidkaren ska inför en förlängning av avtalet påminna konsu- menten om innebörden av ett villkor som avses i 1 § första stycket. Påminnelsen ska vara skriftlig och lämnas senast en månad före den tidpunkt då avtalet senast måste sägas upp. Om näringsidkaren inte påminner konsumenten enligt första stycket, har konsumenten rätt att säga upp avtalet med omedelbar verkan. Har avtalstiden inte löpt ut, har konsumenten dock endast rätt att säga upp avtalet till avtalstidens utgång. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen gäller endast för avtal som har ingåtts eller förlängts efter ikraftträdandet. Ärendet och dess beredning fick en sakkunnig person i uppdrag att analysera kon- sumenternas rättsliga ställning när varor och tjänster betalas via telefonräk- ningen. Den sakkunniga personen fick också överväga närliggande frågor. Inom ramen för uppdraget behandlades frågan om behovet av lagreglering när det gäller förlängning av tidsbestämda avtal om inte konsumenten säger upp avtalet innan det ska upphöra, s.k. automatisk avtalsförläng- ning. Uppdraget redovisades i promemorian App to date – Konsumenternas rättsliga ställning när varor eller tjänster betalas via telefonräkningen, m.m. (Ds 2012:31). I promemorian föreslås en lag om konsumenters rätt att hindra förlängning av avtal. En sammanfattning av promemorian i aktuell del finns i bilaga 1 och promemorians lagförslag i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstans- erna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftnings- ärendet (Ju2012/6755/L2). Remissbehandlingen av promemorian har föranlett synpunkter även på andra delar av promemorian, där några lagförslag inte lämnas. Synpunkt- erna handlar bl.a. om att även vissa andra frågor bör lagregleras och att det kan finnas skäl för en bredare översyn av konsumentskyddsregle- ringen. Inom ramen för detta lagstiftningsärende finns det dock inte möj- lighet att överväga dessa frågor. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. I förhållande till lagrådsremissens lagförslag görs en redaktionell ändring i lagtexten. 4En ny lag om konsumentskydd vid automatisk avtalsförlängning Regeringens förslag: En ny lag om konsumentskydd vid automatisk avtalsförlängning införs. Enligt lagen ska en näringsidkare inför en förlängning av ett tids- bestämt avtal påminna en konsument om det avtalsvillkor som innebär att avtalet förlängs om konsumenten inte säger upp det. Påminnelsen ska vara skriftlig och lämnas senast en månad före den tidpunkt då avtalet senast måste sägas upp. Om näringsidkaren inte fullgör sin påminnelseskyldighet, ska kon- sumenten ha rätt att säga upp avtalet med omedelbar verkan eller, om avtalstiden ännu inte har löpt ut, till avtalstidens utgång. Lagen ska inte tillämpas om det finns särskilda bestämmelser om förlängning av ett avtal eller om konsumenten efter förlängningen kan säga upp avtalet till upphörande från uppsägningen. Lagen ska vara tvingande till konsumentens förmån. 2013/14:242 Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Enligt promemorians lagförslag ska en konsument ha rätt att via e-post säga upp ett tidsbestämt avtal, som innehåller villkor om automatisk förlängning, från det att näringsidkaren har skickat en betalningsuppmaning för den nya perioden. Treveckorsfristen börjar löpa endast om betalningsuppmaningen innehåller information om uppsäg- ningsrätten. Om konsumenten utan att betala säger upp avtalet inom fristen, gäller uppsägningen till utgången av den pågående avtals- perioden. Konsumenten ska då inte vara skyldig att betala för något som tillhandahållits . Om betalning för en ny period görs med autogiro, föreslås att treveckorsfristen i stället ska börja löpa när konsumenten får en underrättelse om betalningen. Uppsägningen ska då gälla från den dag uppsägningen kommer näringsidkaren till handa och någon befrielse från betalningsskyldigheten föreskrivs inte utan allmänna regler ska gälla. Konsumenten ska i vissa fall inte ha någon uppsägningsrätt enligt den föreslagna lagen. Det gäller om närings- idkaren högst före avtalstidens utgång skriftligen meddelar konsumenten att avtalet kommer att förlängas om det inte sägs upp, vilka villkoren blir vid förlängning och att förlängning kan undvikas genom att konsumenten säger upp avtalet inom en månad från avsändandet av med- delandet till en viss e-postadress. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot den huvudsakliga innebörden av promemorians förslag. Flera av dem har dock synpunkter på utformningen av lagförslaget och anser att regleringen bör förenklas och klargöras. Hovrätten för , , , vid , och . Hovrätten för ifrågasätter behovet av en särreglering för autogirofallen och ställer sig tveksam till att den föreslagna regleringen tas in i en egen lag. Enligt hovrätten skulle en mer sammanhållen och tydlig reglering uppnås om bestämmelserna i stället togs in i befintlig konsumenträttslig lagstiftning. väcker frågan om inte regleringen i stället bör ha sin utgångspunkt i näringsidkarens informationsplikt, något som även bl.a. Konsument- verket, och Näringslivets Delegation för Marknadsrätt (NDM) framför. vid föreslår att lagens tillämpningsområde utvidgas på så sätt att de nya bestämmelserna ska gälla om uppsägningstiden efter avtalets förlängning överstiger . Hovrätten för , liksom bl.a. , , vid , , och , anser vidare att konsumenten bör kunna säga upp ett avtal även på annat sätt än genom e-post. Några av dem pekar också på att det är oklart hur vissa av bestämmelserna är avsedda att tillämpas, t.ex. om en näringsidkare inte uppfyller sin informationsplikt, men konsumenten ändå betalar, och vilka effekter en uppsägningsrätt i ett sådant fall har på parternas kvarvarande prestationer. anser att det bör övervägas att i stället förbjuda avtal med automatisk förlängning. det saknas en redogörelse av hur regleringen förhåller sig till avtal om finansiella tjänster och anser att detta bör klargöras. IT&Telekomföretagen och avstyrker förslaget och pekar på att det redan finns vägledande praxis på området. schen, Promise och Föreningen anser att en lagreglering inte är nödvändig, eftersom nuvarande regler ger ett tillräck- Skälen för regeringens förslag Det finns behov av att stärka konsumentskyddet genom lagstiftning Villkor om automatisk förlängning av tidsbestämda avtal förekommer vid olika typer av avtal mellan näringsidkare och konsumenter. villkor är särskilt vanliga på vissa områden, bl.a. när det gäller avtal om TV-abonnemang, mobiltelefonabonnemang, gymkort och internetdejt- I allmänhet är avtalsvillkoren utformade så att den bestämda tids- perioden förlängs om konsumenten inte säger upp avtalet senast vid en viss tidpunkt innan avtalstiden löper ut. Avtalet förlängs alltså utan att det krävs ett aktivt godkännande från konsumenten. har många av klagomålen till avsett Konsumenter upplever att avtal förlängs mot deras vilja, att det inte är möjligt att begränsa den förlängda avtals- perioden och att olika krav uppställs när det gäller uppsägning av ett avtal, t.ex. ett skriftlighetskrav. har bedömt att auto- matisk avtalsförlängning kommer att öka i takt med att informations- teknologin utvecklas och produktutbudet blir allt större (se Konsument- verkets promemoria Automatisk förlängning av avtal, dnr 2011/657, och Konsumentrapporten – läget för konsumenter s. 15 f.). Eftersom tidsbestämda avtal ofta ingås för kan det vara svårt för en konsument att komma ihåg att avtalet behöver sägas upp för att undvika en förlängning. Ofta blir konsumenten uppmärksammad på avtalsförlängningen i samband med en faktura för den nya perioden. är det för sent att säga upp avtalet. avtalsförlängning är i regel inte heller föremål för individuell förhandling när avtalet ingås. Det innebär att konsumenten i praktiken inte har någon större möjlighet att påverka avtalsinnehållet och ibland kanske inte heller uppfattar avtalsvillkoret i fråga. Konsekvensen för en konsument kan därför bli att han eller hon ofrivilligt blir fortsatt bunden av ett avtal, ofta under en inte obetydlig tid. Att en konsument blir ofrivilligt bunden av ett avtal är negativt eftersom konsumenten får betala för varor och tjänster som han eller hon är intresserad av. Det leder även till s.k. I stället för en bedömning av om produkten eller tjänsten är prisvärd och ändamålsenlig blir det konsumentens förbiseende som avgör om avtalet förlängs eller inte. även motverka en effektiv konkurrens och leda till ökade priser. Regeringen konstaterar att det finns problem på området ur ett konsu- Några remissinstanser anser att problemen kan åtgärdas med stöd av gällande rätt. Någon generell reglering av frågan om automatisk avtalsförlängning finns inte i svensk rätt. 2013/14:242 om automatisk avtalsförlängning kan dock bedömas som oskäligt enligt 36 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögen- hetsrättens område (avtalslagen) och lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (avtalsvillkorslagen). I rättspraxis har ett villkor om automatisk avtalsförlängning under vissa förhållanden bedömts som oskäligt när näringsidkaren inte har påmint konsumenten om att avtalet behöver sägas upp för att inte förlängas (se bl.a. rättsfallen NJA 2012 s. 776 och MD 2005:34). Ett avtalsvillkor om automatisk förlängning av ett tidsbestämt avtal i konsumentförhållanden är dock inte generellt att anse som oskäligt. En bedömning får göras från fall till fall. För att utforma ett mer generellt konsumentskydd, som inte är beroende av omständigheterna i det enskilda fallet, krävs författningsåtgärder. Även vikten av tydliga regler på konsumentområdet motiverar sådana åtgärder. Regeringen anser därför, i likhet med flertalet remissinstanser, att lag- stiftningsåtgärder bör vidtas för att stärka konsumentskyddet på området. En konsument ska ha rätt att säga upp ett avtal om näringsidkaren inte har påmint om den automatiska förlängningen En förstärkning av konsumentskyddet vid automatisk avtalsförlängning kan utformas på olika sätt. Promemorians förslag utgår från att en konsu- ment, som har blivit tydligt informerad om vad som händer om han eller hon inte säger upp avtalet och som har haft goda möjligheter att avsluta avtalsförhållandet, ska kunna bli bunden av en ny avtalsperiod. Däremot ska en konsument som inte fått tydlig information eller en rimlig uppsäg- ningsmöjlighet ha rätt att säga upp ett avtal som har förlängts auto- matiskt. Regeringen delar bedömningen att ett förstärkt konsumentskydd lämpligen bör utformas med utgångspunkt i att konsumenten ska ha möjlighet att fatta ett medvetet beslut i fråga om avtalsförlängning och att det inte finns anledning att, som föreslår, över- väga ett generellt förbud mot automatisk avtalsförlängning. I likhet med vad som föreslås i promemorian bör det förstärkta konsumentskyddet vara uppbyggt kring en informationsskyldighet för näringsidkaren som, om den inte uppfylls, leder till att konsumenten har rätt att säga upp avtalet. Vid utformningen av ett sådant konsumentskydd bör en klar och enkel reglering eftersträvas. Flera remissinstanser har synpunkter på delar av promemorians lagförslag och efterfrågar enklare och tydligare regler. I likhet med Hovrätten för anser regeringen att det inte finns skäl för en särreglering av uppsägningsrätten för det fall att betal- ning för en ny avtalsperiod har skett via autogiro. Vidare bör, till skillnad från promemorians förslag, en konsument ha möjlighet att säga upp avtalet även om betalning för en ny avtalsperiod skett på annat sätt än genom autogiro, förutsatt att näringsidkaren inte har uppfyllt sin informa- tionsskyldighet. Annars finns det en risk för att det konsumentskydd som eftersträvas urholkas. Avgörande för uppsägningsrätten bör alltså vara att näringsidkaren har brustit i sin skyldighet att påminna konsumenten om innebörden av ett avtalsvillkor om automatisk avtalsförlängning. När det gäller näringsidkarens informationsskyldighet delar regeringen promemorians bedömning att det bör föreskrivas när näringsidkaren senast ska påminna konsumenten om innebörden av avtalsvillkoret om En sådan ordning är motiverad av tydlighetsskäl. Regleringen bör utformas så att konsumenten har faktisk möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill att avtalet ska förlängas. Enligt rege- ringens mening är det lämpligt att föreskriva att näringsidkaren inför förlängningen, men senast en månad före den tidpunkt då avtalet senast måste sägas upp, ska påminna konsumenten. Påminnelsen bör, i enlighet med vad som föreslås i promemorian, vara skriftlig. Det bedöms inte nödvändigt att, som i promemorian, föreskriva sär- skilda tidsfrister när det gäller konsumentens uppsägningsrätt. Om någon påminnelse inte lämnas i rätt tid i förhållande till den tidpunkt då avtalet senast måste sägas upp, bör konsumenten ha rätt att säga upp avtalet med omedelbar verkan eller, om avtalstiden ännu inte har löpt ut, till avtals- tidens utgång. I likhet med flera remissinstanser anser regeringen vidare att konsumentens uppsägning bör kunna ske även på annat sätt än genom e-post. Något formkrav bör inte ställas upp utan en uppsägning bör även kunna ske muntligen. I promemorian föreslås en bestämmelse om att konsumenten inte ska vara skyldig att betala för varor och tjänster som tillhandahållits under den nya avtalsperioden, men innan den uppsägningsfrist som föreslås för konsumenten går ut (dock inte i autogirofallen och förutsatt att betalning inte har skett). Med den lagtekniska lösning som regeringen nu föreslår skulle en sådan bestämmelse kunna missbrukas, eftersom konsumenten då medvetet skulle kunna vänta med att säga upp avtalet och kostnadsfritt tillgodogöra sig de varor eller tjänster som näringsidkaren levererar. En sådan regel bör därför inte införas utan allmänna avtals- rättsliga regler bör gälla. Det innebär att utgångspunkten är att parterna ska prestera enligt avtalet fram till dess att det upphört och att presta- tioner utöver det ska gå åter. Om avtalet är utformat så att det inte kan anses framgå vad konsumenten ska betala för tiden mellan förlängningen och uppsägningen, gäller i allmänhet att konsumenten ska betala vad som är skäligt (se 35 § konsumentköplagen [1990:932] och 36 § konsument- tjänstlagen [1985:716]). Undantag från tillämpningsområdet för de nya bestämmelserna På vissa områden finns det särskilda bestämmelser om förlängning av avtal. Lagstiftaren har då ansett att det ligger i konsumentens intresse att avtalet förlängs om det inte sägs upp till utgången av avtalsperioden. Exempelvis gäller enligt 3 kap. 4 § försäkringsavtalslagen (2005:104) att ett försäkringsavtal som inte sägs upp förnyas med den vanligen tillämpade försäkringstiden (liknande bestämmelser finns t.ex. även i 12 kap. 3 § jordabalken när det gäller hyresavtal). I enlighet med vad som föreslås i promemorian bör de bestämmelser som föreslås inte gälla för dessa fall. är ett avtal mellan en näringsidkare och en konsument utformat så att det finns möjlighet för konsumenten att efter det att ett avtal har förlängts säga upp avtalet till upphörande . Rege- ringen delar promemorians bedömning att de nya reglerna inte bör gälla för det fall en konsument ändå kan ta sig ur avtalsförhållandet inom en inte alltför . vid univer- sitet föreslår att ett sådant undantag endast bör träffa fall där uppsäg- 2013/14:242 ningstiden efter förlängningen är högst . Enligt regeringen ligger det dock närmare till hands att, i likhet med vad som föreslås i promemorian, låta undantaget omfatta fall där uppsägningstiden efter förlängningen är högst . En sådan uppsägningstid är vanligt förekommande i avtal mellan konsumenter och näringsidkare. Enligt promemorians förslag undantas endast avtal som efter förlängningen löper tills vidare med en uppsägningstid som är högst . Regeringen anser att även avtal som förlängs men som kan sägas upp till upphörande bör undantas från regleringen. På så sätt blir reglerna neutrala och avtal som vanligen förlängs med en månad i taget, t.ex. avtal om prenumeration på musik- eller TV-tjänster, kommer inte att omfattas. och tar upp frågan om förslagets tillämpning på avtal om finansiella tjänster. Bankföre- ningen pekar på att t.ex. kontokrediter ofta löper i taget och för- längs utan särskild påminnelse till konsumenten, men att detta närmast är att bedöma som ett kreditlöfte eftersom kunden när som helst kan från- träda kontokreditavtalet. När det gäller konsumentkrediter har konsumenten alltid rätt att betala sin skuld till kreditgivaren före den avtalade förfallotiden (32 § konsu- mentkreditlagen [2010:1846]). För konsumentkrediter som har en obe- stämd löptid får uppsägningstiden aldrig vara längre än en månad (37 § konsumentkreditlagen). Som regeringens förslag utformas kommer de nya bestämmelserna inte att bli tillämpliga vid förlängning av ett konsu- mentkreditavtal. Det bedöms inte finnas några särskilda tillämpnings- svårigheter i förhållande till andra avtal på det finansiella området. De nya bestämmelserna bör tas in i en ny lag Materiella bestämmelser om en konsuments köp av varor och tjänster finns i flera olika lagar. För vissa typer av konsumenttjänster saknas direkt tillämpliga regler. Det medför att det är svårt att placera generellt konsumentskyddande regler av det slag som föreslås i befintlig lag- stiftning, såsom Hovrätten för förordar. Regeringen delar promemorians bedömning att det är lämpligast att ta in de nya bestäm- melserna i en ny lag. Genom en egen lag kan man bäst åstadkomma en reglering som är överskådlig och lättillgänglig för konsumenter, men även för dem som ska tillämpa bestämmelserna. Den nya lagen innehåller konsumentskyddande bestämmelser och bör därför vara tvingande till konsumentens förmån. Regeringens förslag: Den nya lagen ska träda i kraft . Lagen ska tillämpas endast på avtal som har ingåtts eller förlängts Promemorians förslag: Lagen föreslås träda i kraft , oavsett om parternas avtal ingåtts . Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över promemorians förslag i denna del. och anser dock att det saknas skäl att frångå huvudregeln om att nya avtalsrättsliga regler endast ska tillämpas på avtal som ingås efter ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag: Ur ett konsumentskyddsperspektiv är det angeläget att den nya lagen träder i kraft . Det är viktigt att näringslivet får tid att anpassa verksamheten till de nya reglerna. Regeringen föreslår att lagen träder i kraft . Huvudprincipen i svensk rätt är att ny lag bara ska tillämpas på avtal ingångna efter lagens ikraftträdande. För att frångå denna princip krävs det tungt vägande skäl. Regeringen anser, i linje med och , att de nya bestämmelserna som utgångspunkt bör tillämpas endast på avtal som har ingåtts efter ikraft- trädandet. I förevarande fall är det dock av särskild vikt ur konsument- synpunkt att de nya reglerna får genomslag . Om ett avtal som har förlängts inte är att anse som ett nytt avtal, innebär en ordning i enlighet med huvudprincipen att de nya bestämmelserna inte blir tillämpliga. Regeringen anser därför att de nya bestämmelserna bör tillämpas även på avtal som har förlängts efter ikraftträdandet. Det före- slås en övergångsbestämmelse med denna innebörd. Regeringens bedömning: Förslaget medför ett stärkt konsument- skydd. bör regleringen kunna leda till bättre konkurrens och lägre konsumentpriser. Skyldigheten för näringsidkarna att påminna om ett avtalsvillkor om automatisk avtalsförlängning bör inte medföra annat än begränsade kostnader. Förslaget medför inga ökade kostnader för det allmänna. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med rege- ringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser yttrar sig inte särskilt över promemorians bedömning. Lotteriinspektionen pekar på att den föreslagna regleringen kan innebära förändringar av avtalsvillkor, vilket 2013/14:242 skulle kunna medföra inte obetydliga kostnader för ett tiotal lotterianord- nare. Enligt inspektionen överväger konsumentskyddet dock de even- tuellt betungande konsekvenser av tillfälligt slag som den föreslagna reg- leringen kan medföra. bedömer att förslaget inte leder till några onödiga administrativa kostnader för berörda företag. Skälen för regeringens bedömning: De nya reglerna medför ett stärkt konsumentskydd. bör regleringen dessutom kunna leda till bättre konkurrens och lägre konsumentpriser inom de områden där automatisk avtalsförlängning förekommer. Förslaget kan förväntas leda till en viss ökning av administrativa kost- nader för näringsidkare som efter ikraftträdandet väljer att ingå nya avtal eller förlänga avtal som medför skyldighet att påminna konsumenten om att avtalet måste sägas upp för att upphöra att gälla. Detsamma gäller näringsidkare som måste omarbeta sina standardavtalsvillkor och se över sina faktureringsrutiner. Kostnaderna bedöms dock vara begränsade, bl.a. mot bakgrund av att det redan följer av praxis att villkor om automatisk avtalsförlängning i vissa fall kan vara ogiltiga om näringsidkaren inte påminner konsumenten om villkoret. Berörda näringsidkare bör därför i viss mån redan ha anpassat sig till de nya förhållandena. Ett visst intäktsbortfall kan även komma att uppstå för en del närings- idkare, eftersom konsumenter i fler fall kan förväntas sägas upp avtal som innehåller villkor om automatisk förlängning. Eftersom kundrörlig- heten bedöms öka kan förslaget leda till intäktsökningar för andra näringsidkare.