prop · H103228 · 2014-05-12 00:00:00 — Första stycket innebär att om buffertvärdet fastställts av en myndighet inom EES ska buffertvärdena börja tillämpas från och med det datum som myndigheten beslutat. Andra stycket gäller för det fall att storleken på den institutspecifika kontracykliska bufferten ska beräknas utifrån ett buffertvärde som fastställts av en myndighet utanför EES. Med anmält datum avses den dag då beslutet offentliggörs av den behöriga tredjelandsmyndigheten enligt där gällande nationella regler. Bestämmelsen gäller oberoende av om behörig myndighet i tredje land fastställt andra datum för när buffertvärdena ska börja gälla. I 7 kap. finns bestämmelser som anger från och med vilka datum beslut om buffertvärden ska börja gälla. Paragrafen genomför artikel 141.9 i kapitaltäckningsdirektivet. Bestämmelsen innebär en skyldighet för instituten att ha metoder för att i enlighet med bestämmelserna i 8 kap. på ett korrekt sätt räkna fram institutets högsta förfogandebelopp. Högsta förfogandebeloppet kan också uttryckas som ett instituts högsta utdelningsbara belopp. Det högsta förfogandebeloppet utgörs av ett instituts nettovinst såsom den beräknas i artikel 141.5. Instituten ska på begäran av kunna styrka beräkningarnas riktighet. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.12. 7 kap. Beslut om det kontracykliska buffertvärdet Paragrafen genomför artikel 136.2 och 136.3 i kapitaltäckningsdirektivet. Första stycket ålägger att en gång per kvartal fastställa dels ett kontracykliskt buffertriktvärde, dels ett kontracykliskt buffertvärde. De omständigheter som ska ligga till grund för dessa beslut framgår av 2 §. Av andra stycket framgår att buffertriktvärdet ska användas som ett referensvärde för att fastställa det kontracykliska buffertvärdet. Av tredje stycket framgår att det kontracykliska kapitalbuffertvärdet ska ligga till grund för beräkningen av storleken på den institutspecifika kontracykliska kapitalbufferten i enlighet med 6 kap. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen genomför artikel 136.2 och 136.3 i kapitaltäckningsdirektivet. När buffertriktvärdet och buffertvärdet fastställs ska de faktorer som anges i artikel 136.2 respektive artikel 136.3 i kapitaltäckningsdirektivet beaktas. Detta innebär att buffertvärdet bl.a. ska baseras på det buffertriktvärde som fastställts av myndigheten. Buffertriktvärdet ska baseras på kredittillväxten inom landet, och då särskilt kreditgivningen i förhållande till BNP, samt Europeiska systemrisknämndens (ESRB:s) riktlinjer på området. Buffertvärdet ska därutöver beakta ESRB:s riktlinjer, som utfärdats enligt artikel 135.1, och rekommendationer som ESRB har utfärdat för fastställandet av den kontracykliska kapitalbufferten samt andra indikatorer som anser vara relevanta för att hantera cyklisk systemrisk. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen genomför artikel 136.4 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen anger i vilka mått kontracykliska buffertvärden ska Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. 4 och 5 §§ Paragraferna genomför artiklarna 137.1, 139.1, 139.2, 139.3 och 140.3 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragraferna anger förutsättningarna för att besluta om kontracykliska buffertvärden för exponeringar i andra länder än . Bestämmelsen i 4 § äger tillämpning på länder både inom och utanför EES. Bestämmelsen i första stycket medger att får fastställa ett eget kontracykliskt buffertvärde som institut med kreditexponeringar i andra länder ska tillämpa vid beräkningen av storleken på sin institutspecifika kontracykliska kapitalbuffert. Denna möjlighet får dock endast användas om den utländska myndigheten fastställt ett kontracykliskt buffertvärde som uppgår till av institutets totala riskvägda exponeringsbelopp. I annat fall gäller reciprocitet, dvs. det buffertvärde som fastställts av den utländska myndigheten ska gälla även för . Av andra stycket framgår att om fattar ett beslut med stöd av första stycket, att fastställa ett eget buffertvärde för landet i fråga, får det nya värdet inte fastställas till ett högre belopp än det som fastställts av den utländska myndigheten. Det innebär att ett buffertvärde som fastställs med stöd av 4 § måste minst uppgå till av institutens totala riskvägda exponeringsbelopp, och som högst uppgå till det värde som fastställts av den utländska myndigheten. Bestämmelsen i 5 § gäller endast för länder utanför EES. Bestämmelsen innebär att har möjlighet att fastställa ett buffertvärde för inhemska instituts exponeringar i det landet om det saknas ett fastställt och offentliggjort beslut om vilket buffertvärde som ska gälla för landet. Om denna möjlighet används gäller inga särskilda begränsningar för hur högt eller lågt buffertvärde som får fastställas för landet i fråga. Om det fastställda buffertvärdet anses vara otillräckligt för att skydda som följer av en alltför stor kredittillväxt i det landet, kan , med stöd av punkten 2, fastställa ett buffertvärde för inhemska instituts kreditexponeringar mot landet i fråga. Bestämmelsen innebär således, till skillnad mot 4 §, att har möjlighet att besluta om ett högre buffertvärde än det som fastställts av en utländsk myndighet. Eftersom punkten 2 får tillämpas endast om det buffertvärde som fastställts av en utländsk myndighet anses otillräckligt, bör det inte komma i fråga att använda denna bestämmelse för att sänka det buffertvärde som beslutats av en utländsk myndighet. Bestämmelser om i vilken omfattning instituten vid beräkningen av den institutspecifika kontracykliska kapitalbufferten ska beakta buffertvärden som fastställts av utländska myndigheter framgår av 6 kap. Paragrafen genomför artiklarna 136.5 och 139.4 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen innehåller anvisningar om från vilken tidpunkt beslut om att sänka och höja ett buffertvärde ska börja tillämpas. Bestämmelsen är tillämplig både när ansvarig myndighet ändrar sina egna beslut, och i de 2013/14:228 fall som myndigheten, med stöd av 4 eller 5 §, beslutar om ett annat buffertvärde än det som fastställts av den utländska myndigheten. Paragrafen genomför artikel 136.6 i kapitaltäckningsdirektivet. Av paragrafen framgår att om buffertvärdet sänks, ska beslutet innehålla information om hur som det lägre värdet förväntas bestå. Sådana uttalanden är dock inte bindande. Paragrafen genomför artiklarna 136.7, 137.2 och 139.5 i kapitaltäckningsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Ingripanden och restriktioner om det kombinerade buffertkravet inte uppfylls Paragrafen genomför artiklarna 141.2 och 142.1 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen anger vilka åtgärder institut ska vidta om institutet inte längre uppfyller det kombinerade buffertkravet. Den närmare regleringen om hur högsta förfogandebelopp ska beräknas och vad kapitalkonserveringsplanen ska innehålla framgår av föreskrifter meddelade med stöd av 10 kap. 1 § 10 och 11. Vad som avses med högsta förfogandebelopp framgår av författningskommentaren till 6 kap. 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.12. Paragrafen genomför artikel 142.4 i kapitaltäckningsdirektivet. Om bedömer att den kapitalkonserveringsplan som institutet gett in inte innehåller tillräckliga åtgärder för att återställa institutets kärnprimärkapital, ska inspektionen förelägga institutet att vidta åtgärder för att stärka kapitalbasen till specificerade nivåer inom angiven tid. kan då förelägga om åtgärder i enlighet med vad som följer av sektorslagstiftningen. Ingripande kan också ske genom att institutet åläggs striktare utdelningsrestriktioner än vad som annars gäller enligt denna lag. Paragrafen anger således hur ska agera för att institutet åter ska uppfylla det kombinerade buffertkravet. Ett ingripande med stöd av denna paragraf med krav på att stärka kapitalbasen kan till skillnad mot ett ingripande enligt sektorslagstiftningen inte förenas med någon rätt att besluta om administrativa sanktioner som varning, anmärkning eller sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.12. Paragrafen genomför artikel 141.1, 141.3 och 141.7 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafens första och andra stycken innebär att institut inte får vidta sådana åtgärder som anges i första stycket punkterna 1–3 om institutet inte både före och efter åtgärden ägt rum uppfyller det kombinerade buffertkravet. I 1 kap. 2 § 8 och 16 anges genom en hänvisning till tillsynsförordningen vad som avses med kärnprimärkapitalet och utdelningar kopplade till kärnprimärkapitalet. Med rörlig ersättning avses rörlig ersättning till anställda i institutet. Tredje stycket fastslår att förbudet inte gäller för åtgärder som inte medför en minskning av institutets vinst eller kärnprimärkapital. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.12. Paragrafen genomför artikel 141.2, 141.3 och 141.7 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen utgör ett undantag från 3 §. Bestämmelsen i punkten 1 innebär en begränsad rätt för institut att vidta sådana åtgärder som omfattas av 3 § trots att institutet inte uppfyller det kombinerade buffertkravet. En förutsättning för att bestämmelsen ska vara tillämplig är att institutet beräknat sitt högsta förfogandebelopp och att de åtgärder som avses ryms inom detta. Storleken på förfogandebeloppet avgör således i vilken utsträckning institutet kan vidta åtgärderna. Samtliga vidtagna åtgärder måste sammantaget rymmas inom högsta förfogandebeloppet. Institut som inte uppfyller det kombinerade buffertkravet och inte beräknat sitt högsta förfogandebelopp, får endast vidta sådana åtgärder som inte medför en minskning av kärnprimärkapitalet eller institutets vinst. Av punkten 2 framgår att bestämmelsen om värdeöverföringsrestriktioner m.m. inte gäller om dess tillämpning medför en betalningsinställelse som kan utgöra grund för att försätta institutet i konkurs. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.12. Paragrafen genomför artikel 141.8 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen ålägger institut som avser vidta utdelningar, förbinda sig eller betala ut ersättningar m.m. att underrätta . Underrättelseskyldigheten ska fullgöras före det att åtgärden äger rum. I 10 kap. 1 § 12 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om denna underrättelseskyldighet. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.12. Paragrafen genomför artiklarna 67.1 och 133.17 i kapitaltäckningsdirektivet. Första stycket anger vad som gäller för det fall att ett institut inte uppfyller kraven som följer av lagens 8 kap. Om en sådan situation är för handen, får tillämpa bestämmelserna om ingripande i de lagar som reglerar institutets verksamhet. Härmed avses i första hand lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Ett ingripande med stöd av dessa lagar ska däremot inte ske endast på den grunden att ett institut inte uppfyller det kombinerade buffertkravet. Andra stycket ger möjlighet att gentemot ett institut som inte uppfyller kapitalkravet till följd av en beslutad system- riskbuffert, ingripa med stöd av de lagar som reglerar institutens Ett villkor för ett ingripande med stöd av dessa lagar är dock att ett ingripande med stöd av 2 § inte bedöms leda till en tillfreds- ställande hantering av relevant systemrisk. således en bedömning av om ett ingripande med stöd av bestämmelserna i 8 kap., kan anses tillräckligt. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.13. Paragrafen ger rätt att ta ut avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar enligt denna lag. Övervägandena finns i avsnitt 9.13. Med stöd av bemyndigandet i punkterna 1 och 8 blir det möjligt att ange kriterier för vilka värdepappersbolag, fondbolag och AIF-förvaltare som enligt 3 kap. 3 § respektive 6 kap. 3 § får undanta från kravet på att upprätthålla en kapitalkonserveringsbuffert och en Bemyndigandet i punkten 2 gör det möjligt att genomföra delar av artikel 133.9 och 133.10 i myndighetsföreskrifter och föreskriva om de principer som ska beaktas vid fastställandet och graderingen av systemriskbufferten för institut. Bemyndigandet i punkten 3 gör det möjligt att genomföra delar av artiklarna 133 och 134 i myndighetsföreskrifter och föreskriva om fastställandet av hemvist för geografiska exponeringar avseende system- riskbufferten och sammanvägning av de geografiska systemrisk- Vid fastställandet av geografiska exponeringar ska tekniska standarder om geografisk tillhörighet av kreditexponeringar avseende den kontracykliska kapitalbufferten beaktas (se artikel 140.7 i Bemyndigandet i punkten 4 gör det möjligt att genomföra artikel 131.10 i myndighetsföreskrifter och föreskriva om bedömnings- grunder när ska utse ett institut till globalt systemviktigt eller ska flytta ett globalt systemviktigt institut till en högre underkategori för att ålägga det en högre kapitalbuffert för globalt systemviktiga institut efter att tekniska standarder har tillämpats. Bemyndigandet i punkten 5 gör det möjligt att genomföra artikel 131.3 Prop. 2013/14:228 och 131.5 i myndighetsföreskrifter och föreskriva om närmare anvisningar för hur övriga systemviktiga institut ska identifieras och graderas inom lämpliga riskkategorier med tillhörande kapitalbuffertkrav. Bemyndigandet i punkten 6 gör det möjligt att genomföra artikel 140.4 i kapitaltäckningsdirektivet i myndighetsföreskrifter och föreskriva vilka kreditexponeringar som enligt 6 kap. 1 § ska beaktas vid beräkningen av den kontracykliska kapitalbufferten. Med stöd av bemyndigandet i punkten 7 kan artikel 140.1 andra stycket genomföras i myndighetsföreskrifter. Bestämmelsen innehåller anvisningar om hur det viktade genomsnittet av de kontracykliska buffertvärdena enligt 6 kap. 1 § ska beräknas. Bemyndigandet i punkten 9 gör det möjligt att ålägga instituten att ange kreditexponeringars geografiska område i enlighet med de tekniska standarder som antas i enlighet med artikel 140.7 i kapitaltäckningsdirektivet. Bemyndigandet gör det möjligt att genomföra artikel 140.5 i kapitaltäckningsdirektivet i myndighetsföreskrifter. Med stöd av bemyndigandet i punkten 10 är det möjligt att i myndighetsföreskrifter genomföra artikel 141.4 med dess regler om hur högsta förfogandebelopp ska beräknas och rapporteras. Bemyndigandet i punkten 11 möjliggör ett genomförande av artikel 142.2. Avsikten är att föreskrifter meddelade med stöd av detta bemyndigande anger vilka krav som en kapitalkonserveringsplan enligt 8 kap. 1 § ska uppfylla. Bemyndigandet i punkten 12 gör det möjligt att genomföra artikel 141.8. Sådana föreskrifter kommer ange den närmare omfattningen av institutens underrättelseskyldighet i enlighet med 8 kap. 5 § för det fall att ett institut avser att vidta åtgärder med stöd av 8 kap. 4 §. Bemyndigandet i paragrafen gör det möjligt att meddela föreskrifter om de avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar enligt denna lag som ska göra. Bestämmelsen motsvarar 14 kap. 1 § kapitaltäckningslagen, som behandlas i prop. 2006/07:5 s. 428. Se även artikel 72 i kapitaltäckningsdirektivet, som motsvaras av artikel 55 kreditinstitutsdirektiv. Där anges att beslut som fattas med stöd av lagar och andra författningar som utfärdats i enlighet med direktivet ska kunna prövas av domstol. 2013/14:228 15.4 Förslaget till lag om införande av lagen (2014:000) om kapitalbuffertar Enligt paragrafen träder den nya lagen om kapitalbuffertar och denna lag i kraft . Paragrafen innebär att bestämmelserna om kapitalbuffertar för systemviktiga institut i 5 kap. lagen om kapitalbuffertar ska börja tillämpas först fr.o.m. . (jfr artikel 162.5 i kapitaltäckningsdirektivet). Paragrafen genomför artikel 133.11–133.15 i kapitaltäckningsdirektivet och innehåller ikraftträdandebestämmelser för krav på systemriskbuffert i eller i ett land utanför EES. Första stycket innebär att bestämmelserna i 4 kap. 3 § om systemriskbuffert för exponeringar i eller i ett land utanför EES i lagen om kapitalbuffertar ska börja tillämpas först fr.o.m. . Av andra stycket framgår förutsättningarna för att, fram t.o.m. , kräva att institut upprätthåller en systemriskbuffert för exponeringar i eller i ett land utanför EES. Regleringen innebär att för sådana exponeringar har rätt att kräva att ett institut har en systemriskbuffert på på det totala riskvägda exponeringsbeloppet. måste dock inför ett sådant beslut i förväg informera bl.a. kommissionen om beslutet. I tredje stycket anges vilka förutsättningar som gäller för att fram t.o.m. besluta om en systemriskbuffert som uppgår till av ett instituts totala riskvägda exponeringar mot och länder utanför EES. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. Paragrafen innebär att –2018 ska bestämmelserna om kapitalbuffertar för globalt systemviktiga institut i lagen om kapitalbuffertar inte tillämpas fullt ut. Bestämmelsen innebär att kraven med anledning av dessa buffertar införs gradvis i olika steg och att institut som ålagts att upprätthålla en sådan kapitalbuffert under dessa år endast behöver uppfylla som mest av det kapitalkrav som institutet ska ha enligt lagen om kapitalbuffertar. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.6 Paragrafen innebär att fram t.o.m. får erkänna andra medlemsstaters kortare övergångsperioder för den kontracykliska kapitalbufferten. Paragrafen innebär vidare att åläggs en underrättelseskyldighet till kommissionen, Prop. 2013/14:228 ESRB, och det relevanta tillsynskollegiet för det fall att Finans- inspektionen väljer att erkänna en kontracyklisk kapitalbuffert som fastställts i en annan medlemsstat. 15.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Paragrafen genomför artikel 3.1 i kapitaltäckningsdirektivet. I paragrafen ändras definitionen av kapitalbas genom att den tidigare hänvisningen till 3 kap. lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar (kapitaltäckningslagen) ersatts med en hänvisning till Vidare justeras definitionen av startkapital för att stå i överenstämmelse med definitionen av startkapital i artikel 4 i Bestämmelsen utökas vidare med en definition av Paragrafen genomgår även redaktionella förändringar. Paragrafen ändras med anledning av att den tidigare regleringen om finansiella företagsgrupper i 9 kap. kapitaltäckningslagen ersätts av regleringen i tillsynsförordningen och lagen (2014:000) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. Någon ändring i sak är Paragrafen ändras även språkligt. Jämför avsnitt 6. Paragrafen genomför artikel 71.2 d i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen reglerar omfattningen av banksekretessen. slogs i bestämmelsen sekretess för uppgifter om enskildas förhållanden Ändringarna i första stycket innebär att bestämmelsen utvidgas till att även avse uppgift i en anmälan eller utsaga om överträdelse av bestämmelse som gäller för kreditinstitutets verksamhet, om uppgiften kan avslöja anmälarens identitet. I artikel 71.2 d ställs krav på medlems- staterna att införa regler som säkerställer att identiteten på den person som rapporterar en överträdelse inte röjs. Av direktivet följer att det är rapportering av överträdelser av bestämmelser i tillsynsförordningen och bestämmelser som genomför kapitaltäckningsdirektivet som avses. är emellertid svårt att avgränsa regleringen till enbart anmälningar och utsagor som rör överträdelser av bestämmelser direkt knutna till kapitaltäckningsdirektivet och tillsynsförordningen. lokutionen överträdelse av bestämmelse som gäller för kreditinstitutets verksamhet fångar visserligen överträdelser inom ett vidare regelområde än det som direktivet strikt genomfört skulle ge, men 2013/14:228 besvärliga gränsdragningsproblem kan undvikas. medför det ett både tydligare och säkrare skydd för anmälaren. Sekretessen ska i likhet med tidigare gälla endast obehöriga röjanden. För en närmare redogörelse för vad som härmed avses hänvisas till tidigare förarbetsuttalanden (se prop. 2002/03:139 s. 478 och 479). Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 12.1.5. Paragrafen genomför artikel 91 i kapitaltäckningsdirektivet. I första stycket 5 anges att det vid prövningen av den som ska ingå i styrelsen för företaget eller vara verkställande direktör i det, eller vara ersättare för någon av dem, ska beaktas om styrelsens samlade kompetens är tillräcklig för att leda företaget. Avsikten är att säkerställa att styrelsen som helhet återspeglar en tillfredsställande blandning av erfarenheter. Ändringen i andra stycket innebär att hänvisningen till kapitaltäckningslagen ersätts med motsvarande reglering i den nya lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. Den innebär ingen ändring i sak. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Paragrafen genomför artikel 71.3 i kapitaltäckningsdirektivet. I första stycket anges att institut ska ha ändamålsenliga system för att från anställda omhänderta rapporter om misstänkta överträdelser av bestämmelser som gäller för verksamheten inom instituten. Andra stycket utgör en erinran om bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204). Övervägandena finns i avsnitt12.1.4. Paragrafen genomför artikel i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen anger att den rörliga ersättningen till anställda vars funktion eller totala ersättningsnivå innebär att de kan ha en väsentlig inverkan på institutets riskprofil inte får vara större än den fasta ersättningen. Exempel på anställda som har en sådan inverkan är risktagare, verkställande ledningen, anställda med en ersättning på nivå med dessa samt personal som utövar kontrollfunktioner, jfr artikel 92.2. ska utarbeta förslag till tekniska standarder när det gäller kvalitativa och lämpliga kvantitativa kriterier för att fastställa personalkategorier vars yrkesutövning har väsentlig inverkan på institutets riskprofil i enlighet med artikel 92.2 (se artikel 94.2). Övervägandena finns i avsnitt 8.6. Paragrafen ändras med anledning av att 7 kap. 9–11 §§ upphävs. Paragrafen ändras med anledning av att tillsynsförordningen ersätter bestämmelserna om kapitaltäckning och stora exponeringar som regleras i kapitaltäckningslagen. Ändringen innebär att hänvisningen till kapitaltäckningslagen ersätts med en hänvisning till tillsynsförordningen, den nya lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag och den nya lagen om kapitalbuffertar. Paragrafen genomför artikel 91.3 i kapitaltäckningsdirektivet. Paragrafen är ny. I första stycket anges att antalet uppdrag som en styrelseledamot eller en verkställande direktör i ett bankaktiebolag får inneha ska vara lämpligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet samt arten, omfattningen och komplexiteten hos institutets verksamhet. Bestämmelsens andra stycke innehåller kvantitativa begränsningar av antalet uppdrag som en styrelseledamot eller en verkställande direktör vid ett institut som är betydande får ha. Vad som avses med ett betydande institut utvecklas i allmänmotiveringen. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Paragrafen genomför artikel 91.3–91.6 i kapitaltäckningsdirektivet. I första stycket anges att uppdrag inom samma koncern eller i företag där institutet har ett kvalificerat innehav räknas som ett enda uppdrag vid tillämpning av 8 a § andra stycket. Vidare anges att uppdrag i verksamheter och organisationer som inte huvudsakligen har ett kommersiellt syfte inte beaktas vid tillämpningen av nämnda stycke. I paragrafens andra stycke anges vidare att 8 a § andra stycket inte heller ska tillämpas på representanter för svenska staten. I tredje stycket anges att får medge den som är styrelseledamot eller verkställande direktör i ett sådant ledningsorgan som avses i andra stycket tillstånd att inneha ytterligare ett styrelseuppdrag. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Paragrafen genomför artikel 91.2 i kapitaltäckningsdirektivet. I bestämmelsen anges att styrelseledamöter och verkställande direktör ska avsätta tillräcklig tid för att kunna utföra uppdraget i institutet.