prop · H103113 · 2014-04-01 00:00:00 — Liksom för EES-baserade AIF-förvaltare gäller det förenklade systemet med registrering även för en icke EES-baserad AIF-förvaltare, om förutsättningar finns för att tillämpa bestämmelserna i 2 kap. Tillstånd ska enligt andra stycket sökas i förvaltarens referensland. Referenslandet ska fastställas enligt kriterierna i 11 § första och andra styckena, och om utgör den icke EES-baserade AIF-förvaltarens referensland är det alltså hos som förvaltaren ska söka sitt verksamhetstillstånd. Med stöd av sitt tillstånd får en icke EES-baserad AIF-förvaltare, efter ett underrättelseförfarande, även marknadsföra andelar eller aktier i förvaltade AIF-fonder till professionella investerare i och i andra länder inom EES samt förvalta EES-baserade AIF-fonder som hör hemma i andra länder än förvaltarens referensland. Detta följer av 18, 19, 21och 22 §§. En sådan förvaltare får också ges tillstånd att förvalta en specialfond (16 §) och marknadsföra egenförvaltade AIF-fonder till ickeprofessionella investerare i (20 §). Paragrafen genomför artiklarna 37.1 och 37.5 första stycket. är referensland för en icke EES-baserad AIF-förvaltare, 1.förvalta, utan att marknadsföra, EES-baserade AIF-fonder vilka samtliga hör hemma här i landet, 2.marknadsföra bara en EES- baserad AIF-fond, som varken har tillstånd eller är registrerad men avsedd att marknadsföras här i landet, 3.marknadsföra bara en icke EES-baserad AIF-fond och enbart här i landet, 4.marknadsföra flera EES- baserade AIF-fonder inom EES, om de flesta av dessa fonder är avsedda att aktivt marknadsföras här i landet, förutsatt att inte samtliga har getts tillstånd eller är registrerade i något annat land, eller 5.marknadsföra flera icke EES- baserade eller flera EES- och icke EES-baserade AIF-fonder inom EES, om de flesta av dessa fonder är avsedda att aktivt marknadsföras här i landet. får vara referensland för en icke EES-baserad AIF- förvaltare också i följande fall: 1.Vid förvaltning, utan marknadsföring, av flera rade AIF-fonder i flera länder inom EES, om a) de flesta av förvaltarens fonder är hör hemma här i landet, eller b) den största andelen av fondtillgångarna förvaltas här i landet. 2.Vid marknadsföring av bara en EES-baserad AIF-fond i enbart ett land inom EES, om a) är fondens hemland eller, b) fonden är avsedd att marknadsföras här i landet, oberoende av i vilket land som fonden har getts tillstånd eller registrerats. 3.Vid marknadsföring av bara en EES-baserad AIF-fond i flera olika länder inom EES, om a) är fondens hemland, eller b ett av de länder där fonden är avsedd att aktivt marknadsföras, oberoende av om eller i vilket land som fonden har getts tillstånd eller registrerats. 4.Vid marknadsföring av bara en icke EES-baserad AIF-fond i flera olika länder inom EES, om är ett av de länder inom EES där fonden är avsedd att marknadsföras. 5.Vid marknadsföring av flera EES-baserade AIF-fonder inom EES, om är a) fondens hemland, eller b) det land i vilket de flesta av dessa fonder är avsedda att aktivt marknadsföras. I fall som avses i andra stycket ska förvaltaren hos och övriga, behöriga myndigheter i samtliga länder som är möjliga som referensland, begära ett beslut om att ett referensland ska fastställas. Om ett gemensamt beslut enligt tredje stycket inte har fattats inom en månad från förvaltarens begäran eller om förvaltaren inte har informerats om beslutet från att det fattades, får förvaltaren själv välja sitt referensland på grundval av kriterierna i andra stycket. Detsamma gäller om första stycket är tillämpligt. Förvaltarens val av referensland ska i sådana fall utvärderas av den behöriga myndigheten i det valda referenslandet i samband med prövningen av förvaltarens ansökan om tillstånd, varvid Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten ska underrättas och lämna besked om myndighetens utvärdering. Om avser att, i strid mot ett besked från Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten som avses i fjärde stycket, ge förvaltaren tillstånd enligt 10 §, ska inspektionen först informera den myndigheten samt de behöriga myndigheterna i det land där en av förvaltaren förvaltad AIF-fond ska marknadsföras och, i tillämpliga fall, de behöriga myndigheterna i fondens hemland. I paragrafen, som är ny, anges de kriterier utifrån vilka ett referensland ska fastställas. Av första stycket framgår i vilka fall endast kan utgöra den icke EES-baserade AIF-förvaltarens referensland. I enlighet med de kriterier som anges i andra stycket är flera referensländer möjliga. I sådana fall ska, enligt tredje stycket, en AIF- förvaltare, som avser att enbart förvalta EES-baserade AIF-fonder, enbart marknadsföra eller både förvalta och marknadsföra förvaltade AIF- fonder inom EES, lämna in en begäran till de behöriga myndigheterna i samtliga länder inom EES som kan vara möjliga som referensland. Myndigheterna ska därefter gemensamt avgöra vilket land som ska utgöra förvaltarens referensland. Förfarandet att fastställa referensland och hur eventuell oenighet mellan berörda myndigheter ska hanteras behandlas i avsnitt 13.4.2, se även avsnitt 14.4. Av fjärde stycket framgår att en förvaltare under vissa omständigheter själv får välja referensland, och att , om förvaltaren valt som referensland, ska pröva valet utifrån kriterierna i första och andra styckena. Om anser att kriterierna är uppfyllda ska inspektionen inhämta Esmas besked över sin utvärdering. I sitt meddelande till ska inspektionen inkludera förvaltarens motivering avseende valet av referensland samt informationen som förvaltaren har lämnat om sin marknadsföringsstrategi. , om högst en månad, (se artikel 37.5 tredje stycket) som genomför sin granskning ska inte tidsfristen enligt 3 kap. 8 löpa. I femte stycket finns en informationsskyldighet för om inspektionen, i strid mot Esmas besked i fråga om granskningen av förvaltarens val av referensland, avser att bevilja tillstånd enligt 10 §. Paragrafen genomför artikel 37.4. första–tredje styckena samt artikel 37.5 andra, femte och sjätte styckena. En icke EES-baserad AIF- förvaltare som, från det att tillstånd enligt 10 § gavs, avser att ändra sin marknadsföringsstrategi på ett sådant sätt att ett nytt referensland kan komma att utses, ska anmäla detta till innan ändringen genomförs. I anmälan ska förvaltaren 1. ange och motivera valet av nytt referensland utifrån kriterierna i 11 § första och andra styckena och redovisa den nya marknadsföringsstrategin, samt 2. lämna uppgifter om namn på och plats i det nya referenslandet där den rättsliga representanten är etablerad. ska utvärdera förvaltarens motivering och underrätta Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten om sin bedömning. Om , efter ett positivt besked från den myndigheten, godtar förvaltarens val av nytt referensland, ska inspektionen informera förvaltaren och dess ursprungliga rättsliga representant samt Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten om sitt beslut. ska även underrätta de behöriga myndigheterna i det nya referenslandet om ändringen samt utan onödigt dröjsmål överlämna en kopia av tillstånds- och tillsynsdokumentationen för AIF-förvaltaren till det nya referenslandet. Om beslut står i strid mot beskedet från Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten, ska inspektionen lämna en underrättelse om beslutet och dess skäl till den myndigheten samt de behöriga myndigheterna i det land där en förvaltad AIF-fond ska marknadsföras och, i tillämpliga fall, de behöriga myndigheterna i det land där fonden hör hemma. Om förvaltaren ändrar sin marknadsföringsstrategi efter den tidpunkt som anges i första stycket, får förvaltaren hos lämna en begäran om ändring av referensland med anledning av den nya strategin. I sådant fall gäller det som anges i andra–fjärde styckena i tillämpliga delar. Förfarandet och beslutet att fastställa referensland ska inte påverkas av en AIF-förvaltares vidareutveckling av verksamheten inom EES. Förvaltaren är dock skyldig att informera om en ändring av marknadsföringsstrategi som avses i första stycket. Det ska alltså vara fråga om en ändring som skulle ha påverkat valet av referensland, om den förändrade marknadsföringsstrategin i stället hade varit den ursprungliga. Av andra och tredje styckena framgår hur förfarandet går till om såväl förvaltare som och är av samma uppfattning avseende förändringen. Om ytterligare uppgifter om innehållet i en anmälan, utöver vad som anges i andra stycket och eventuella genomförandebestämmelser, behövs, får med stöd av bemyndigandet i 16 kap. 1 § meddela föreskrifter Enligt tredje stycket är skyldig att underrätta och berörda behöriga myndigheter i det fall beslut i frågan står i strid mot inhämtat besked från . När tvåårsperioden räknat från tidpunkten för beslutet om det ursprungliga verksamhetstillståndet har passerat, har förvaltaren möjlighet att hos begära att referenslandet ska ändras med anledning av en förändrad marknadsföringsstrategi. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 37.11 första, andra, och fjärde–sjätte styckena samt artikel 37.12 andra stycket. Efter begäran från är en icke EES- baserad AIF-förvaltare skyldig att lämna en anmälan om ändring av referensland enligt 12 § andra stycket, om det efter att tillstånd beviljades framgår av den faktiska utvecklingen av förvaltarens verksamhet inom EES, att förvaltaren 1. inte följt den ursprungligt angivna marknadsföringsstrategin, 2.lämnat felaktiga uppgifter om den, eller 3. genomfört ändringar av den utan att först ha underrättat inspektionen. I 15 kap. finns bestämmelser om åtgärder som ska vidtas mot en förvaltare som inte följer en begäran enligt första stycket. Paragrafen är ny och innebär att har rätt att begära att en icke EES-baserad AIF-förvaltare med som referensland, ska lämna en underrättelse enligt 12 § andra stycket och att ett annat land därigenom kan fastställas som referensland. I första stycket anges under vilka förutsättningar inspektionen kan framställa en sådan begäran. förfarande som anges i 12 § ska i dessa fall gälla i tillämpliga delar. Av hänvisningen i andra stycket följer att förvaltarens tillstånd återkallas om begäran inte följs. Paragrafen genomför artikel 37.12 första stycket. En ansökan om tillstånd enligt 10 § ska innehålla referensland med information om melser i denna lag som är oför- som AIF-förvaltaren är skyldig att följa i sitt hemland, 3. skriftliga intyg, styrkta av ett reglerna i den tvingande lagstift- ningen i förvaltarens hemland och att dessa regler är likvärdiga med de bestämmelser som avses i 2, investerarskydd, samt stöd för att förvaltaren följer dessa regler, 4. namn på och plats där för- valtarens rättsliga representant är 5. uppgifter om som ingår i ledningen för förval- 6. en ägarförteckning, där kva- lificerade innehav och storleken av uppgifter om förvaltarens orga- 8. information om förvaltarens 8 kap. 23 §, och b) rutiner för att delegera eller 8 kap. 15–18 §§, AIF-fonden hör hemma, om det är fråga om en matar-AIF-fond, 11. fondbestämmelser, handlingar för varje AIF-fond, institut ska utses, och enligt 10 kap. 1 §. Om verksamheten avser förvaltning av en specialfond ska ansökan också innehålla ett faktablad enligt 10 kap. 2 §. Uppgifter och handlingar enligt första stycket 9–13, får begränsas till de EES-baserade AIF-fonder som förvaltaren avser att förvalta eller de AIF-fonder som förvaltaren förvaltar och avser att marknadsföra i länder inom EES med stöd av 21 och 22 §§. Paragrafen är ny och anger i första stycket vad en tillståndsansökan ska innehålla. Med motiveringen som avses i punkten 1 ska förvaltaren kunna styrka sina avsikter att t.ex. bedriva aktiv marknadsföring i genom att redogöra för sin marknadsföringsstrategi. Den information och dokumentation som anges i punkterna 2 och 3 krävs för inspektionens ställningstagande i frågan om det finns förutsättningar att tillämpa undantagsbestämmelsen i 15 § andra stycket. Sådana skriftliga intyg och rättsliga utlåtanden som ska lämnas till ska baseras på tekniska standarder för tillsyn som fått i uppdrag att utveckla. Punkterna 4–13 motsvarar innehållskraven enligt 3 kap. 5 §, se kommentaren till den paragrafen för beskrivning av innebörd och syfte. Om förvaltaren, i samband med tillståndsprövningen ansöker om tillstånd att förvalta en specialfond ska, enligt andra stycket, även ett faktablad enligt 10 kap. 2 § bifogas ansökan. Av tredje stycket följer att kraven på information avseende punkterna 9–13 gäller för sådana AIF-fonder som är relevanta för EES-baserade investerare. Beträffande innebörden av marknadsföring se definitionen i 1 kap. 11 § 15 och avsnitt 6.1. Paragrafen genomför artikel 37.8.a och b. tillstånd att förvalta en AIF-fond, 1.Sverige har fastställts som förvaltarens referensland och det finns en utsedd, rättslig representant för förvaltaren här i landet, 2.det, mellan och de behöriga myndigheterna för berörda EES-baserade AIF-fonders hemland samt tillsynsmyndigheten i det land där förvaltaren är etablerad, finns lämpliga samarbetsarrangemang avseende övervakningen av systemrisker, 3.det land där förvaltaren är etablerad har vidtagit nödvändiga åtgärder för att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism, och 4.det, mellan och det land där förvaltaren är etablerad, finns en skriftlig överenskommelse som uppfyller bestämmelserna i artikel 26 i modellavtal för skatter på inkomst och förmögenhet, 5.Finansinspektionens och övriga behöriga myndigheters effektiva utövande av sina tillsynsuppgifter inte hindras av de lagar och författningar som förvaltaren omfattas av i sitt hemland eller av att undersöknings- eller tillsynsbehörigheten hos tillsynsmyndigheten i förvaltarens hemland är begränsad, 6.förvaltaren har tillräckligt startkapital och tillräcklig kapitalbas enligt 7 kap., 7.förvaltarens aktieägare eller medlemmar, som har eller kan förväntas få kvalificerade innehav, bedöms lämpliga att utöva ett väsentligt inflytande över förvaltarens ledning, 8.de personer som ingår i ledningen för förvaltarens verksamhet har tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen av en förvaltare samt även i övrigt är lämpliga för en sådan uppgift, och 9. det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas enligt bestämmelserna i denna lag och andra författningar som reglerar förvaltarens verksamhet. Vid tillämpning av första stycket 9, är förvaltaren inte skyldig att följa bestämmelser i denna lag, om det kan visas 1. att det är omöjligt att kombinera bestämmelserna i denna lag och den tvingande lagstiftning som gäller för förvaltaren eller den icke EES-baserade fonden, som ska marknadsföras, och 2. att den lagstiftning som gäller för och följs av förvaltaren eller fonden i deras hemland, innehåller en likvärdig regel med samma regleringssyfte och samma skyddsnivå för fondens investerare. ska utan onödigt dröjsmål underrätta Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten om inspektionen bedömer att villkoren i andra stycket är uppfyllda. Om inspektionen avser att, i strid mot ett besked från Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten och med tillämpning av undantaget i andra stycket, bevilja förvaltaren tillstånd, ska inspektionen först underrätta den myndigheten om detta liksom de behöriga myndigheterna i de länder i vilka förvaltaren ska marknadsföra sina förvaltade AIF- fonder. Paragrafen, som är ny, innehåller i första stycket villkoren för att ge en icke EES-baserad förvaltare tillstånd som AIF-förvaltare. Av punkten 1 följer att när har tagit emot en ansökan om tillstånd ska frågan om referensland först klargöras. Som framgår av 11 § tredje stycket kan referenslandet fastställas genom att de behöriga myndigheterna i samtliga länder inom EES som är möjliga som förvaltarens referensland fattar ett gemensamt beslut. Om ett sådant beslut inte har fattats på grund av vad som anges i 11 § fjärde stycket, ska förvaltaren i sin ansökan om tillstånd motivera sitt val av som referensland samt styrka sin ståndpunkt med information om sin 2013/14:113 marknadsföringsstrategi (se 14 § första stycket 1). I sådana fall ska Bilaga 4 undersöka huruvida förvaltarens val uppfyller kriterierna i 11 § första och andra styckena. Om inspektionen anser att så inte är fallet ska ansökan avslås med angivande av skälen för beslutet. Om i stället instämmer i förvaltarens bedömning ska inspektionen enligt 11§ fjärde stycket underrätta om sin utvärdering, avvakta myndighetens besked och därefter ta slutlig ställning i frågan. Av punkten 1 framgår vidare att förvaltaren ska ha utsett en rättslig representant här i landet, se 1 kap. 11 § 25 för definition och innebörd av termen. Villkoren i punkterna 2–4 motsvarar i princip dem som uppställs i exempelvis 4 § andra stycket 2–4. Syftet med villkoret i punkten 2 är att säkerställa ett effektivt informationsutbyte som gör det möjligt för att utföra sina uppgifter i enlighet med denna lag. Samarbetsarrangemangen ska därför vara i linje med internationella standarder, men bör inte användas som ett hinder mot marknadsföring av dessa fonder (se skäl 63 i AIFM-direktivet.) Kravet i punkten 3 innebär i praktiken att det land där förvaltaren är etablerad inte får vara upptaget i förteckningen över icke samarbetsvilliga länder och territorier, vilken sammanställs av Financial Action Task Force (FATF), som är ett mellanstatligt organ som arbetar för att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism. Förteckningen finns publicerad bl.a. på organisationens webbplats: . Syftet med villkoret enligt punkten 4 är, liksom det i punkten 2, att säkerställa ett effektivt informationsutbyte mellan behöriga myndigheter och tillsynsmyndigheten i förvaltarens hemland. Villkoren i punkterna 6–9 är i huvudsak desamma som dem som uppställs för tillstånd för svenska och övriga EES-baserade AIF- förvaltare (se 3 kap. 3 § och kommentaren till den paragrafen). Kravet på att förvaltaren ska ha både sitt huvudkontor och sitt stadgeenliga säte i samma land inom EES gäller dock inte för en icke EES-baserad AIF- förvaltare (se artikel 8.1.e och artikel 37.8.d i AIFM-direktivet). Den grundläggande principen i AIFM-direktivet är att icke EES-baserade AIF-förvaltare som ges tillstånd som avses i direktivet ska få åtnjuta rättigheten att t.ex. marknadsföra aktier eller andelar i AIF-fonder inom EES med ett marknadsföringspass, förutsatt att förvaltaren uppfyller AIFM-direktivets krav till fullo. Detta bör enligt skäl 64 i direktivet säkerställa att likvärdiga förutsättningar gäller för alla AIF-förvaltare som är verksamma inom EES, oavsett var de är etablerade. Vidare anges att de behöriga myndigheterna i EES-länderna ska utöva tillsyn över efterlevnaden av direktivets krav också avseende icke EES-baserade AIF-förvaltare som har beviljats tillstånd som avses i direktivet. Ansvarig för tillsynen är de behöriga myndigheterna i förvaltarens referensland. Om en eller flera behöriga myndigheter i övriga berörda EES-länder har en avvikande åsikt om de bedömningar som har gjort av tillämpningen av punkterna 1–3 och 5, får den eller de myndigheterna hänskjuta ärendet till . Vidare får , om en behörig myndighet för en EES-baserad AIF- fond inte medverkar i de samarbetsarrangemang som avses i punkten 2, hänskjuta ärendet till (jfr 14 kap. 14 §). Enligt andra stycket får förvaltaren under vissa förutsättningar medges undantag från skyldigheten att följa samtliga krav som uppställs på en AIF-förvaltare. Detta följer av artiklarna 37.2 och 37.8.c i AIFM- direktivet. I skäl 65 i direktivet fastslås att detta undantag gäller under högst exceptionella omständigheter. Att det föreligger sådana förutsättningar som anges punkterna 1 och 2 ska styrkas av den som åberopar tillämpning av undantaget. Av tredje stycket följer att frågan om tillämpning av undantaget ska prövas innan tar slutlig ställning till tillståndsansökan. I underrättelse till ska inspektionens bedömning styrkas med den information som förvaltaren har lämnat i detta avseende, se 14 § första stycket 2 och 3. Under detta underrättelseförfarande ska tidsfristen enligt 3 kap. 8 § inte löpa. Paragrafen genomför artikel 37.2, 37.3 och 37.7 första stycket samt 37.9 första och tredje–femte styckena. Särskilda villkor för tillstånd att förvalta en specialfond En icke EES-baserad AIF-för- valtare med tillstånd enligt 10 § får förvalta en specialfond efter tillstånd av . En icke EES-baserad AIF- förvaltare, som har ett annat referensland än och tillstånd som avses i och rådets direktiv /61/EU, får också förvalta en specialfond, om från den behöriga myndigheten i förvaltarens referensland har mottagit en underrättelse om den planerade verksamheten samt ett intyg om att förvaltaren har tillstånd som avses i direktiv /61/EU, och 2. förvaltarens tillstånd omfattar förvaltning av en AIF-fond av motsvarande slag som den specialfond som ska förvaltas här i landet. Tillstånd enligt första och andra styckena ges i form av godkännande av fondbestämmelserna. Vid prövningen tillämpas 4 kap. 9 § lagen (2004:46) om investeringsfonder. Det som där anges beslut om tillstånd. En AIF-förvaltare som bedriver verksamhet som avses i första och andra stycket ska tillämpa de bestämmelser som framgår av 7 § andra stycket. Paragrafen är ny och innebär att en icke EES-baserad AIF-förvaltare, oavsett vilket land som är dess referensland, nu kan ges tillstånd att förvalta en specialfond. Av skäl 10 i AIFM-direktivet framgår att medlemsstaterna inte är förhindrade att anta eller fortsätta att tillämpa nationella krav för AIF- fonder som är etablerade inom deras territorium. En specialfond är en sådan nationellt reglerad fondkategori för vilken det uppställs särskilda villkor för tillstånd och för fonden som sådan. Oavsett om det är fråga om en förvaltare som är etablerad i eller något annat land inom eller utanför EES är villkoren för att förvalta en specialfond desamma. En grundförutsättning för tillstånd är att förvaltaren har ett tillstånd enligt denna lag alternativt ett tillstånd som avses i AIFM-direktivet. När det gäller icke EES-baserade AIF-förvaltare som har som referensland är förutsättningarna i övrigt desamma som för förvaltare som är etablerade här i landet (svenska AIF-förvaltare). Detta följer av första stycket. I andra stycket regleras förutsättningarna för tillstånd avseende en icke EES-baserad AIF-förvaltare med annat referensland än . För det första krävs att förvaltaren först ska underrätta den behöriga myndigheten i sitt referensland om avsikten att förvalta en specialfond. Av punkten 1 följer att denna myndighet ska överlämna underrättelsen till tillsammans med ett intyg om förvaltarens verksamhetstillstånd. Enligt punkten 2 krävs därutöver att förvaltarens tillstånd i referenslandet avser den kategori av fond som ska förvaltas här i landet. Dessa båda villkor är en förutsättning för att förvalta AIF-fonder med stöd av förvaltningspasset. Tillståndsprövningen regleras i 4 kap. 9 § lagen (2004:46) om investeringsfonder och i tredje stycket finns en hänvisning till den paragrafen. I fjärde stycket anges när verksamheten får inledas, och i femte stycket anges vilka bestämmelser i denna lag som är tillämpliga för en icke EES- baserad AIF-förvaltare med verksamhetstillstånd i ett annat referensland än och som förvaltar en specialfond, samt för förvaringsinstitut till sådana fonder. Vad en ansökan om tillstånd ska innehålla regleras i föreskrifter. Bemyndigande att meddela sådana föreskrifter finns i 16 kap. 1 §. Tillstånd för förvaltning av specialfonder behandlas i avsnitten 5.2, 7.3, 13.2.2 och 13.4.7. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet men är förenlig med innehållet i artiklarna 37.1 och 41.1. I fråga om ett tillstånds inne- börd och omfattning, sidoverksam- het, AIF-förvaltarens ledning, till- ståndsprövning i övrigt, väsentliga 3 kap. 1, 2, 4 och 6-10 §§ samt 7 kap., i tillämpliga delar, gälla också för icke EES-baserade AIF-