prop · H2031d13 · 2014-10-23 00:00:00 — Gruppen yngre sammanboende pensionärer har t.ex. högre ekonomisk standard än gruppen ensamstående kvinnor . Den största risken att ha en låg ekonomisk standard är att vara ensamstående. Detta gäller även i gruppen som är . Därutöver finns också ett generellt mönster att äldre pensionärer har lägre 3.3.2Medelpensionsålder och behovet av ett längre arbetsliv Medellivslängden ökar med per decennium. Kvinnor har en något högre medellivslängd än män men ökningstakten är kraftigare för männen och därför tenderar skillnaden i medellivslängd mellan könen att minska. Den ökade medellivslängden har i huvudsak tagits ut , dvs. det är pensionstiden och inte arbetslivet som förlängs. Fler arbetade timmar minskar risken för balansering Genomsnittligt längre pensionstid innebär ökade pensionsutgifter. Eftersom pensionssystemet är självreglerande och anpassar utgifterna efter inkomsterna är det inget problem för systemets hållbarhet. Däremot medför underskott en sämre finansiell styrka och att balanseringen aktiveras med en sämre pensionsutveckling som följd. Det finns alltså en direkt koppling mellan antalet arbetade timmar i samhället och risken för en balansering. En procents ökning av antalet arbetade timmar ger en förstärkning av pensionssystemets ställning med cirka 65–. Som jämförelse var det 2012 ett underskott i pensionssystemet som uppgick till . Det innebär att om antalet arbetade timmar 2012 hade varit fler så hade inte pensionerna sänkts . Ett längre arbetsliv behövs för att upprätthålla rimliga pensioner I ett autonomt avgiftsbestämt pensionssystem blir pensionen så stor som pengarna räcker till. Lever vi allt längre utan att kompensera det med ett längre arbetsliv blir med nödvändighet pensionerna som andel av slutlönen allt lägre. Enligt beräkningar räcker det med att förlänga arbetslivet med två tredjedelar av den förlängda livstiden för att behålla nivån på pensionen, men inte heller det uppnås . Pensionssystemet skapades utifrån medellivslängden och en då antagen pensionsålder på . Ska pensionsnivåerna upprätthållas krävs att relationen mellan livslängd och pensionsålder som gällde för dem födda behålls. Det innebär enligt beräkningar att den som är född behöver jobba till och den som är född till – om pensionen som andel av lönen ska vara densamma som för den som föddes och gick i pension i mitten av 90- talet. Arbetslivets längd påverkas av både inträdes- och utträdesåldern Åldern för uttag av ålderspension är mycket och även om variationerna har ökat påtagligt var den . Uttag av pension är dock inte liktydigt med att man slutar arbeta. För att visa hur arbetslivets längd har förändrats behöver man studera faktiskt inträde och faktiskt utträde på arbetsmarknaden. När medellivslängden stiger är det naturligt att i första hand fokusera på förändringen i utträdesåldern. Ett vanligt sätt är då att mäta den förväntade utträdesåldern, vilket anger den ålder då dagens 50-åringar lämnar arbetsmarknaden, givet att de har samma arbetskraftsdeltagande som det som gäller . Måttet innehåller alltså ett antagande om framtiden på motsvarande sätt som gäller för förväntad medellivslängd. Utvecklingen av en på så sätt beräknad utträdesålder har varit svagt positiv sedan mitten av 90- talet men är fortfarande lägre för män än den var (diagram 3.5). Diagram 3.5 Genomsnittlig ålder vid utträdet från arbetslivet för kvinnor och män som fanns i arbetskraften, för olika årskullar Pensionens storlek beror dock på hela arbetslivet och inträdesåldern har därför också stor betydelse. Om man definierar den åldern som arbetskraftsdeltagande med minst 20 timmars arbetstid , så steg inträdesåldern kraftigt (till mitten av 90-talet) till följd av en motsvarande kraftig tillströmning till högre utbildning. Under de efterföljande 20 åren har utvecklingen varit relativt stabil och utan någon tydlig trend åt något håll (diagram 3.6). Diagram 3.6 Inträdesåldern i arbetslivet för kvinnor och Den sammantagna effekten av inträdesålder och utträdesålder ger arbetslivets längd, vilken framgår av diagram 3.7. Längden har stigit med omkring men är fortfarande kortare än vad arbetslivets längd var . Diagram 3.7 Arbetslivets längd för kvinnor och män 1976 1979 1982 1985 1988 1991 1994 1997 2000 2003 2006 2009 2012 En ytterligare aspekt är förvärvslivets intensitet, dvs. antalet arbetade timmar under arbetslivet eller graden av deltidsarbete. Förvärvsmönstret för kvinnor när dagens pensionärer tjänade in sin pension var annorlunda jämfört med och förvärvsfrekvensen var i genomsnitt lägre för kvinnor, vilket leder till lägre livsinkomst och lägre pension för kvinnor. Skillnaderna i pensionsgrundande inkomst mellan kvinnor och män är nu mindre vilket kommer att minska framtida skillnader i pension mellan könen. Det är främst skillnaden i arbetstid som ligger bakom detta medan skillnaderna mellan kvinnors och mäns arbetskraftsdeltagande inte minskat det . Vi har alltså en medellivslängd som stigit med men har ett genomsnittligt arbetsliv som t.o.m. är något kortare. En sådan utveckling är inte hållbar vare sig för välfärden eller för pensionsnivåerna. Vägen mot ett längre arbetsliv Eftersom arbetslivets längd i alltför liten utsträckning har anpassats till en ökad medellivslängd tog Pensionsgruppen initiativ till en översyn av åldersgränserna och möjligheter att få till stånd ett längre arbetsliv. Efter remissbehandling av betänkande, Åtgärder för ett längre arbetsliv (SOU 2013:25), har de fem partierna bakom pensionsöverenskommelsen enats om att inleda ett arbete med åtgärder för ett längre arbetsliv. Det handlar då om de pensionsrelaterade åldrarna men det behövs också andra åtgärder som förbättrar förutsättningarna för att kunna arbeta fler timmar under livet. Men hur länge och hur mycket vi arbetar är mer än en pensionsfråga. Arbete är grunden till vårt välstånd och vår garant för att kunna upprätthålla välfärden. Därför är ansvaret för ett arbetsliv som matchar medellivslängden ett ansvar och en angelägenhet som angår hela samhället. För den samlade pensionen har tjänstepensionerna oftast en betydelsefull roll. Ska vi ha pensionssystem som stimulerar till arbete och ger tillräckliga pensioner är det viktigt att de går i takt med varandra. Pensionsgruppen inledde därför arbetet för ett längre arbetsliv med samtal med arbetsmarknadens parter, i syfte att få ett brett engagemang för arbetet. Därutöver har fått i uppdrag att utreda och analysera metoder som stimulerar till senare pensionsuttag för dem med låg pension (S2014/4159/SF). Utgångspunkten är de tankar som fördes fram i (SOU 2013:25), vilket innebär följande metoder: –Pension som grundar sig på arbetsinkomster efter reducerar inte garantipension och räknas inte med vid beräkning av bostadstillägg. –Garantipensionen blir högre om uttaget sker efter på så sätt att garantipensionen räknas upp motsvarande förändringen av delningstalet. –Den som har färre än 40 försäkringsår får möjlighet att även räkna arbetsår som försäkringsår vid beräkning av garantipension. Inkomstpensionssystemet är ett fördelningssystem. Med det menas att de avgifter som betalas in ett visst år används för att betala samma års pensioner i form av inkomst- och tilläggspension. Av den totala avgiften på går till inkomstpensionssystemet. De över- eller underskott som uppstår när pensionsavgifterna är större eller mindre än pensionsutbetalningarna hanteras av buffertfonden (AP-fonderna). Fondernas uppgift är att utjämna svängningar mellan pensionsavgifter och pensionsutbetal- För att systemet på lång sikt ska vara hållbart krävs att avgifterna tillsammans med tillgångarna i buffertfonden långsiktigt kan finansiera pensionerna, dvs. att inga varaktiga underskott uppstår. Inkomstpensionssystemets finansiella ställning har stärkts rapporterar pensionssystemets finansiella ställning genom att beräkna dess tillgångar och skulder. Resultatet presenteras i redovisningen Rapport. Rapporten och redovisningen är viktig för att tydligt visa pensionssystemets finansiella utveckling och förklara vad den beror på. Genom detta skapas förutsättningar för en förståelse om systemets uppbyggnad och vad som påverkar dess tillgångar och skulder. Inkomstpensionssystemets finansiella ställning har stärkts . Både tillgångarna och skulderna i systemet har ökat, men ökade tillgångarna mer än skulden. Balanstalet visar pensionssystemets finansiella ställning och beräknas som kvoten av systemets tillgångar och skulder. När balanstalet är större än 1 är systemet i finansiell balans . Tillgångarna översteg skulden vilket medför att balanstalet är större än 1. Den finansiella ställningen 2013 (vilket utgör balanstalet ) var 1,0040 och kommer att påverka indexeringen /15. Inkomstindex mäter den genomsnittliga inkomstutvecklingen I ett autonomt pensionssystem måste inkomster och utgifter balanseras för att det ska vara finansiellt hållbart. Eftersom inkomsterna bestäms av de förvärvsaktivas avgifter indexeras den inkomstgrundade pensionen och pensionsbehållningen utifrån den genomsnittliga inkomstutvecklingen. Den genomsnittliga inkomstutvecklingen mäts med inkomstindex. Inkomstindex beräknas utifrån ett genomsnitt av de tre senaste årens reala utveckling av den genomsnittliga pensionsgrundande inkomsten (PGI), med tillägg av senaste årets utveckling av KPI. Avsikten med treårsutjämningen är att få en jämnare utveckling utan onödig slagighet. Det har dock visat sig att denna konstruktion inte har de eftersträvade utjämnande egenskaperna. Därför pågår ett arbete med att ta fram ett mer aktuellt inkomstindex utan utjämningar. Följsamhetsindexeringen används vid indexeringen av inkomst- och tilläggspensionerna Indexeringsmetoden som används för årlig omräkning av de utgående pensionerna kallas följsamhetsindexering och den innebär att tilläggs- och inkomstpensionerna räknas om med utvecklingen av inkomstindex (eller balansindex under en balanseringsperiod6) minus en förskottsränta på . Avdraget för förskottsräntan förklaras av den uppskrivning av pensionen som görs när pensionen beviljas. Avdraget motsvaras alltså av ett lika stort förskott. Följsamhetsindexering har tillämpats . följde pensionerna prisutvecklingen genom prisbasbeloppet. Den förändrade indexeringsmetoden innebar att pensionerna ökade realt 2002–2009, dvs. pensionerna ökade mer än inflationen mätt som prisbasbelopp. Till följd av balanseringen blev det i stället tydliga reala minskningar. ökade åter pensionerna, 2013 var den största reala ökningen sedan följsamhetsindexeringen infördes. är dock utvecklingen sämre och pensionerna har minskat både realt och nominellt. kommer pensionerna att öka , vilket är mer än ökningen av prisbasbeloppet. Diagram 3.8 Utvecklingen av följsamhetsindexeringen och prisbasbeloppsförändringen, 2002–2015 0 -1 -2 -3 -4 -5 Pensionsnivån är något lägre än om prisindexering gällt . kommer pensionerna åter att öka, men ökningen är inte så stor att nivån för prisindexering nås. Under de flesta åren har dock följsamhetsindexering varit positiv, dvs. högre än inflationen. Detta medför att de pensionärer som har haft inkomstrelaterad pension (tilläggs- och inkomstpension) därför sammantaget har fått mer utbetalat i pension med följsamhetsindexering än om pensionerna hade följt prisindex. En pensionär som 2001 hade en pension på , dvs. , har fått totalt mer i pension, vilket motsvaras av ytan mellan linjerna i diagram 3.9. 6 Balansindex och balanseringsperiod förklaras och utvecklas i avsnittet Hur fungerar balanseringsförloppet? Diagram 3.9 Utvecklingen av följsamhetsindexeringen och prisindexering, vid en pension på 2001 +4 416 +5 015 Källa: Källa: beräkningar Siffrorna i diagrammet avser vinst eller förlust i kronor . Utfallet på individnivå är dock beroende av vilket år individen tog ut sin pension. En person som beviljats pension efter 2001 har inte dragit nytta av de första årens positiva utveckling och har därför sammantaget ett sämre utfall. Av diagram 3.8 och 3.9 framgår att pensionsutvecklingen varit påtagligt slagig och att pensionsomräkningarna gått både upp och ner. Det är en följd av inkomstindex konstruktion och effekten förstärks av att vi befinner oss i en pågående balanseringsperiod. delas överskott ut vilket i sin tur ökar pensionsskulden varvid pensionsutvecklingen pressas nedåt. En sådan slagig utveckling var inte förutsedd och är heller inte önskvärd. Inom ramen för den pågående pensionsöversynen pågår arbete med att utveckla ett aktuellare inkomstindex och att med hjälp av en dämpningsfaktor begränsas balanstalets effekt på indexeringen. Hur fungerar balanseringsförloppet? En av de grundläggande principerna bakom pensionssystemet är att det ska vara finansiellt hållbart. Om balanstalet understiger 1 har systemet en skuld som är större än tillgångarna. Då åtgärdas denna obalans enligt reglerna för automatisk balansering. En balanseringsperiod inleds därmed av att balanstalet understiger 1. Då minskas omräkningen av pensioner och förräntningen av pensionsskulden. Detta skedde första gången . Under en balansering följer pensionerna ett särskilt balansindex i stället för inkomstindex. Balanseringsförloppet inleds således med minskning av pensionsomräkningarna och därefter vidtar en fas där balanstalets nivå får direkt påverkan på pensionsomräkningarna. Under en balansering kommer balanstalet att både höja och sänka de årliga pensionsomräkningarna. När balansindex åter når nivån för inkomstindex upphör balanseringen och såväl pensionsrätter som pensioner är då åter på den nivå de skulle ha varit om balanseringen inte skett. När och hur lämnar vi balanseringsförloppet? När vi befinner oss i ett balanseringsförlopp förändras vissa av inkomstpensionssystemets egenskaper. Den mest centrala är att balanstalet får en direkt inverkan på pensionsomräkningarna . Eftersom systemet i balansering har en slags obetald skuld till sina försäkrade kommer det inte att kunna ackumulera några överskott. Alla överskott som registreras kommer alltså att ”delas ut” i syfte att komma ur balanseringsförloppet. Detta innebär att om balanstalet är över 1 kommer indexeringen att höjas . När systemet ökar förräntningen av sina skulder genom sådana utdelningar försvagas framtida års balanstal allt annat lika: skulden ökar i en snabbare takt. Detta gör att det inte är självklart att ett balanseringsförlopp kännetecknas av en inledande nedskrivningsfas följd av en obruten uppskrivningsfas, utdelningarna kan leda till att balanstalet framöver går under 1. Det kan alltså innebära en tidsmässigt lång balanseringsfas med balanstal både över och under 1. Skillnaden mellan balansindex och inkomstindex åskådliggör hur djup balansering vi befinner oss i, dvs. hur mycket av nedskrivningar systemet måste återställa för att komma ur balanseringsförloppet. Sedan balanseringsperioden inleddes har balanstalet varit både under och över 1 och därmed både sänkt och höjt pensionsomräkningarna. Orsakerna till det stora gap mellan inkomst- och balansindex som uppstod 2010–2011 var att flera finansiellt ofördelaktiga händelser sammanföll. Systemets avgiftsinkomster försvagades som den finansiella krisen bidrog till försämrade tillgångsvärden för buffertfonden. Storleken på gapet har därefter varierat med balanstalets storlek. De sammanlagda uppskrivningarna motsvarar inte de nedskrivningar som gjorts och balansindex når ännu inte nivån för inkomstindex. Gapet mellan inkomst- och balansindex framgår av diagram 3.10. Balanstalet är 1,0040, vilket innebär att gapet minskar något och är . Diagram 3.10 Inkomstindex och balansindex 2009–2015 Enligt de prognoser som görs över utvecklingen kommer gapet att slutas . Det bör dock i detta sammanhang noteras att prognoserna har varierat och att relativt små förändringar i den ekonomiska utvecklingen kan förändra bilden påtagligt. Premiepensionssystemet är ett fonderat system, vilket innebär att de av den pensionsgrundande inkomsten som betalas in till systemet placeras i fonder. Detta motsvarar av den avsättning som görs till den allmänna pensionen. Systemet är utformat som ett fondförsäkringssystem, där kapitalförvaltningen sker i de fonder som spararen väljer. Om pensionsspararen inte gör något fondval placeras medlen i generationsfonden AP7 Såfa som förvaltas av Sjunde AP- fonden. Hur stor den slutliga premiepensionen blir för den enskilde beror främst på hur mycket som betalats in under yrkeslivet, hur marknadsvärdet har utvecklats på de fonder som spararen har valt eller överlåtit åt Sjunde AP-fonden att förvalta, hur mycket som spararen har betalat i fondavgift till fondbolagen och hur stor andel av fondavgiften som har kommit spararen tillgodo i form av den avgiftsrabatt som avtalar med fondbolagen om. 6,7 miljoner individer varav pensionssparare och 1,1 miljoner är pensionärer. Det sammanlagda pensionskapitalet var vid utgången av 2013. I takt med att premiepensionssystemet fasas in kommer kapitalet fortsätta att växa och systemet beräknas vara fullt infasat först . Hur stort kapitalet är då beror på utvecklingen av flera faktorer men det förväntas uppgå till flera i dagens penningvärde. Utbetalningarna av premiepension till dagens pensionärer är alltjämt små och har normalt en begränsad betydelse för dem. svarar premiepensionen för av utbetalningarna från det allmänna ålderspensionssystemet. Den genomsnittliga kontobehållningen var . fanns det cirka 850 fonder att välja mellan på . Det är också möjligt att välja förvalsalternativet AP7 Såfa även om man tidigare gjort ett annat aktivt val. Andelen premiepensionssparare som har sina medel placerade i AP7 Såfa har successivt ökat och är det som har sina medel där. De som har sitt kapital i AP7 Såfa är i genomsnitt yngre och har ett mindre kapital än dem med egen vald portfölj. Av det totala fondkapitalet förvaltas av AP7 Såfa. Även den andelen har ökat . Bland nyspararna finns ett tydligt mönster av att allt färre väljer en egen fondportfölj inledningsvis. Genomsnittligt mycket god avkastning 2013 för en majoritet av spararna men stor spridning mellan dem med högst och lägst avkastning Den genomsnittliga avkastningen för fondspararna var . För sparare med egen vald portfölj var värdeutvecklingen i genomsnitt medan värdeutvecklingen var för AP7 Såfa. Till följd av förra årets goda avkastning hade nästan alla sparare en positiv genomsnittlig utveckling på sitt sparande. Av diagram 3.11 framgår att en majoritet har haft en genomsnittlig avkastning på starten. Det är en betydligt mindre grupp som så här långt har haft en relativt svag avkastning på sitt sparande jämfört med den grupp som haft en stark genomsnittlig avkastning. Cirka 200 000 sparare har haft en genomsnittlig värdeutveckling som är medan cirka 1 400 000 sparare har haft en genomsnittlig värdeutveckling på . Spridningen i utfall mellan de som har haft en svag utveckling och de som haft en mycket bra utveckling är emellertid stor. Skillnaden i avkastning mellan kvinnor och män är däremot försumbar. Diagram 3.11 Antal i systemet fördelat på årlig genomsnittlig värdeutveckling , egen vald portfölj och AP7 Såfa Under -2 -1-0 Spridningen i avkastning mellan spararna är alltså relativt stor. Spridningen mellan spararna i AP7 Såfa beror på att pengar satts in i fonden då marknadsvärdet på fonden var högt eller lågt samt att aktieexponeringen i AP7 Såfa är större för yngre än för äldre. Hur stor den genomsnittliga avkastningen varit sedan start varierar påtagligt beroende på när man läser av resultatet. Diagram 3.12 visar spridningen och nivån på den genomsnittliga årliga förändringen av premiepensionskapitalet för de individuella fondkontona då avkastningen var stark respektive svag. Dels 2007 då värdeutvecklingen var stark, dels 2008 då utvecklingen var svag. Därutöver visas resultatet per . Diagrammet visar hur ett bra resultat från och med start snabbt kan förändras till ett dåligt resultat i och med en svag kapitalmarknad och tvärtom. Diagram 3.12 Årlig genomsnittlig värdeutveckling och spridning – samtliga individuella konton. , 2008 och 2013 Källa: beräkningar i datamaterial I genomsnitt har de som inte valt en egen portfölj ungefär lika stora svängningar i utfall mellan åren som de som valt en egen portfölj. Diagram 3.13 Värdeutvecklingen per kalenderår – fondrörelsen exklusive Sjunde AP-fonden1 Fondrörelsen exkl. sjunde AP-fonden I och med att AP7 Såfa ersatte Premiesparfonden infördes en s.k. hävstång som innebär att aktieexponeringen är av värdet. Det har ökat risken men har också inneburit att den positiva aktieutvecklingen fått ett påtagligt starkare genomslag i AP7 Såfa. Bättre avkastning på premiepensionen än i inkomstpensionssystemet – men det har varierat över tid efter lanseringen av premiepensionen och de första placeringarna sjönk börsen. Den mindre lyckade tidpunkten för placeringarna på kapitalmarknaden får dock i ett längre perspektiv mindre betydelse eftersom systemet successivt fasas in med årliga avsättningar för individen . Diagram 3.14 visar värdeutvecklingen för premiepensionen jämfört med om kapitalet hade varit placerat i inkomstpensionssystemet. Diagram 3.14 Årlig värdeutveckling av premiepensionen jämfört med om den avsatts till inkomstpensionen, t.o.m. 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 Balans-/inkomstindex (IR) årsavkastning (IR) 1Värdeutvecklingen i premiepensionssystemet är beräknad som internränta. Det innebär att man vid beräkningen tar hänsyn till alla flöden in och ut ur systemet och som flödena har skett samt det totala marknadsvärdet i fonderna för beräkningen. Premiepensionskapitalet är i huvudsak placerat i aktier och följer börsutvecklingen, medan inkomstpensionens behållning följer inkomstindex, som speglar den genomsnittliga löneutvecklingen i . till hela perioden från starten fram har premiepensionen överträffat inkomstpensionen. Den genomsnittliga årliga avkastningen för premiepensionen var , vilket kan jämföras för inkomstpensionen. av spararna hade haft en bättre utveckling av sin premiepension än de skulle ha haft om de haft samma utveckling på kapitalet som inkomstpensionen. Av diagrammet framgår också att avkastningen på premiepensionen har betydligt större svängningar än inkomstpensionen. En jämförelse av hur systemen har utvecklats är därför starkt beroende av som jämförelsen görs. Den framtida premiepensionens storlek bestäms av fondvärdet när pensionen tas ut. Om fondvärdet varierar kraftigt även kommer också pensionens storlek variera i takt med börsens svängning. Risken för stora variationer kan dock minskas genom att vid pensioneringstillfället välja att övergå från befintlig fondförsäkring till en traditionell försäkring. Traditionell försäkring innebär att garanterar ett visst månadsbelopp och, om kapitalförvaltningen ger överskott, ett tilläggsbelopp. Även i fondförsäkringen kan risken reduceras genom att välja fonder med lägre risk. Inga enkla samband mellan antal fondbyten och värdeutveckling över tid Värdeutvecklingen var bäst för dem med låg aktivitet på fondtorget medan de allra mest aktiva i genomsnitt har haft den sämsta utvecklingen. Ser man däremot till utvecklingen sedan start har den genomsnittliga utvecklingen varit bäst för dem med högst aktivitet. Det gäller dock genomsnittsvärden och spridningen kan vara stor. genomfördes 1,4 miljoner fondbyten, lika många som . gjorde av de med egen vald portfölj åtminstone ett fondbyte. Om man sträcker ut perioden till genomförde av de aktiva spararna minst ett fondbyte. Den siffran inkluderar byten som gjorts av förvaltare på uppdrag av sparare. Ytterligare en grupp som inte i någon nämnvärd omfattning utnyttjar valmöjligheten är de personer som själva valde fonder 2000 men som därefter inte gjort något omval. Denna grupp uppgick till av alla personer vid utgången av 2013. av premiepensions– spararna är aktiva i den meningen att de gör minst ett byte medan det bara är någon procent som gör fler än fyra byten .