prop · H103118 · 2014-03-11 00:00:00 — Informationen ska vara lättillgänglig vilket innebär att information ska finnas tillgänglig på ett lätt och enkelt sätt på bl.a. kommunerna och landstingens webbplatser, genom informationsfoldrar och muntligen via den upphandlande myndighetens personal. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det bästa sättet att sprida och göra informationen lättillgänglig för de enskilda är att publicera den sammanställda informationen på kommunerna och landstingens egna webbplatser. När kommunen eller publicerar informationen på sin webbplats är det också viktigt att den är lätt att hitta på webbplatsen så att den de facto blir lättillgänglig. kommun anser att utredningen i alltför hög grad utgått från att allmänheten har möjligheter till och kunskaper nog för att tillgodogöra sig information via webbplatser. Regeringen vill i detta sammanhang framhålla att det finns goda möjligheter att lösa en sådan problematik, exempelvis genom att kommunen vid behov lämnar muntlig information. kommun har anfört att en mer enhetlig information inte får leda till att flera parter har krav på sig att producera samma information. Vidare anför att det måste vara utförarna som tar fram informationen på huvudmannens uppdrag, inte huvudmannen själv. Kraven på information från utförarna bör hållas på en nivå som är rimlig med hänsyn till brukarnas behov. det kan bli svårt för huvudmannen att kvalitetssäkra och gå i god för information som kommer från utförare. PRO efterlyser hårdare krav på både utförare och kommunen eller , om inte den information som lämnas stämmer ska någon form av sanktion kunna utkrävas. Regeringens inställning är att huvuddelen av informationsskyldigheten kan uppfyllas genom kommunen eller webbplats och i förekommande fall, genom länkar till relevant information. nödvändigt att inhämta information från de privata utförarna för att informationen på kommunala webbplatser ska vara fullständig. innebär dock inte nödvändigtvis en skyldighet för kommunerna och landstingen att sammanställa egen jämförbar information i de fall relevant och korrekt information finns i nationella databaser. bör en överproduktion av information eller en orimlig hantering av informationsskyldigheten kunna undvikas. olika projekt med att utveckla olika databaser med brukarinformation på enhetsnivå för att brukarna ska kunna göra välgrundade val. sammanhanget kan nämnas att SKL bedriver ett arbete med att lämna rådgivning och stöd till kommuner och landsting i deras arbete med att förbättra informationen till de enskilda. I övrigt kan framhållas att mot bakgrund av att det är nämnderna som ansvarar för de tjänster som den enskilde erbjuds anser regeringen att det är rimligt att den ansvariga nämnden också ansvarar för att enskilda får tillförlitlig information om de utförare som det finns att välja emellan. Regeringen kan dock inte se att det finns anledning att t.ex. befara att kommuner och landsting skulle underlåta att tillämpa den aktuella bestämmelsen, därmed bedöms det heller inte vara motiverat att förena informationsskyldigheten med en sanktionsmöjlighet gentemot Inom hälso- och sjukvården har patienterna möjlighet att välja vård i Enligt 4 § HSL får ett landsting erbjuda hälso- och sjukvård åt den som är bosatt i ett annat landsting, om landstingen kommer överens om det. Ett exempel på en sådan överenskommelse är Rekommendationen om valmöjligheter inom hälso- och sjukvården (00:56). I ovan nämnda proposition med förslag till ny patientlag föreslås vidare ett tillägg till 4 § HSL med innebörd att landstingen ska vara skyldiga att erbjuda öppen vård åt dem som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård. sådana situationer kan information exempelvis lämnas genom att länka till de berörda landstingens webbplatser. Det ingår också i informationsskyldigheten att tillhandahålla information om villkor för omval och hur omvalet går till, t.ex. uppsägningstider och vart den enskilde ska vända sig för att göra ett Kammarrätten i anser att villkor för omval bör framgå Regeringen kan konstatera att informationsskyldigheten i LOV, vilken den föreslagna informationsskyldigheten i KL är baserad på, enligt förarabetena innefattar krav på att information om omval ska lämnas (prop. 2008/09:29 s. 100). Detta finns dock inte uttryckligen angivet i informationsbestämmelsen i LOV. Då kraven på information som ska lämnas enligt den föreslagna informationsbestämmelsen i KL är baserad på regleringen i LOV finns det enligt regeringens mening övervägande systematiska fördelar med att inte heller i KL införa villkor för omval. Regeringen anser att det ur ett medborgarperspektiv är en fördel om kraven på hur informationen till brukarna ska utformas anges uttryckligen i lagtext. I informationsbestämmelsen i LOV framgår flera krav på informationen som ska lämnas, informationen ska enligt denna bestämmelse vara saklig, relevant, jämförbar, lättförståelig och lättillgänglig. Enligt utredningens förslag bör regleringen av kraven på utformning av information enligt 9 kap. 1 § LOV flyttas till KL som det införs en hänvisning i LOV till den föreslagna bestämmelsen i KL. Då det finns organ så som kommunala bolag och stiftelser som bildats för att tillgodose behov i det allmännas intresse, som inte skulle omfattas av den föreslagna bestämmelsen har det inte ansetts möjligt att flytta informationsskyldigheten i sig från LOV. Den av utredningen föreslagna hänvisningen i LOV till informationsbestämmelsen i KL medför dock att alla upphandlande myndigheter enligt LOV ska tillämpa den föreslagna bestämmelsen i KL när det gäller utformningen av informationen. Detta innebär att bestämmelsen i KL, genom hänvisningen i LOV, skulle bli tillämplig för hur statliga myndigheter ska utforma sin information. Enligt regeringens mening framstår en sådan ordning, dvs. att statliga myndigheter ska tillämpa KL, som mindre fördelaktig av systematiska skäl. Vidare kan det inte uteslutas att fler statliga valfrihetssystem införs . Även Kammarrätten i , Statskontoret, och har i sina remissvar anfört att informationsbestämmelsen i LOV bör kvarstå i sin nuvarande lydelse och att kraven på hur information ska utformas inte bör flyttas till KL. Med hänsyn till det ovan anförda anser regeringen att informationsbestämmelsen i LOV bör vara kvar och att de krav gällande utformningen av informationen som uppställs i LOV även ska appliceras för och införas i den föreslagna informationsbestämmelsen i KL. För att undvika eventuell oklarhet avseende bestämmelsens tillämpningsområde införs även ett förtydligande om att informationsbestämmelsen i KL inte ska tillämpas om annat är särskilt föreskrivet, dvs. bestämmelsen i KL ska inte tillämpas om det finns en annan tillämplig reglering om informationsskyldighet i speciallagstiftning. I linje med vad och kommuner, , , , och har anfört anser regeringen att den av utredningen föreslagna utformningen av bestämmelsen är otydlig och bestämmelsen har därför omformulerats. 2013/14:118 9 Om en kommun eller ett landsting sluter avtal med en privat utförare om att denne ska utföra en angelägenhet, ska kommunen eller enligt KL beakta intresset av att genom avtalet tillförsäkras information som gör det möjligt för allmänheten att få insyn i hur angelägenheten utförs (3 kap. 19 a § KL). Kravet på att tillförsäkra allmänheten insyn avser endast de fall när vården av en angelägenhet har överlämnats. förarbetena innebär detta att begränsade stöd- och kringfunktioner som utförs av annan, t.ex. lokalvård och fastighetsskötsel, inte omfattas 2001/02:80). I förarbetena till insynsbestämmelsen anges vidare bl.a. att regeringens utgångspunkt är att allmänhetens möjligheter till insyn i verksamhet inte ska vara beroende av på vilket sätt kommuner och landsting väljer att låta utföra verksamheten. därför starka skäl som talar för att allmänheten bör tillförsäkras insyn i verksamhet som bedrivs på entreprenad. måste vara att allmänheten ska vända sig till kommunen eller då rätten till insyn i verksamhet som bedrivs på entreprenad Detta innebär att det är kommunen eller ansvar att se till att allmänheten kan få den insyn i verksamheten som är befogad. Det närmare ansvaret bör ligga på den kommunala part som sluter entre- prenadavtalet, dvs. normalt den kommunala nämnden. När det gäller omfattningen av insynen anfördes i förarbetena bl.a. att bestämmelserna om insyn inte får utformas så att de snedvrider konkurrensen mellan berörda aktörer. Vid tecknandet av entreprenadavtal bör naturligen en avvägning göras mellan å ena sidan allmänhetens intresse av hur verksamheten bedrivs och å andra sidan entreprenörens intresse av att inte behöva lämna ut viss information som kan vara till nackdel för företaget och snedvrida konkurrensen. Enligt förarbetena torde det vidare inte finnas någon anledning för kommunen eller att i entreprenadavtalet kräva att uppgifter som skulle komma att omfattas av sekretess hos kommunen eller ska ges in. Ett sådant förfarande innebär nämligen inte någon utökad insyn i entreprenadverksamheten. När en kommun eller ett landsting ska överlämna vården av en angelägenhet till en privat entreprenör är normalt tillämplig på förfarandet. upphandling bör förfrågningsunderlaget innehålla uppgifter om hur möjligheten till insyn ska regleras. När kraven på insyn ska formuleras är det viktigt att den upphandlande enheten inte ställer mer långtgående krav på leverantören än sådana som behövs och är ändamålsenliga för I förarbetena var utgångspunkten att företrädare för den kommunala sektorn och branschorganisationer i de flesta fall kan finna gemensamma utgångspunkter för vilken typ av uppgifter som behövs för att tillförsäkra allmänheten den insyn som kan anses vara befogad inom olika Vidare angavs där att fullmäktige har möjlighet att utfärda närmare riktlinjer för hur allmänheten ska tillförsäkras insyn. I förarbetena till 3 kap. 19 a § KL anges vidare bl.a. att avtalet mellan Prop. 2013/14:118 kommunen eller och den privata entreprenören bör innehålla närmare villkor om vilken information som ska lämnas in till huvudmannen. Vilken information som bör lämnas och hur ofta detta ska ske kan inte bestämmas generellt utan detta beror bl.a. på verksamhetens art. Det är inte ovanligt att en entreprenör bedriver annan verksamhet vid sidan av den överlämnade kommunala verksamheten. Allmänhetens rätt till insyn omfattar dock endast den kommunala angelägenheten. De uppgifter som ska lämnas av entreprenören förutsätts inte vara av den arten att omfattande undersökningar och analyser krävs för att sammanställa och presentera dem. Uppgifterna ska finnas tillgängliga i verksamheten och sammanställningen av dessa ska normalt endast kräva en begränsad arbetsinsats. En medborgare som vill ta del av information rörande en privat utförare får vända sig till kommunen eller . Kommunen eller kan då begära in handlingar från den privata utföraren. Någon skyldighet för kommunen eller att begära in en handling på begäran av en enskild föreligger inte. En enskild kan inte överklaga kommunen eller beslut att inte begära in handlingar från den privata utföraren (2013:53 s. 223). 9.2Begränsningar i möjligheterna till insyn Möjligheterna till insyn är inte obegränsade och det finns andra intressen än allmänhetens som ska tillgodoses. innebär vissa begränsningar. Privata utförares intresse av att skydda sina affärs- och driftsförhållanden och företagshemligheter värnas också t.ex. genom bestämmelser i och lagen (1990:409) om skydd mot företagshemligheter. En fråga som uppkommer avseende allmänhetens rätt till insyn är hur långtgående krav på information det är tillåtet att uppställa i offentliga upphandlingar enligt . Bestämmelserna om de fria rörligheterna i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och de allmänna rättsprinciper som grundas på dessa artiklar utgör grunden för EU-direktiven om offentlig upphandling, bl.a. och Rådets direktiv /18/EG av om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster, det s.k. klassiska direktivet. De allmänna rättsprinciper som är mest tillämpliga i sammanhanget är principerna om likabehandling, icke-diskriminering, öppenhet, proportionalitet och ömsesidigt erkännande. 2013/14:118 innebörden av proportionalitetsprincipen har utvecklats i praxis.1 Principen innebär att den upphandlande myndigheten i en upphandling inte får ställa större krav på leverantören eller leveransen än som behövs och som får anses vara ändamålsenligt för den aktuella upphandlingen. Kraven ska således ha ett naturligt samband med och stå i proportion till det behov som ska täckas (prop. 2006/07:128 s. 132). EU:s upphandlingsdirektiv är normalt tillämpliga när upphandlingen av varor, tjänster och byggentreprenader överstiger vissa i direktiven fastställda tröskelvärden. Vid upphandling av bl.a. vård-, omsorgs- och utbildningstjänster gäller emellertid endast ett fåtal bestämmelser i direktiven. För samtliga upphandlingar gäller EU:s allmänna rättsprinciper, vilka har tagits in i generalklausuler i upphandlingslagstiftningen. De upphandlande myndigheterna i ska följa dessa rättsprinciper, i stort sett även vid upphandlingar som har ett värde som understiger tröskelvärdena. När det gäller information som leverantören ska lämna efter att avtal slutits och som utgör krav i förfrågningsunderlaget får detta sannolikt hänföras till s.k. särskilda kontraktsvillkor. Särskilda kontraktsvillkor är villkor som en upphandlande myndighet får ställa angående hur ett kontrakt ska fullgöras. Sådana villkor får omfatta bl.a. sociala hänsyn och miljöhänsyn. Förutsättningen är att kraven på hur kontraktet ska fullgöras är förenliga med unionsrätten samt att de anges i annonsen eller i förfrågningsunderlaget. Villkoren måste således vara förenliga med bestämmelserna om den inre marknaden samt med de allmänna rättsprinciperna om likabehandling, ickediskriminering, proportionalitet, öppenhet och ömsesidigt erkännande. Särskilda kontraktsvillkor ska uppfyllas först under utförandet av kontraktet och leverantörer kan i sina anbud inte neka till att uppfylla sådana villkor . Det skulle innebära att deras anbud inte skulle komma att prövas. Oavsett om ett krav på information från en leverantör i en upphandling ställs i syfte att göra det möjligt för allmänheten att få insyn i hur en viss tjänst utförs eller om den ställs i syfte att möjliggöra för individer att utföra olika val enligt ett valfrihetssystem, omfattas förfarandet av de unionsrättliga principerna. Proportionalitetsprincipen innebär att krav och kriterier i ett upphandlingsförfarande ska vara rimliga i förhållande till det mål som eftersträvas med upphandlingen och ha en koppling till föremålet för upphandlingen. Frågan om vilka handlingar som är offentliga i verksamhet som bedrivs i t.ex. regi har inte i sig någon betydelse för vilka krav på information som en upphandlande myndighet kan ställa i en offentlig 1 Se bl.a. dom av i mål C-55/94, mot Consiglio dell'Ordine degli Avvocati e Procuratori di , dom av i mål C-234/03, , Vivisol Srl och mot Nacional de Gestión Sanitaria (Ingesa), tidigare Nacional de la Salud (Insalud) och domstolens dom av i mål C-513/99, , tidigare mot Helsingin kaupunki och HKL- Bussiliikenne. Att vissa uppgifter hos privata utförare skulle kunna Prop. 2013/14:118 omfattas av sekretess enligt bestämmelserna i eller i lagen om skydd för företagshemligheter har inte heller någon inverkan på huruvida krav på informationen skulle kunna ställas enligt det upphandlingsrättsliga regelverket. 9.2.3Utredningens slutsatser avseende särskilda kontraktsvillkor Bedömningen av vilka särskilda kontraktsvillkor som kan ställas i en offentlig upphandling ska utgå från samma kriterier som vid bedömningen av vilka krav som i övrigt kan ställas i en offentlig upphandling. Därmed, om syftet med att ställa krav på ekonomisk eller finansiell information som urvalskriterium är att avgöra vilka leverantörer som har möjlighet att klara av kontraktet, måste syftet med att ställa krav på ekonomisk eller finansiell information som särskilt kontraktsvillkor sannolikt vara att säkerställa att den leverantör som vinner kontraktet även efter kontraktstecknandet har tillräcklig ekonomisk och finansiell styrka för att klara av kontraktet. Utredningen har gjort bedömningen att ett krav på att i förfrågningsunderlag inhämta information är förenligt med , under förutsättning att den information som begärs har en koppling till föremålet för upphandlingen och inte strider mot proportionalitetsprincipen. Det är därför enligt utredningen troligtvis inte möjligt att begära ekonomisk eller finansiell information som särskilt kontraktsvillkor för att uppfylla andra syften som inte är kopplade till utförandet av kontraktet. Det är vidare troligtvis inte möjligt att ställa krav på bevis avseende verksamhet som inte omfattas av kontraktet. En leverantör kan ha flera olika verksamheter inom samma juridiska person, och ett offentligt kontrakt kan t.ex. utföras endast av vissa delar av ett bolag. Den upphandlande myndigheten har i sådana situationer inte möjlighet att begära bevis om verksamhet som inte omfattas av kontraktet, eftersom ett sådant krav sannolikt skulle strida mot proportionalitetsprincipen. Mot denna bakgrund gör utredningen i sitt betänkande bedömningen att införandet av en bestämmelse om en generell skyldighet i KL att i förfrågningsunderlag inhämta information är förenlig med unionsrätten. Förutsättningen är dock att den information som begärs har en koppling till föremålet för upphandlingen och inte strider mot proportionalitetsprincipen. Ett grundläggande skydd för att uppgifter om privata utförares affärs- och driftförhållanden inte röjs finns i 31 kap. 16 § OSL. bestämmelse gäller sekretess hos myndighet om affärs- eller driftförhållande för enskild som har trätt i affärsförbindelse med myndigheten, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Med affärs- och driftförhållanden avses överlåtelse, upplåtelser eller användning av egendom, tjänster 2013/14:118 eller annat, t.ex. elektricitet, gas, vatten affärshemligheter av mera allmänt slag som marknadsundersökningar, marknadsplaneringar, prissättningskalkyler och planer rörande reklam- I förarbetena till bestämmelsen i lagen (1980:100) uttalades bl.a. att för lagrummets tillämpning bör det krävas att det ska föreligga någon speciell omständighet eller särskilda förhållanden som kan åberopas som skäl för att hemlighålla Om vederbörande myndighet med hänsyn till omständigheterna finner sannolikt att handlingarnas offentliggörande skulle medföra skada för verket i fråga eller myndigheten finner sig böra sätta tilltro till vad anbudsgivare har uppgett om att handlingarnas offentliggörande kan befaras medföra skada för honom, bör något hinder för anbudshandlingarnas hemlighållande i regel inte anses föreligga. viss avvägning bör alltid företas med hänsyn till offentlighetsintresset. En begäran om konfidentiell behandling, som framställs av en anbudsgivare men som inte närmare motiveras och inte heller har karaktären av ett anbudsvillkor bör i regel inte föranleda beslut om handlingarnas hemlighållande (prop. 1979/80:2 Del A s. 241). Regeringen anförde i förarbetena till nuvarande insynsbestämmelse i 3 kap. 19 a § KL att det inte torde finnas någon anledning för kommunen eller att i entreprenadavtalet kräva att uppgifter som skulle komma att omfattas av sekretess hos kommunen eller ska ges Ett sådant förfarande innebär ju inte någon utökad insyn i entreprenadverksamheten (prop. 2001/02:80 s. 105). Även sekretessbestämmelser till skydd för enskild inom socialtjänst (26 kap. OSL) och hälso- och sjukvård (25 kap. OSL) kan allmänhetens rätt till insyn. Dessa bestämmelser gäller för det allmännas Inte heller privata utförare får lämna ut uppgifter om enskilds hälsotillstånd eller personliga förhållanden i övrigt. Bestämmelser om tystnadsplikt finns t.ex. i 6 kap. 12–14 §§ PSL. anställda inom finns bestämmelser om tystnadsplikt i bl.a. 15 kap. 1 och 2 §§ SoL och i 29 § LSS. 9.2.5 Lagen om företagshemligheter Bestämmelserna i lagen om skydd för företagshemligheter kan komma i konflikt med det skydd för tryck- och yttrandefriheten i vissa medier som finns på grundlagsnivå. I den mån konflikt uppkommer tar TF och YGL Eftersom grundlagsskyddet endast gäller för medborgarna gentemot det allmänna hindrar dock inte grundlagarna en privat arbetsgivare från att i vissa fall yrka skadestånd av en anställd som t.ex. har röjt en företagshemlighet till massmedier för publicering. skydd för företagshemligheter innehåller även regler om straff, vitesförbud och andra åtgärder till motverkande av angrepp på Enligt den gällande definitionen av företags- hemlighet faller en betydande del av informationen inom ett företag in under detta skydd och det är i viss mån upp till arbetsgivaren att avgöra i vilken mån information ska anses skyddsvärd. Värt att notera är dock att det endast är obehöriga angrepp som lagen skyddar mot. att det är möjligt att lämna ut information om förhållanden som utgör Prop. 2013/14:118 brott eller ett annat allvarligt missförhållande. Det är upp till arbetstagaren att göra en avvägning av allvaret i missförhållandena och hur skyddsvärd informationen är för företaget. Lagen, som trädde i kraft , har använts som grund för skadeståndstalan mot anställda och f.d. anställda vid ett ytterst begränsat antal tillfällen. Det förekommer att privata utförare i vissa fall behandlar personuppgifter. Ett grundläggande krav enligt personuppgiftslagen (1998:204), förkortad PUL, är då att personuppgifter inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in. Privata utförare torde vara att betrakta som personuppgiftsansvariga vad gäller behandlingen av personuppgifter i den verksamhet de bedriver för kommunens eller räkning. Den privata utföraren får därför inte lämna ut information som innehåller personuppgifter eller på annat sätt behandla sådana uppgifter om detta inte är förenligt med PUL. Avtalet mellan kommunen eller och den privata utföraren måste därför anpassas till bestämmelserna i . Ett förtydligat ansvar för att säkerställa Regeringens förslag: Om en kommun eller ett landsting sluter avtal med en privat utförare, ska kommunen respektive genom avtalet tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten insyn i den verksamhet som lämnas över. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens Utredningen föreslår att om en kommun eller ett landsting sluter avtal med en privat utförare ska kommunen respektive genom avtalet tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten skälig insyn i den verksamhet som lämnas över. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller lämnar förslaget utan erinran. Kommuner och Landsting (SKL) och anser att en regel om insyn måste utformas så att skyldigheten för kommunerna och landstingen motsvaras av en skyldighet för de privata utförarna att anför att den praktiska tillgängligheten till uppgifter för allmänheten måste vara likvärdig med tillgängligheten hos kommunen. Då allmänhetens insyn är en väsentlig del av den svenska konstitutionen får alltför stor hänsyn inte tas till EU- vänder sig mot att uppgifter som skulle omfattas av sekretess inte ska begäras in samt att vissa uppgifter som allmänheten kan ta del av hos andra myndigheter inte behöver lämnas ut Företagarna anför att redovisningskrav kan slå olika beroende på omfattningen av den privata utförarens verksamhet. att småföretag får en relativt sett större regelbörda än stora 2013/14:118 aktörer. En grundläggande princip bör vara att företag inte ska behöva lämna information som de redan lämnat till myndigheter och som således redan finns tillgänglig för allmänheten. har viss förståelse för att det finns svårigheter när det gäller att kräva långtgående ekonomisk redovisning på enhetsnivå.