prop · H103212 · 2014-03-31 00:00:00 — Konventionens bestämmelser om förebyggande av brott handlar om att parterna dels ska samarbeta för att bl.a. förebygga, bekämpa och utreda brott (artikel 7), dels ska anstränga sig för att vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa skyddet av radioaktivt material (artikel 8). Regleringen i artikel 7 innebär bl.a. att konventionsstaterna ska kunna utbyta information med varandra. När det gäller Datainspektionens synpunkter kan regeringen konstatera att bestämmelser om informationsutbyte återfinns i ett flertal EU-instrument och internationella överenskommelser som redan är bundet av. Svensk rätt innehåller alltså ett regelverk avseende inhämtande och vidarebefordran av information, däribland underrättelseuppgifter om så bedöms möjligt, i förhållande till andra länder. Dessa regler är relevanta även såvitt avser konventionen och återfinns i bl.a. personuppgiftslagen (1998:204), lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete och polisdatalagen. Blir det fråga om informationsutbyte med andra brottsbekämpande myndigheter än polisen (som är kontaktpunkt, se nedan) kan även t.ex. lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet och Kustbevakningsdatalagen (2012:145) vara tillämpliga. Mot den bakgrunden och då inte heller vad Datainspektionen i övrigt anför föranleder regeringen att göra en annan bedömning än den som redovisas i promemorian, bedöms svensk rätt stå i överensstämmelse med konventionens krav i denna del. I enlighet med promemorians bedömning bör kontaktpunkten för informationsutbytet (artikel 7.4) finnas inom polisen. De brott som konventionsstaterna ska förebygga och motverka kan ligga inom såväl po- 2013/14:212 lismyndigheternas som Säkerhetspolisens ansvarsområde. Information om sådana brott kan leda till att åtgärder i form av avspärrningar och utrymning av lokaler eller platser behöver vidtas. Sådana åtgärder ankommer på polismyndigheterna oavsett brottsrubricering. är dessutom kontaktpunkt för merparten av polisens internationella samarbete. Det bör därför vara som ska ansvara för att skicka och ta emot sådan information som avses i artikel 7. Frågan bör regleras i förordning. kommer de 21 polismyndigheterna och att ombildas till en myndighet, (prop. 2012/13:1, utgiftsområde 4, s. 47 f., bet. 2012/13:JuU1, rskr. 2012/13:124). Uppgiften att vara kontaktpunkt bör då övergå till . I anslutning till bedömningen av artikel 8 om skydd av radioaktivt material har fråga uppkommit om transportmedel som används för att transportera kärnämne bör kunna klassas som skyddsobjekt, vilket anser. Regleringen om skyddsobjekt finns i skyddslagen som trädde i kraft . Lagen medger att vissa transportmedel kan beslutas vara skyddsobjekt. Detta gäller militära fartyg och luftfartyg samt – vid bl.a. krig eller krigsfara – lok och järnvägsvagnar (5 § 1 och 6 § andra stycket). I förarbetena till lagen gjordes däremot bedömningen att det inte fanns skäl att införa en möjlighet att kunna besluta att civila eller militära fordon ska vara skyddsobjekt. Detsamma gällde andra typer av rörliga civila objekt, såsom de kärnavfallstransporter som sker med transportfartyget (prop. 2009/10:87 s. 45 f.). Enligt regeringen står sig dessa bedömningar fortfarande. En sådan möjlighet kan inte heller anses vara ett krav för att ska uppfylla åtagandet i konventionen. Något förslag till ändring i skyddslagen lämnas därför inte. Sammanfattningsvis görs bedömningen att vad som framkommit vid remissbehandlingen inte föranleder regeringen att frångå de ställningstaganden som görs i promemorian i fråga om hur svensk rätt överensstämmer med konventionens krav. Inte heller i övrigt finner regeringen anledning att göra en annan bedömning än den som redovisas där. uppfyller alltså genom befintlig reglering åtagandena. 5.3Sveriges tillträde till konventionen Regeringens förslag: godkänner den internationella konventionen för bekämpande av nukleär terrorism. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna, förutom ad- vokatsamfund, invänder mot att tillträder konventionen. är i och för sig positivt till ett tillträde om detta kan ske med bibehållande av den enskildes grundläggande rättigheter och allmänna rättssäkerhetskrav. Enligt saknas emellertid tillräckligt underlag för att bedöma frågan om ett tillträde till konventionen, varför förslaget inte kan tillstyrkas. på att tillträder konventionen. län och i län framhåller att det är positivt att Prop. 2013/14:212 är delaktigt i arbetet med att utveckla regelverket för att bekämpa inter- Skälen för regeringens förslag: Terrorism är ett av de allvarligaste hoten mot demokratin, det fria utövandet av mänskliga rättigheter samt den ekonomiska och sociala utvecklingen. Konventionen för bekämpande av nukleär terrorism är en fortsättning på det arbete som har bedrivits inom FN i syfte att skapa ett starkt och heltäckande regelverk för att motverka, uppdaga och bestraffa internationell terrorism. har undertecknat konventionen och är part i övriga centrala internationella straffrättsliga överenskommelser inom terrorismbekämpningens område, utom Internationella civila luftfartsorganisationens () konvention och protokoll om luftfartsterrorism . Frågan om tillträde till de senare instrumenten bereds inom . Konventionen utgör ett viktigt led i det internationella arbetet för att förhindra personer från att använda bl.a. nukleärt material i syfte att begå allvarliga brott. En okontrollerad detonation av en kärnladdning får förödande konsekvenser. Även ett mindre utsläpp av radioaktivt material kan få konsekvenser av mycket allvarligt slag. Som i län anför är det angeläget att nukleärt material och ämnen som kan vålla allvarlig och omfattande skada inte hamnar i orätta händer. Detsamma gäller i fråga om kontrollen över t.ex. kärnladdningar och andra anordningar som sprider radioaktivt material eller släpper ut strålning. är i och för sig positivt till att tillträder konventionen men anser att det föreligger oklarheter i fråga om förhållandet mellan kriminaliseringskraven och svensk rätt samt att de rättssäkerhetsfrågor som sammanhänger därmed inte behandlats tillräckligt. I avsnitt 5.2 görs bedömningen att svensk rätt motsvarar de krav som konventionen ställer på nationell lagstiftning. Mot denna bakgrund och med hänsyn till vad som anförs ovan om vikten av att samarbeta internationellt inom det aktuella området, är det enligt regeringen både naturligt och angeläget att nu ansluter sig till konventionen. godkännande krävs eftersom konventionen får anses vara av sådan större vikt som avses i 10 kap. 3 § tredje stycket RF. 5.4Tillägg i lagen om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet Regeringens förslag: Sådan brottslighet som avses i artikel 2 i konventionen för bekämpande av nukleär terrorism läggs till i uppräkningen i 2 § 3 lagen om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inte någon erinran mot försla- Skälen för regeringens förslag: ratificerade Europa- rådets konvention om förebyggande av terrorism. nom att tillträda konventionen har åtagit sig att leva upp till kra- vet om att offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott ska vara straffbart. Åtagandena har genomförts framför allt genom lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brotts- lighet (prop. 2009/10:78, bet. 2009/10:JuU22, rskr. 2009/10:234). parådskonventionen definieras terroristbrott genom en hänvisning till de brott som omfattas av elva internationella instrument inom terrorismbe- kämpningens område som anges i en bilaga till konventionen. finns konventionen för bekämpande av nukleär terrorism upptagen. tersom inte är part i den konventionen har i ratifikationsinstru- mentet intagits en förklaring om att konventionen för bekämpande av nukleär terrorism inte ska anses ingå i bilagan i förhållande till 2009/10:78 s. 24 f.). En sådan förklaring ska dock upphöra att gälla så snart instrumentet i fråga träder i kraft för den part som gjort förklaringen, vilket generalsekreterare ska underrättas om (artikel 1.2 i ). I avsnitt 5.3 föreslås att ska tillträda konventionen för bekäm- pande av nukleär terrorism. Ett tillträde till konventionen medför att förpliktelser enligt utökas i enlighet med vad som redogörs för ovan. Frågan är om detta påkallar någon änd- ring i lagen om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. denna lag anges i fem punkter vad som avses med särskilt allvarlig De brott som motsvarar åtagandena i konventionen för bekämpande av nukleär terrorism, och som redogörs för i avsnitt 4.3.1 i promemorian, täcks inte fullt ut av vad som enligt 2 § redan är att anse som särskilt allvarlig brottslighet. Regeringen föreslår därför att bestäm- melsen kompletteras med sådan brottslighet som avses i artikel 2 i kon- ventionen för bekämpande av nukleär terrorism. Detta bör lämpligen ske genom att en uttrycklig hänvisning till artikel 2 läggs till i uppräkningen i 2 § 3, som redan innehåller motsvarande hänvisningar till tre andra in- strument i bilagan till . Lagrådet har inte någon invändning i sak mot detta men finner anledning att framhålla att det inte framgår i vilken utsträckning brottslighet av det aktuella slaget är att anse som särskilt allvarlig redan enligt gällande lag. Enligt Lagrådet bör frå- gan om i vilken utsträckning den föreslagna lagändringen innebär en utvidgning av det straffbelagda området utvecklas ytterligare. Regeringen har svårt att se det omedelbara praktiska behovet av att, ut- över vad som följer enligt ovan, ytterligare utveckla och redovisa hur tillägget av artikel 2 förhåller sig till de övriga punkterna i 2 §. den valda lagstiftningstekniken, dvs. att hänvisa direkt till de olika kon- ventionerna, ger anledning till en sådan mer utvecklad jämförelse. motsvarande jämförelse gjordes inte heller i de ursprungliga förarbetena till lagen (jfr även prop. 2001/02:149). Det avgörande är i stället att de förfaranden som omfattas av åtagandet enligt artikel 2 verkligen täcks av den svenska regleringen om särskilt allvarlig brottslighet, vilket uppnås Regeringen återkommer i författningskommentaren till Prop. 2013/14:212 den närmare innebörden av lagändringen. I enlighet med promemorians bedömning, som ingen remissinstans invänder mot, bör något motsvarande tillägg inte göras i lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall. 6Protokollet till och protokollet till plattformsprotokollet Protokollen består av en ingress och 24 respektive 13 artiklar. Nedan beskrivs kortfattat innehållet i dem. En mer utförlig redogörelse finns i avsnitt 5.1 respektive 5.2 i promemorian. –Definitioner av centrala begrepp i protokollet och konventionen (artiklarna 1 och 2). –Bestämmelser om hur förpliktelserna enligt konventionen ska fullgöras (artikel 3). –Handlingar som ska utgöra brott och bestämmelser som hör samman härmed (artiklarna 4, 5 och 7). –Domsrätt (artikel 6). –Överlämnande av misstänkta personer samt ingripande mot fartyg (artikel 8). –Garanti för en rättvis behandling (artikel 9). – Utlämning och internationell rättslig hjälp i brottmål (artiklarna 10och 11). –Förebyggande av brott (artikel 12). –Underrättelser mellan staterna och berörda internationella organisationer (artiklarna 13 och 14). –Tolkning och tillämpning (artiklarna 15 och 16). –Slutbestämmelser (artiklarna 17–24). Den underliggande konventionen (konvention för bekämpande av brott mot sjöfartens säkerhet, ) och ändringsprotokollet ska mellan parterna i protokollet läsas och tolkas som ett enda instrument. De materiella bestämmelserna i konventionen (artiklarna 1–16), som de har ändrats genom protokollet, ska tillsammans med protokollets slutbestämmelser (artiklarna 17–24) och bilagan utgöra och kallas konvention för bekämpande av brott mot sjöfartens säkerhet (), se artikel 15. –Definitioner av centrala begrepp i protokollet (artikel 1). –Bestämmelser i konventionen som även ska gälla brott enligt plattformsprotokollet (artikel 2). – Handlingar som ska utgöra brott (artiklarna 3 och 4). – Domsrätt (artikel 5). – Tolkning och tillämpning (artiklarna 6 och 7). – Slutbestämmelser (artiklarna 8–13). Ändringarna protokoll om bekämpande av brott mot säker- heten för fasta plattformar belägna på kontinentalsockeln (plattformspro- tokollet) är, med utgångspunkt i ändringsprotokollets omfattning, betyd- ligt mer begränsade än ändringarna i konventionen. emellertid delvis skenbar. Flera av de ändringar som görs i konventionen gäller även för brott enligt plattformsprotokollet (artikel 2 i protokollet till plattformsprotokollet). Denna teknik har också använts i plattforms- protokollet i dess ursprungliga lydelse. Plattformsprotokollet och ändringsprotokollet ska mellan parterna i det senare protokollet läsas och tolkas som ett enda instrument. bestämmelserna i plattformsprotokollet (artiklarna 1–4), som de har änd- rats genom ändringsprotokollet, ska tillsammans med ändringsprotokol- lets slutbestämmelser (artiklarna 8–13) utgöra och kallas proto- koll om bekämpande av brott mot säkerheten för fasta plattformar be- lägna på kontinentalsockeln (SUA-protokoll om fasta plattfor- mar), se artikel 6. 6.2 Svensk rätt uppfyller i huvudsak åtagandena i protokollen Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller genom befintlig reglering åtagandena i protokollen med undantag för vissa bestämmelser om ingripande mot fartyg i protokollet till . Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna delar promemorians bedömning eller lämnar den Skälen för regeringens bedömning: I detta avsnitt behandlas frågan i vilken utsträckning ett svenskt tillträde till protokollen föranleder lagstiftningsåtgärder, jfr avsnitt 4. De båda överenskommelserna har en så tydlig koppling till varandra att de behandlas i ett sammanhang. Protokollen innehåller bestämmelser som ändrar eller kompletterar befintlig reglering i och plattformsprotokollet. Framför allt rör det sig om att fler handlingar ska utgöra brott och att bestämmelserna om bl.a. domsrätt, utlämning, internationell rättslig hjälp och förebyggande av brott anpassas till detta. En helt ny bestämmelse är den i protokollet till om möjligheten för en konventionsstat att ingripa mot ett fartyg under en annan konventionsstats flagg (artikel 8.2). Denna artikel innehåller även en bestämmelse om skadeståndsansvar. Promemorians bedömning är att dessa bestämmelser, trots att viss relevant reglering redan finns, fordrar lagändringar. I övrigt bedöms leva upp till åtagandena i protokollen (se avsnitt 5.4 i promemorian). Samtliga remissinstanser ställer sig bakom dessa slutsatser. Även regeringen delar promemorians bedömning och anser alltså att svensk rätt, med undantag för vissa bestämmelser i artikel 8.2 i protokollet till som behandlas närmare i avsnitt 6.4, står i överens- Prop. 2013/14:212 stämmelse med protokollen. De nya kriminaliseringsbestämmelserna kräver alltså inte några lagändringar. En artikel bör dock beröras närmare. Enligt artikel 3ter i SUA- konventionen, som införs genom artikel 4.6 i protokollet, ska det utgöra ett brott att rättsstridigt och uppsåtligen transportera en annan person ombord på ett fartyg med vetskap om att personen har begått en gärning som utgör brott enligt artikel 3, 3bis eller 3quater eller enligt någon av de överenskommelser som anges i bilagan, om avsikten är att hjälpa personen att undgå lagföring. har tillträtt samtliga instrument i bilagan. Som konstateras i promemorian torde bestämmelsen om skyddande av brottsling i 17 kap. 11 § väl motsvara kravet på kriminalisering i denna del. Den svenska bestämmelsen innehåller emellertid i femte stycket en regel som innebär att ansvar inte ska dömas ut om gärningen är att anse som ringa med hänsyn till gärningsmannens förhållande till den brottslige och övriga omständigheter. Något motsvarande undantag finns inte i artikel 3ter. Däremot får en konventionsstat, i samband med tillträdet till protokollet, förklara att den kommer att tillämpa artikeln i enlighet med principerna i dess strafflagstiftning om ansvarsfrihet i familjerelationer (artikel 21.3). Mot bakgrund av ansvarsfrihetsregeln i 17 kap. 11 § femte stycket bör utnyttja denna möjlighet (se avsnitt 6.3). 6.3Sveriges tillträde till protokollen Regeringens förslag: godkänner protokoll till konventionen för bekämpande av brott mot sjöfartens säkerhet och protokoll till protokollet om bekämpande av brott mot säkerheten för fasta plattformar belägna på kontinentalsockeln. godkänner en förklaring enligt artikel 21.3 i protokollet till konventionen för bekämpande av brott mot sjöfartens säkerhet av innebörden att kommer att tillämpa artikel 3ter i konventionen i enlighet med principerna i svensk strafflagstiftning om ansvarsfrihet i familjerelationer. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot att Sve- rige tillträder protokollen. Säkerhetspolisen och i ser positivt på att tillträder dem. Transportstyrelsen välkomnar att ytterligare åtgärder vidtas för att stärka skyddet för passagerare, besättning och fartyg till sjöss och i land mot terroristattacker. i län ställer sig positiv till att är delaktigt i arbetet med att utveckla regelverket för att bekämpa internationell terrorism och framhåller vikten av att hindra att nukleära föremål och ämnen transporteras eller härbärgeras ombord på fartyg eller används mot eller från fartyg eller fasta plattformar. Skälen för regeringens förslag: Som anges i avsnitt 5.3 är , med undantag för konvention och protokoll om luftfarts- terrorism, part i samtliga centrala internationella straffrättsliga överens- 2013/14:212 kommelser inom terrorismbekämpningens område, däribland SUA- konventionen och dess plattformsprotokoll. har undertecknat de nu aktuella protokollen . Dessa innebär att de handlingar som ska utgöra brott är väsentligt fler än enligt och plattformsprotokollet. Genom ändringsprotokollen står inte bara fartygs och fasta plattformars säkerhet i fokus. De nya bestämmelserna vidgar tillämpningsområdet och omfattar även gärningar där t.ex. fartyg används som brottsverktyg och som transportmedel i brottsliga syften. I likhet med vad som anförs i samband med förslaget om ett tillträde till konventionen för bekämpande av nukleär terrorism (avsnitt 5.3), är det viktigt att motverka att vapen och ämnen som kan vålla allvarlig och omfattande skada hamnar i orätta händer. Det är, som i län ger uttryck för, lika angeläget att hindra att sådana vapen och ämnen transporteras på fartyg eller används mot eller från fartyg eller fasta plattformar. Det får därför anses vara en styrka att regelverket har vidareutvecklats och skapat möjlighet att ingripa även mot gärningar där fartyg eller fasta plattformar är måltavlor eller viktiga hjälpmedel för terroristaktioner. Ingen remissinstans invänder mot ett tillträde utan tvärtom välkomnar flera instanser att ytterligare åtgärder vidtas på området och att nu tillträder protokollen. De lagstiftningsåtgärder som krävs för att leva upp till åtagandena är förhållandevis begränsade (avsnitt 6.4). Mot denna bakgrund anser regeringen att ska tillträda protokollen. godkännande krävs eftersom de får anses vara av större vikt och, såvitt avser protokollet till , förutsätter lagändringar (10 kap. 3 § första stycket 1 och tredje stycket RF). Liksom i fråga om lagförslaget i avsnitt 6.4.1 aktualiseras en tillämpning av de särskilda majoritetskraven i 10 kap. 8 § andra stycket RF vid godkännande av protokollet till (10 kap. 3 § andra stycket RF). En naturlig utgångspunkt vid tillträdet till överenskommelserna är att vara restriktiv när det gäller att utnyttja möjligheterna till reservationer. Av de skäl som anges i avsnitt 6.2 bör dock avge en förklaring av innebörden att artikel 3ter i konventionen kommer att tillämpas i enlighet med principerna i svensk strafflagstiftning om ansvarsfrihet i familjerelationer (artikel 21.3). 6.4Genomförande av protokollet till i svensk rätt 6.4.1Möjligheten att lämna tillstånd till ingripande mot svenskt fartyg utvidgas Regeringens förslag: Efter framställning av en annan stat får regeringen medge den staten att ingripa mot ett svenskt fartyg utanför svenskt territorium i enlighet med konventionen för bekämpande av brott mot sjöfartens säkerhet med dess protokoll . En bestämmelse om detta införs i lagen om tillstånd till ingripande mot Regeringens bedömning: bör utse följande behöriga myndigheter: –, att ta emot och besvara framställningar om hjälp enligt artikel 8bis 4 i konventionen. –, att ta emot och besvara framställningar om bekräftelse på ett fartygs nationalitet enligt artikel 8bis 5 i konventionen. –(), att ta emot och besvara framställningar om tillstånd till ingripande mot ett svenskt fartyg enligt artikel 8bis 5 i konventionen. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrar sig i denna del instämmer i promemorians förslag och bedömning eller lämnar dem utan invändning. anser att den föreslagna utvidgningen av möjligheten till ingripande mot fartyg kan vara av stor betydelse i vissa allvarliga situationer. Enligt Försvarsmakten är det av vikt att myndigheten orienteras om ett beslut att tillåta en annan stat att ingripa mot och borda ett svenskt fartyg. och Säkerhetspolisen har inte något att erinra mot att ska vara behörig myndighet att ta emot och besvara framställningar om hjälp. har ingen invändning mot att utses till behörig myndighet i fråga om att ta emot och besvara framställningar om bekräftelse på ett fartygs nationalitet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Konventionens reglering om ingripande mot fartyg Den nya artikel 8bis i konventionen, som införs genom artikel 8.2 i protokollet, handlar om möjligheten att framför allt utanför en stats territorialhav ingripa mot en annan konventionsstats fartyg. En grundläggande förutsättning är att det finns skälig anledning att misstänka att ett brott enligt konventionen har begåtts, begås eller är på väg att begås. De situationer som regleras är dels en flaggstats begäran om hjälp från en annan konventionsstat för att förhindra eller bekämpa brott som involverar det egna landets fartyg (artikel 8bis 4), dels en konventionsstats framställning till flaggstaten om tillstånd att ingripa mot det landets fartyg, i första hand genom att borda det (artikel 8bis 5). I det senare fallet får den ingripande staten, förutom att borda, vidta lämpliga åtgärder med avseende på fartyget. Sådana åtgärder kan avse att stoppa och genomsöka fartyget, dess last och personer ombord samt att förhöra personer ombord för att avgöra om ett brott som anges i konventionen har begåtts, begås eller är på väg att begås (artikel 8bis 5 b). Till regleringen om ingripande är flera andra bestämmelser kopplade. Av artikel 8bis 6 framgår att flaggstaten, om bevis på brott enligt konventionen påträffas, får ge den ingripande staten tillstånd att vidta ytterligare åtgärder, nämligen att kvarhålla fartyget, last och personer ombord i avvaktan på vidare instruktioner från flaggstaten. Enligt artikel 8bis 7 får flaggstaten, i den utsträckning det är förenligt med de övriga bestämmelserna i konventionen, förena sitt tillstånd att ingripa med villkor. Av samma bestämmelse följer att inga