prop · H103164 · 2014-03-18 00:00:00 — Justitiekanslern anför dock i fråga om artikel 27 i förordning (EU) nr 608/2013, vilken inte är föremål för några överväganden i promemorian, att det är svårt att förstå hur regleringen i nämnda artikel förhåller sig till bestämmelsen i 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207) om statens skadeståndsansvar. Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG) anför i fråga om artikel 28 i nämnda förordning, vilken inte är föremål för några överväganden i promemorian, att det bör införas en bestämmelse i tullagen som förtydligar vad som avses med satsen den särskilda lagstiftning som är tillämplig i den artikeln. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 29.2 i förordning (EU) nr 608/2013 ska artikel 29, det torde primärt vara punkten 1 första stycket som avses, inte påverka tillämpningen av rätten för innehavaren av ett beslut om ingripande att begära kompensation från den som gör intrång eller andra personer i enlighet med tillämplig lagstiftning. Innebörden av artikel 29.1 första stycket diskuteras närmare i avsnitt 7.4. 7 kap. 3 § tullagen i dess nuvarande lydelse innehåller en bestämmelse om ersättning. Den synes emellertid vara snävare än EU-förordningens bestämmelse. Bestämmelsen i tullagen behöver därför anpassas till de förutsättningar som gäller enligt den nya EU-förordningen. Enligt artikel 19.1 ska tullmyndigheterna ge innehavaren av ett beslut och deklaranten eller varuinnehavaren möjlighet att inspektera de varor vars frigörande har skjutits upp eller som hålls kvar. EU-förordningen saknar bestämmelser om ansvar för eventuella kostnader för skada som kan uppstå vid en sådan inspektion av varorna. Det är rimligt att tullagen innehåller kompletterande bestämmelser om detta. Sådana bestämmelser finns i nuvarande 7 kap. 5 § tullagen. Denna paragraf bör vara kvar men den behöver anpassas till de förutsättningar som gäller enligt den nya EU-förordningen. Justitiekanslern efterfrågar en analys av förhållandet mellan artikel 27 i Prop. 2013/14:164 EU-förordningen och 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207). artikel 27 ska, utan att det påverkar tillämpningen av nationell lagstiftning, ett beslut om att bevilja en ansökan inte ge innehavaren av det beslutet rätt till kompensation för det fall att varor som misstänks göra intrång i en immateriell rättighet inte upptäcks av ett tullkontor och frigörs eller när inga åtgärder vidtas för att kvarhålla varorna. Enligt regeringens bedömning kan denna artikel förstås så att rätten till skadestånd inte kan grundas direkt på artikeln i de fall som omfattas av den, men att artikeln inte utesluter att nationell lagstiftning, exempelvis 3 kap. 2 § skadeståndslagen, möjliggör skadestånd. I övrigt får tolkningen av denna artikel överlämnas till rättstillämpningen. I fråga om artikel 28 i EU-förordningen föreslår Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG) att det bör införas en bestämmelse i tullagen som förtydligar att satsen den särskilda lagstiftning som är tillämplig i nämnda artikel, utgörs av skadeståndslagen (1972:207) om inte speciallagstiftning föreskriver något särskilt i ersättningsfrågan. Regeringen anser att detta inte behövs, eftersom skadeståndslagen enligt sin ordalydelse alltid är tillämplig, om inte något annat är särskilt föreskrivet. 7.6 Behandling av vissa ansökningar om ingripande Regeringens bedömning: Kompletterande bestämmelser behöver inte införas i svensk rätt med anledning av bestämmelserna om ansökan efter ett ingripande enligt artikel 18 i förordning (EU) nr 608/2013. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i prome- bedömning eller har inget att erinra. anför i fråga om artikel 5.3 att det bör övervägas om 7 kap. 3 § tullagen ska reglera underrättelse även enligt nämnda artikel, jfr avsnitt 7.1.1. Skälen för regeringens bedömning: En ansökan om ingripande kan göras utan att något ingripande har skett eller efter att ett ingripande enligt artikel 18 i förordning (EU) nr 608/2013 har skett. Hur en ansökan som inte görs med anledning av något ingripande ska behandlas när den är fullständig framgår av artikel 9 och behöver inte närmare beskrivas här. Att en sådan ansökan ska avvisas om den är ofull- ständig och inte kompletteras följer av artikel 7. Vad som sägs om avslag i artikel 9.1 ska tillämpas på motsvarande sätt. Vad gäller då för behandlingen av en ansökan som görs efter ett artikel Eftersom förordningen inte är helt tydlig på den punkten, kan det finnas anledningen att uppehålla sig något vid den frågan. sådan ansökan ska för att upptas till prövning uppfylla villkoren i artikel 5.3, vilka förenklat kan sammanfattas som rätt tid (se punkten a i nämnda artikel), rätt ansökan (punkten b) och rätt uppgifter (punkten c). Om det inte görs en ansökan i rätt tid, torde det bli aktuellt att avvisa 2013/14:164 Om en ansökan lämnas i rätt tid, men övriga villkor inte är uppfyllda, ska ansökan då avvisas direkt? Lämnas en ansökan i rätt tid, men den saknar rätt uppgifter, torde gälla vad som sägs om ofullständiga ansökningar i artikel 7. Det framgår inte av den artikeln att den inte skulle vara tillämplig på denna typ av ansökningar. En ofullständig ansökan som inte kompletteras bör avvisas. Om ansökan lämnas i rätt tid men det är fel ansökan, dvs. en unionsansökan i stället för en nationell ansökan, vad ska då ske? Det är rimligt att den sökande ges möjlighet att rätta till felet, jfr 7 § förvaltningslagen (1986:223). Det är också i linje med vad som gäller för en ofullständig ansökan. Den tidsfrist som gäller enligt artikel 7.1 för komplettering av en ofullständig ansökan bör också tillämpas i dessa fall. En felaktig ansökan som inte rättas bör avvisas. En ansökan som inte uppfyller villkoren i artikel 5.3 kan inte tas upp till materiell prövning. Den ska avfärdas genom ett beslut om avvisning, då gäller vad som sägs i artikel 18.4 b. Den tidsfrist som gäller för underrättelse om beslutet till den sökande framgår av artikel 9.2. Att beslutet ska vara motiverat och innehålla information om hur det kan överklagas följer av artikel 9.1. Enligt artikel 5.3 c får de uppgifter som avses i artikel 6.3 leden g, h eller i utelämnas i ansökan. Hur en ansökan som inte innehåller dessa uppgifter ska behandlas framgår av artikel 11.2. Kommer det inte in någon ansökan alls efter ett artikel 18-ingripande, gäller vad som sägs i artikel 18.4 b. Det synes inte vara nödvändigt att införa kompletterande bestämmelser i svensk rätt med anledning av förfarandet avseende ansökningar som görs efter ett artikel 18-ingripande. EU-förordningen är i huvudsak uttömmande avseende detta förfarande. Kammarrätten i anför att det bör övervägas om artikel 5.3 ska nämnas i 7 kap. 3 § tullagen. Av de skäl som redovisas ovan anser regeringen att det inte är nödvändigt. 7.7Förfaranden vid förstöring av varor Regeringens bedömning: Kompletterande bestämmelser behöver i huvudsak inte införas i svensk rätt med anledning av bestämmelserna om förenklade förfaranden för förstöring enligt artiklarna 23 och 26 i förordning (EU) nr 608/2013. Det kan finnas ett behov av verkställighetsföreskrifter med anledning av artikel 26.5 i den förordningen, se avsnitt 7.2. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i promemorians bedömning eller har inget att erinra. Justitiekanslern anför i fråga om passivt samtycke enligt artikel 23 respektive artikel 26 i förordning (EU) nr 608/2013 att man delar den bedömning som redovisas i promemorian – att förstöring av varor med stöd av dessa artiklar skulle kunna ses som ett principiellt tveksamt ingrepp i deklarantens eller varuinnehavarens äganderätt, om införseln trots allt är legitim. av varor efter passivt samtycke bör därför, även om en sådan möjlighet nu blir obligatorisk för alla intrång i immateriella rättigheter, enligt Justitiekanslerns bedömning tillämpas med stor försiktighet. Mot den bakgrunden finns goda skäl för promemorians bedömning att det finns behov att meddela verkställighetsföreskrifter om formerna för samtycke. anför i fråga om passivt samtycke att verket initialt inte kommer att tillämpa det. Inga varor kommer att förstöras utan aktivt samtycke från deklaranten eller varuinnehavaren. Ett förnyat ställningstagande kan enligt verket komma att göras, om det visar sig nödvändigt i ljuset av gjorda erfarenheter. anför i fråga om samtycke att verket tillstyrker förslaget att det införs tillämpningsbestämmelser beträffande förenklat förfarande för förstöring av varor i småförsändelser i enlighet med artikel 26.5 i EU-förordningen. Verket förordar att det även införs klargörande tillämpningsbestämmelser avseende motsvarande samtycke enligt artikel 23 eftersom denna bestämmelse lämnar en del i övrigt att önska vad gäller klarhet och tydlighet. Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG) anför i fråga om passivt samtycke att föreningen anser att det finns ett behov av att införa en bestämmelse i tullagen i vilken det anges att ska godta passivt samtycke som grund för förstöring av varor. Föreningen har också anfört att det bör införas en ny bestämmelse i tullagen som föreskriver att ska skicka ut sådan information som avses i artikel 26.7 på eget initiativ, utan begäran från innehavaren av ett beslut, med viss regelbundenhet. Därtill har föreningen anfört att det vore önskvärt att det införs en bestämmelse i tullagen om att ska kontakta deklaranten eller varuinnehavaren, såsom vid förenklat förfarande enligt artikel 23.1, efter att en ansökan om stämning lämnats in enligt artikel 26.9. Svenska industrins () anför i fråga om passivt samtycke att föreningen anser att det bör föras in en bestämmelse i tullagen om att passivt samtycke alltid ska tillämpas. Föreningen har också anfört att det i fråga om småförsändelser återkommande bör ske någon form av avrapportering eller information om de förstörda produkterna till rättighetshavaren, för att denne ska kunna vidta nödvändiga åtgärder. Skälen för regeringens bedömning: Efter ingripande enligt artikel 17 eller 18 i förordning (EU) nr 608/2013 från tullmyndigheterna mot sändningar som innehåller varor som misstänks göra intrång i en immateriell rättighet, kan innehavaren av ett beslut om ingripande – ett ingripande enligt artikel 18 kan följas av en ansökan om ingripande enligt artikel 5.3 – inleda ett förfarande för att fastställa om varorna gör intrång i den immateriella rättigheten, jfr artikel 21 a. I äger detta förfarande rum vid allmän domstol, som prövar om varorna gör intrång enligt vad som gäller för den immateriella rättigheten i fråga och hur det ska förfaras med varorna om de visar sig göra intrång, jfr 7 kap. 6 § tullagen (2000:1281). Artikel 23 innebär att det införs ett förenklat förfarande som gör det möjligt att under tullkontroll förstöra varor som misstänks göra intrång i en immateriell rättighet utan att det är nödvändigt att fastställa om ett sådant intrång har gjorts. En motsvarighet till denna artikel fanns i artikel 11 i förordning (EG) nr 1383/2003, med den stora skillnaden att det enligt denna artikel var 2013/14:164 upp till varje medlemsstat att avgöra om förfarandet skulle införas eller inte. valde att inte införa något förenklat förfarande, se regeringens proposition ingripanden mot varor som misstänks göra intrång i vissa immateriella rättigheter (prop. 2005/06:89 s. Eftersom förfarandet enligt den nämnda artikeln har varit mycket framgångsrikt i de medlemsstater där det har införts bör det enligt skäl 16 i förordning (EU) nr 608/2013 bli obligatoriskt för alla intrång i immateriella rättigheter. Det förenklade förfarandet enligt artikel 23 får tillämpas – varorna får förstöras – om följande villkor är uppfyllda: a)skriftlig bekräftelse från innehavaren av ett beslut att immaterialrättsintrång har gjorts, b)skriftligt samtycke från innehavaren av beslutet till förstöring av de misstänkta intrångsvarorna, och c)aktivt (skriftligt) samtycke, alternativt passivt samtycke, från deklaranten eller varuinnehavaren till förstöringen. Förfarandet ska inte tillämpas – varorna ska frigöras, eller deras kvarhållande upphöra, när samtliga tullformaliteter har fullgjorts –i följande fall: a)om punkterna a och b ovan inte är uppfyllda eller om något rättsligt förfarande för att fastställa intrång inte har inletts, jfr artikel 23.1 andra stycket, eller b)om punkten c ovan inte är uppfylld eller om något rättsligt förfarande för att fastställa intrång inte har inletts, jfr artiklarna 23.3 och 23.5. Förfarandet enligt artikel 23 kan tillämpas efter ingripande enligt både artikel 17 och artikel 18, se artikel 17.3 sista stycket respektive 18.3 sista stycket. Man kan notera att de tidsfrister som gäller enligt artikel 23.1 respektive artikel 5.3 a för en ansökan efter ett artikel 18-ingripande börjar löpa , nämligen vid mottagandet av underrättelsen om att varors frigörande skjuts upp eller att de hålls kvar. Artikel 26 innebär att det införs ett förenklat förfarande som gör det möjligt att under tullkontroll förstöra varor i småförsändelser som misstänks göra intrång i en immateriell rättighet utan att det är nödvändigt att fastställa om ett sådant intrång har gjorts. Någon motsvarighet till denna artikel fanns inte i förordning (EG) nr 1383/2003. Det förenklade förfarandet enligt artikel 26 ska tillämpas om följande villkor är uppfyllda: a)varorna misstänks vara förfalskade eller piratkopierade, b)varorna är inte lättförstörbara, c)varorna omfattas av ett beslut om beviljande av en ansökan, d)innehavaren av beslutet har i en ansökan begärt att förfarandet i denna artikel ska tillämpas, och e)varorna transporteras i småförsändelser. Innebörden av punkten c torde vara att det här förfarandet bara är tillämpligt vid ingripanden enligt artikel 17 och inte vid ingripanden enligt artikel 18, eftersom det inte föreligger någon beviljad ansökan om ingripande för ett ingripande enligt artikel 18. Varorna får förstöras om följande omständigheter föreligger: a) aktivt samtycke från deklaranten eller varuinnehavaren till förstöringen (notera att det inte sägs hur samtycket ska gå till), eller b) passivt samtycke från deklaranten eller varuinnehavaren till förstöringen. Om deklaranten eller varuinnehavaren inte har lämnat aktivt alternativt passivt samtycke, ska tullmyndigheterna underrätta innehavaren av beslutet om detta. Varorna ska frigöras, eller deras kvarhållande upphöra, när samtliga tullformaliteter har fullgjorts, om tullmyndigheterna efter underrättelsen inte har mottagit uppgift om att ett rättsligt förfarande för att fastställa intrång har inletts. Ett inslag i artikel 23 resp. 26 som kan väcka frågor är förstöring av varor efter passivt samtycke. Ämnet var föremål för diskussion i prop. 2005/06:89 s. Regeringen var positiv till införandet av ett förenklat förfarande men avvisande till förstöring vid passivitet, medan flera remissinstanser hade varit positiva till det inslaget i förslaget med hänvisning till regelverkets effektivitet. Någon bestämmelse om förenklat förfarande infördes inte i tullagen vid det tillfället med hänvisning till otillräckligt beredningsunderlag. I och med förordning (EU) nr 608/2013 finns nu en direkt tillämplig bestämmelse i artikel 23.1 första stycket c andra meningen respektive artikel 26.6 som gör det möjligt att förstöra varor som misstänks göra immaterialrättsintrång utan deklarantens eller varuinnehavarens aktiva samtycke. Detta skulle kunna ses som ett principiellt tveksamt ingrepp i deklarantens eller varuinnehavarens äganderätt, om införseln trots allt är helt legitim. Emellertid innehåller bestämmelsen en ventil i form av verbet får, vilket enligt regeringens uppfattning möjliggör en återhållsam tillämpning av bestämmelsen, något som får stöd av Justitiekanslern och . Att göra passivt samtycke obligatoriskt, såsom Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG) och Svenska industrins () föreslår, vore enligt regeringens bedömning att gå längre än vad EU-förordningen medger. Enligt regeringens bedömning föranleder de förenklade förfarandena enligt artiklarna 23 och 26 i huvudsak inga kompletteringar av svensk lagstiftning, utom på en punkt. Enligt artikel 26.5 ska en deklarant eller varuinnehavare lämna samtycke till att varor förstörs. Till skillnad mot vad som gäller enligt artikel 23.1 första stycket c första meningen sägs i artikel 26.5 ingenting om formerna för samtycket. Det kan finnas ett behov att meddela verkställighetsföreskrifter om detta, en upplysning om det bör tas in i 7 kap. 8 § tullagen, jfr avsnitt 7.2. Regeringen kan dock inte se något behov av verkställighetsföreskrifter om aktivt samtycke enligt artikel 23.1 såsom förordar. I övrigt får användningen av dessa förfaranden överlämnas till rättstillämpningen. Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG) föreslår att det bör införas en ny bestämmelse i tullagen som föreskriver att ska skicka ut sådan information som avses i artikel 26.7 på eget initiativ, utan begäran från innehavaren av ett beslut, med viss regelbundenhet. Svenska industrins () ger uttryck för liknande idéer. Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG) föreslår också att det bör införas en bestämmelse i tullagen om att ska kontakta deklaranten eller varuinnehavaren efter att en ansökan om stämning lämnats in enligt artikel 26.9. Enligt regeringens bedömning vore det att gå längre än vad 2013/14:164 EU-förordningen medger att införa de föreslagna bestämmelserna i tullagen. Det är därför inte aktuellt. Regeringens bedömning: Beredningsunderlaget är inte tillräckligt för att behovet av kompletterande bestämmelser till artikel 24.2 i förordning (EU) nr 608/2013 ska kunna bedömas. Det finns inte något behov av att göra annat än mindre, redaktionella ändringar i 7 kap. 6 § tullagen. Promemorians bedömning: Frågan är inte föremål för bedömning i promemorian. Remissinstanserna: Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG) anför att följande förtydliganden bör införas i tullagen. För det första bör det införas en bestämmelse i tullagen som förklarar hur ställande av säkerhet (garanti) enligt artikel 24.2 a ska gå till och i vilken mån innehavaren av beslutet ska medges tillfälle att yttra sig över säkerhetens belopp. För det andra bör det införas en bestämmelse i tullagen som förtydligar att den myndighet som är behörig att besluta om sådana säkerhetsåtgärder som avses i artikel 24.2 b är den domstol som är behörig enligt hänvisningen i 7 kap. 6 § första stycket tullagen, dvs. domstol enligt vad som gäller för den immateriella rättigheten i fråga. För det tredje bör det införas en bestämmelse i tullagen som förtydligar vad för sorts säkerhetsåtgärder som innevararen av beslutet ska ansöka om enligt artikel 24.2 b till förhindrande av frigörande av varor . För det fjärde bör det förtydligas vad som gäller som behörig domstol behandlar ansökan om säkerhetsåtgärd enligt artikel 24.2 b. I det här sammanhanget har föreningen också anfört att 7 kap. 6 § andra stycket tullagen bör justeras för att kodifiera principerna för den begränsade överprövning av beslut som domstol kan utföra i enlighet med vad som har fastställts i NJA 2005 s. 214. Enligt föreningen har den nuvarande utformningen av det nämnda lagrummet tidigare föranlett tvist om vad domstolens prövning ska omfatta. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen gör följande bedömning avseende förslagen om kompletterande bestämmelser till artikel 24.2. Enligt uppgift från är det väldigt ovanligt att det ställs säkerhet i samband med att varor frigörs. sägs att kompletterande bestämmelser till artikel 24 i förordning (EU) nr 608/2013 i linje med förslagen från Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG) skulle både förtydliga och underlätta agerande vid tillämpning av artikel 24.2. Enligt regeringens uppfattning talar den förstnämnda omständigheten mot kompletterande bestämmelser, medan den sistnämnda omständigheten talar för sådana bestämmelser. Det finns emellertid inte beredningsunderlag för att i detta lagstiftningsärende ta ställning i frågan. Förslagen kommer att övervägas i annat sammanhang. I fråga om förslaget att justera 7 kap. 6 § andra stycket tullagen gör regeringen följande bedömning. Det har inte framkommit att det efter Högsta domstolens avgörande i NJA 2005 s. 214 skulle funnits tveksam- heter i rättstillämpningen om vad prövningen ska omfatta. Det finns där- Prop. 2013/14:164 för inte anledning att förtydliga bestämmelsen på det sätt som Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG) har föreslagit. Regeringens förslag: Bestämmelsen i 9 kap. 2 § tullagen om överklagande anpassas till de förutsättningar som gäller enligt den nya EU- förordningen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag men det beaktar inte artikel 12.5 i förordning (EU) nr 608/2013. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller lämnar förslaget utan erinran. Kammarrätten i anför dock att det även bör framgå av 9 kap. 2 § tullagen att beslut enligt artikel 12.5 i förordning (EU) nr 608/2013 får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. anför att också ett beslut om ändring enligt artikel 13 bör kunna överklagas. Att det är möjligt att komma in med en ny ansökan om ingripande till är inte ett skäl att ta bort möjligheten för den enskilde att överklaga. Skälen för regeringens förslag: I 9 kap. 2 § tullagen (2000:1281) finns bestämmelser om överklagande av beslut. I bestämmelsen i dess nuvarande lydelse sägs att beslut av enligt artikel 5 i förordning (EG) nr 1383/2003 eller beslut om förlängning enligt artikel 8 i nämnda förordning får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Av artikel 5.7 följer att den behöriga tullenheten kan bevilja eller avslå en ansökan om ingripande och av artikel 5.8 att en ofullständig ansökan får avvisas. Ett sådant beslut ska enligt förordningen vara överklagbart. Enligt artikel 8.1 får perioden för tullmyndigheternas ingripande förlängas på begäran av rättighetshavaren. Artiklarna ovan motsvaras i förordning (EU) nr 608/2013 av artiklarna 7.2 (beslut avseende ofullständig ansökan), 9.1 (beslut om ingripande) och 12.1 (beslut om förlängning). Att beslut enligt artiklarna 7.2 och 9.1 ska vara överklagbara följer av artikel 9. Även beslut att avvisa en ansökan som inte uppfyller villkoren i artikel 5.3 bör vara överklagbara, jfr avsnitt 7.6. Att ett beslut om förlängning enligt artikel 12.1 också fortsättningsvis ska vara överklagbart får anses ligga i sakens natur eftersom sådana beslut kan överklagas enligt gällande bestämmelser i tullagen. Denna överklagbarhet ska också omfatta ett beslut enligt artikel 12.2 att avvisa en för sent inkommen begäran om förlängning. Den nya förordningen innehåller, till skillnad mot den gamla förordningen, dels bestämmelser om att en beviljad ansökan om ingripande kan ändras enligt artiklarna 11.3 och 13, återkallas enligt artiklarna 11.3, 16.1 a och 16.2 samt upphävas enligt artikel 16.1 b, dels bestämmelser om att ett beslut om förlängning kan återkallas eller ändras enligt artikel 12.5. Dessa åtgärder får anses vara så pass ingripande för innehavaren av beslutet att det är skäligt att åtgärderna i huvudsak kan överklagas. Promemorians förslag till ändring i 9 kap. 2 § tullagen innehöll inga hän- visningar till artikel 12.5 respektive 13, men regeringen instämmer med 2013/14:164 Kammarrätten i och att det nämnda lagrummet bör innehålla hänvisningar också till dessa artiklar. Regeringens bedömning: Kompletterande bestämmelser behöver inte införas i svensk rätt med anledning av bestämmelserna om förbud i artikel 25 och sanktioner i artikel 30 i förordning (EU) nr 608/2013. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. I promemorian föreslås att bestämmelsen i 10 kap. 1 § tullagen (2000:1281) ska anpassas till de förutsättningar som gäller enligt den nya EU-förordningen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller lämnar förslaget utan erinran.