prop · H103208 · 2014-03-27 00:00:00 — Detta kommer inte bara att innebära en betydelsefull förändring av tillsynen av samfundens verksamhet utan också att samfunden själva får ett särskilt incitament att bevaka att deras befattningshavare sköter sig. Regeringen delar utredningens bedömning att det inte därutöver finns behov av ett mer generellt tillsynsansvar för Kammarkollegiet. Det bedöms inte heller finnas behov av att i lag närmare reglera vilken myndighet som bör göra åtalsanmälan (jfr prop. 2003/04:48 s. 39). Som bl.a. Kammarkollegiet och anför ligger utmaningen i stället i att få tillräcklig information om förhållanden av betydelse för tillsynsverksamheten. Det finns därför anledning att överväga på vilka sätt relevant information kan göras tillgänglig i syfte att ytterligare skärpa kontrollen över vigselverksamheten. En vigselförrättare som åsidosätter sina skyldigheter enligt kan dömas för tjänstefel (20 kap. 1 § och rättsfallet NJA 1994 s. 108). Så kan exempelvis vara fallet om vigselförrättaren förrättar vigsel trots att en make eller båda makarna är . Vi- dare kan den som utan att vara förordnad som vigselförrättare leder en vigselceremoni och inger paret föreställningen om att det är fråga om myndighetsutövning dömas för föregivande av allmän ställning (17 kap. 15 § ). I avsnitt 6.1 föreslår regeringen också ett nytt brott benämnt äktenskapstvång, som innebär att någon genom olaga tvång eller utnyttjande av utsatt belägenhet förmår en person att ingå ett juri- diskt giltigt äktenskap eller en äktenskapsliknande förbindelse. Under vissa omständigheter kan en vigselförrättare göra sig skyldig till detta brott eller till medverkan till brottet. För att Kammarkollegiet på ett effektivt sätt ska kunna utöva sin tillsyn och agera om vigselförrättare eller andra befattningshavare i trossamfund begår brott relaterade till vigselverksamheten, behöver förutsättningarna för kollegiet att få kännedom om sådana förhållanden förbättras. Regeringen anser därför att det i förordning bör föreskrivas en skyldighet för de allmänna domstolarna att till Kammarkollegiet expediera brottmålsdomar genom vilka befattningshavare inom trossamfund med vigseltillstånd dömts för äktenskapstvång. Enligt regeringen bör denna underrättelseskyldighet även omfatta domar i vilka motsvarande personer dömts för vissa andra brott, framför allt tjänstefel och föregivande av allmän ställning, med koppling till vigselverksamheten. Ett vigselregister bör upprättas Enligt Kammarkollegiets erfarenheter synes det finnas personer som inte är förordnade vigselförrättare och i vissa fall inte heller är verksamma inom något trossamfund med vigselrätt, men som ändå regelbundet genomför vigselliknande ceremonier. Erfarenheterna baseras på att det vid kontakter med kollegiet i samband med kontroll av vigselintyg visat sig att den person som upprättat intyget inte har behörighet som vigselförrättare. Regeringen anser mot denna bakgrund, i enlighet med vad både Kammarkollegiet och ger uttryck för, att Kammarkollegiet bör ges i uppgift att föra ett register kopplat till vigselverksamheten. Ett sådant register bör innehålla uppgift om bl.a. vilka trossamfund som fått tillstånd och vilka vigselförrättare som är förordnade. Vidare bör åläggas att i samband med registrering av vigselbevis utföra kontroller mot detta register. kan därmed undvika att registrera en förbindelse som tillkommit genom en vigselliknande ceremoni såsom ett juridiskt giltigt äktenskap och Kammarkollegiets tillsynsverksamhet kan bli mer effektiv. Regeringen avser att i förordning föreskriva att ett sådant register ska upprättas och föras av Kammarkollegiet. Skyldighet för att informera Kammarkollegiet Utredningen redovisar att , utan att det finns någon föreskrift om det, låter Kammarkollegiet få del av sådana handlingar avseende vigselceremonier utan rättslig verkan som ges in till för registrering. Denna bild bekräftas av Kammarkollegiet som uppger att det enda sättet för kollegiet att få kännedom om vigselliknande ceremonier är om kontaktar kollegiet och frågar om den person som undertecknat handlingen är behörig vigselförrättare. Om Kammarkollegiet ber om det, skickar då normalt en kopia av intyget. vigselrätt, ber att yttra sig över det som rapporterats och att redogöra för vilka åtgärder samfundet avser att vidta för att förhindra att ceremonier och intyg utformas så att de kan misstas för juridiskt giltiga. För att Kammarkollegiet ska kunna utöva sin tillsyn över trossamfunden och vigselförrättarna på ett ändamålsenligt sätt måste kolle- giet få kännedom om när denna typ av ceremonier äger rum. 2013/14:208 sker ett informationsutbyte redan mellan och Kammarkolle- giet men som Kammarkollegiet och Hovrätten för anför är det dock rimligt att det införs en skyldighet för att skicka denna information till Kammarkollegiet. Regeringen avser att i förordning föreskriva en sådan skyldighet. 6Straffrättsliga åtgärder mot tvångsäktenskap och barnäktenskap Ramarna för arbetet mot barnäktenskap och tvångsäktenskap sätts i mångt och mycket av den civilrättsliga lagstiftningen, som avgör vem som får ingå äktenskap här i landet, vem som får förrätta vigslar, under vilka former det får ske och när ett utländskt äktenskap ska erkännas här. Straffrätten är dock nödvändig som ett komplement. Trots de ramar som sätts av övrig lagstiftning, förekommer det i anslutning till att äktenskap och äktenskapsliknande förbindelser ingås handlingar som är så allvarliga att de bör bestraffas. Straffhotet behövs också för att förebygga och förhindra sådana gärningar. För att stärka skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap föreslår regeringen att det införs två nya brott. Den föreslagna lagstiftningen både utvidgar det straffbara området och skärper straffet för gärningar som redan är straffbara. Regeringen lämnar också ett förslag som utvidgar domsrätten över brott som har begåtts i utlandet. 6.1En ny straffbestämmelse om äktenskapstvång gör fler gärningar straffbara och skärper straffet Regeringens förslag: En ny straffbestämmelse ska införas i 4 kap. Bestämmelsen ska omfatta den som genom olaga tvång eller utnyttjande av utsatt belägenhet förmår en person att ingå ett äkt- enskap som är giltigt i den stat där det ingås, i den stat enligt vars lag det ingås eller i en stat i vilken minst en av makarna är medborgare eller har hemvist. Den ska även omfatta den som på samma sätt förmår någon att ingå en äktenskapsliknande förbindelse, om den in- gås enligt regler som gäller inom en grupp och som innebär att parter- na betraktas som makar och anses ha rättigheter eller skyldigheter i förhållande till varandra och innefattar frågan om upplösning av för- Straffet ska vara fängelse i högst . Försök och förberedelse till äktenskapstvång ska vara straffbart. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon bestämmelse som straffbelägger den som ingår ett äktenskap för någon annans räk- ning utan den personens medgivande och inte heller någon bestäm- melse som straffbelägger den som förmår någon att ingå äktenskap genom att vilseleda denne i fråga om att det rör sig om ett äktenskap. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. De äktenskapsliknande förbindelser som ska omfattas av bestämmelsen är dock annorlunda definierade i utredningens förslag. Enligt förslaget omfattas en förbindelse som är att jämställa med ett äktenskap på så sätt att den är bindande enligt ett etablerat normsystem som inrymmer särskilda krav för upplösning av förbindelsen, och som ingås enligt detta normsystems former. Även i övrigt är lagtexten något annorlunda utformad. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget om en särskild straffbestämmelse avse- ende tvångsäktenskap möter inte några invändningar från remissinstanserna. Tvärtom tillstyrker så gott som alla av det femtiotal remissinstanser som uttalar sig särskilt i frågan uttryckligen att en sådan införs, och många ställer sig också bakom att bestämmelsen utformas på det sätt som utredningen har föreslagit. uppger att den inte ser några hinder mot en bestämmelse som särreglerar tvångsäktenskap och även utvidgar det straffbara området något, om man gör bedömningen att förekomsten av tvångsäktenskap är ett stort problem i vissa grupper och att en tydligare kriminalisering av sådant tvång skulle minska problemen. Angående skälen för kriminaliseringen lyfter remissinstanserna fram bl.a. det starka skyddsintresset bakom förslaget, den markering av samhällets avståndstagande som en kriminalisering innebär, kriminaliseringens signal- och symbolvärde samt dess allmänpreventiva och normpåverkande funktion. Även kriminaliseringens betydelse för myndigheternas arbete mot tvångsäktenskap framhålls, liksom den omständigheten att en kriminalisering kan ge anhöriga hjälp att stå emot påtryckningar från andra. Några remissinstanser nämner vidare konvention om våld mot kvinnor som skäl för att införa en särskild bestämmelse. Möjligheten att skärpa straffskalan för gärningarna i fråga lyfts också fram. När det gäller mer övergripande synpunkter på förslaget berörs förhållandet mellan tvångsäktenskap och arrangerade äktenskap av Romerskkatolska kyrkan och av Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar. Kyrkan påpekar att den omständigheten att ett äktenskap i någon mening kan sägas vara arrangerat inte behöver innebära att det är fråga om ett tvångsäktenskap. Rådgivningsbyrån anför att det kan bli svårt att särskilja straffbara ageranden från andra otillbörliga medel och nämner som exempel på detta gränsdragningen mellan resonemangsäktenskap och tvångsäktenskap. Vidare uppmärksammar Kriminalvården att tvångsäktenskap enligt utredningens förslag inte ska medföra en ogiltighetseffekt och att det därför i vissa fall kan bli fråga om kriminalisering av äktenskap som ges rättslig giltighet. Enligt är det viktigt att betona att avsikten med förstärkningen av lagen är att skydda individuella fri- och rättigheter och inte att peka ut vissa grupper. Flera remissinstanser uppehåller sig kring frågor om effektiviteten hos den föreslagna bestämmelsen om äktenskapstvång. anför att det kan ifrågasättas om en kriminalisering medför de preventiva effekter som eftersträvas; intresset att bevara och följa den egna kulturkretsens värderingar kan enligt väga tyngre än intresset att undslippa en straffrättslig påföljd. Vidare pekar Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar på risken för att regelverket kringgås, t.ex. genom en förskjutning från ett formbundet förfarande till mer formlösa förbindelser. Byrån anför också att en kriminalisering i vissa fall kan medföra en ökad hotbild mot redan utsatta personer. Enligt i , , kommun och kan risken att närstående straffas göra att det som har hänt inte kommer fram. Bevissvårigheter nämns av , och för kvinnojourer och tjejjourer i . Med hänvisning till de beviskrav som gäller i brottmål ifrågasätter om särskilt många fall kommer att leda till åtal och fällande dom. Det föreslagna rekvisitet utnyttjande av utsatt belägenhet kan enligt och ge upphov till bevissvårigheter. Kvinnors Nätverk anser att utredningen på ett tydligt sätt har motiverat varför straffbestämmelsen bör innehålla detta rekvisit samt att förarbetena tydligt bör klargöra hur rekvisitet ska tillämpas för att användningsområdet inte ska bli för snävt. Enligt Tjejers Rätt i Samhället bör rekvisitet inkludera situationer där en individs intellektuella funktionsnedsättning och nedsatta kognitiva förmåga utnyttjas av andra som har ett omsorgsansvar för personen i syfte att få till stånd ett äktenskap. När det gäller förslaget att bestämmelsen ska omfatta giltiga utländska äktenskap betonar vikten av utredning kring äktenskapets giltighet vid lagföring. Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar noterar att det kan uppstå bevissvårigheter både vad gäller innehållet i utländsk rätt och de inblandades uppsåt till omständigheten att äktenskapet blir giltigt i utlandet. Enligt bör detta dock inte leda till några stora problem eftersom svenska domstolar har haft att tillämpa eller beakta utländsk rätt. Inte heller i fråga om uppsåtsbedömningen anser samfundet att de svårigheter som kan uppstå skiljer sig från de bevissvårigheter som i övrigt gäller. Samfundet ser dock att det kan finnas praktiska svårigheter när det gäller försvarets möjlighet att föra egen bevisning, eftersom större delen av bevismedlen normalt finns utomlands. Vidare påpekar samfundet att lagföring på ett enkelt sätt kan kringgås genom att gärningsmannen avstår från att låta registrera äktenskapet, något som ofta krävs för att ett äktenskap ska anses giltigt. Remissinstanserna i allmänhet tillstyrker eller har inte någon invändning mot att bestämmelsen utöver giltiga äktenskap ska omfatta äktenskapsliknande förbindelser (informella äktenskap i betänkandet). och avstyrker dock förslaget. Som skäl för att äktenskapsliknande förbindelser ska omfattas anför , och att en kriminalisering annars kan förlora i effektivitet. Enligt är det verkliga problemet inte de fall då ett civilrättsligt gällande äktenskap kommer till stånd utan förfarandet att barn gifts bort genom en äktenskapsliknande ceremoni, något som enligt verket är betydligt vanligare. i och Kvinnors Nätverk pekar på att en äktenskapsliknande förbindelse kan få stora konsekvenser för individen. Nätverket menar att det för att komma åt problemet är helt avgörande att de äktenskapsliknande förbindelserna omfattas av bestämmelsen. Enligt är det rimligt att handlingar som uppfyll- ler rekvisiten för olaga tvång är straffbelagda även om de utförs i ett religiöst sammanhang. uppmärksammar flera remissinstanser problem med tydligheten i bestämmelsen om äktenskapsliknande förbindelser samt de tilllämpnings- och bevissvårigheter som därigenom kan uppkomma. Hovrätten för anför att definitionen är vag och att det kan ifrågasättas om den är tillräckligt tydlig för att uppfylla kravet på förutsebarhet. I brist på närmare precision eller exempel ger den föreslagna lagtexten enligt hovrätten mycket liten vägledning för tillämpningen. Även anser att bestämmelsen inte kan anses tillräckligt tydlig och avgränsad för att uppfylla det krav på förutsebarhet som finns inom straffrätten. Tingsrätten framhåller vidare de tillämpningssvårigheter som kan följa av skillnader i graden av bundenhet mellan olika religiösa och traditionella äktenskap. ifrågasätter om regleringen med den avgränsning som föreslås kommer att kunna leda till lagföring och fällande domar, överhuvudtaget eller i sådan utsträckning att det motiverar ett införande av bestämmelsen. föreslår att det fortsatta lagstiftningsarbetet ska inriktas på att ta fram ett tydligare lagförslag som ytterligare klargör var straffansvarets gränser går. Enligt väcker förslaget vissa betänkligheter framför allt vad gäller kravet på att en straffbestämmelse måste vara tillräckligt tydlig, klar och förutsägbar för att vara rättssäker. , stöd till trossamfund och Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar påtalar svagheter i den föreslagna definitionen. anför att det inte går att utesluta att bestämmelsen kan komma att tillämpas godtyckligt utifrån negativa föreställningar om minoritetskulturer och att den därmed får diskriminerande effekter. Några remissinstanser efterfrågar ytterligare underlag i frågan om att kriminalisera äktenskapstvång som avser äktenskapsliknande förbindelser. Enligt kan det finnas anledning att avvakta en utvärdering av införandet av bestämmelsens övriga delar. stöd till trossamfund anser att gränsdragningen till vanliga religiösa ceremonier eller gudstjänster kan vara svår, och frågan om vilka förbindelser som ska omfattas bör enligt nämnden utredas vidare. Enligt påkallar komplexiteten i problembilden att en kriminalisering av även icke juridiskt giltiga äktenskap föregås av mer ingående överväganden från lagstiftaren. När det gäller straffet efterfrågar i och i bl.a. med hänvisning till straffskalan för människohandel en strängare straffskala. Kvinnors Nätverk förordar straffskalan lägst ett och högst fängelse, medan kvinno- och tjejjour och Kvinno- och förordar straffskalan fängelse i högst . anför, i samband med synpunkten att det bör övervägas om de föreslagna straffbestämmelserna bör placeras i en gemensam bestämmelse, att ytterligare överväganden om straffsatser bör göras. , , Kvinnors Nätverk och Varken hora eller kuvad tillstyrker förslaget att försök och förberedelse ska vara straffbart. framhåller att kriminalisering på förberedelse- och försöksstadiet ger polis och åklagare möjlighet att på ett tidigt stadium ingripa vid misstanke om att en person är i farozonen för att giftas bort mot sin vilja. Kvinnors Nätverk föreslår att även stämpling till äktenskapstvång ska kriminaliseras. Flera remissynpunkter rör önskemål om en vidare kriminalisering än den som har föreslagits. När det gäller de av utredningen diskuterade alternativen att kriminalisera vilseledande till äktenskap och ingående av fullmaktsäktenskap utan partens medgivande, instämmer och med utredningen om att sådana förfaranden inte bör kriminaliseras. Kvinnors Nätverk, Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar, och Rädda Barnens tematiska hedersgrupp för anser däremot att fullmaktsäktenskap utan partens medgivande bör kriminaliseras. Enligt Kvinnors Nätverk bör därutöver fall där någon vilseleds angående en viss ceremonis verkliga innebörd kriminaliseras. Tjejers Rätt i Samhället efterfrågar kriminalisering av äktenskapsarrangemang där unga med intellektuell funktionsnedsättning vilseleds att tacka ja till äktenskap. Enligt organisationen finns det behov av att ytterligare utreda frågan om kriminalisering med avseende på vilseledande och utnyttjande av någons utsatta belägenhet. anser att utvecklingen bör följas, och i framför att regeringen bör utreda möjligheten att kriminalisera fullmaktsäktenskap mot någons vilja. Vidare finns synpunkter från och Kvinnors Nätverk om att det nya brottet även bör innefatta lindrigare gärningar än de som omfattas av förslaget. Universitet anger som exempel ofredande och förolämpning. Nätverket omnämner påtryckningar i form av psykiskt tvång och känslomässig utpressning, såsom hot om att syskonen får dåligt rykte eller att föräldern kommer att ta livet av sig. Enligt nätverket finns det skäl att ytterligare fördjupa sig i hur man kan utforma en lagregel som är förutsägbar och tydlig, som den fångar upp de verkliga problem som finns. ECPAT föreslår att det, som i fråga om människohandel, inte ska krävas att förövaren har använt sig av något otillbörligt medel när det handlar om målsägande som är barn. Som skäl anges att barn naturligt befinner sig i en beroendeställning mot vuxna och att deras handlingsutrymme därmed är begränsat. kvinno- och tjejjour och Kvinno- och anför att brottet även bör avse tvång att vara kvar i ett äktenskap. Bakgrund: Enligt artikel 37.1 i konvention om våld mot kvinnor ska det vara straffbart att tvinga en vuxen person eller ett barn att ingå äktenskap. Av artikel 41.2 framgår att även försök ska kriminaliseras. Artikeln motsvaras närmast av det svenska brottet olaga tvång, som innebär att någon genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar någon annan att göra, tåla eller underlåta något. Vidare omfattas tvång genom hot att åtala eller ange någon annan för brott eller att lämna menligt meddelande om någon annan, om det har den verkan som anges ovan och tvånget är otillbörligt (4 kap. 4 § första stycket ). Att tvinga någon att ingå äktenskap, eller en äktenskapsliknande förbindelse, kan alltså vara straffbart som olaga tvång. Straffet är böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt är straffet enligt andra stycket fängelse i lägst och högst . 2013/14:208 det bedöms om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat pinande till bekännelse eller annan tortyr. Med hänsyn till de omständigheter som anges torde utrymmet för att hänföra en gärning till den grova graden vara begränsat. Regeringen har därför gett en utredare i uppdrag att överväga om de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett olaga tvång är grovt är onödigt restriktiva och bör ses över eller kompletteras (dir. 2013:19). Ett olaga tvång är fullbordat först när effekten har uppnåtts, dvs. när offret faktiskt har tvingats att göra, tåla eller underlåta något, såsom att gifta sig mot sin vilja. Försök till olaga tvång av normalgraden är inte straffbart. Om gärningsmannen utför någon av de handlingar som anges i straffbestämmelsen utan att uppnå den eftersträvade effekten, är det alltså inte möjligt att döma för ett försöksbrott. I vissa fall kan det i stället komma ifråga att döma för misshandel eller olaga hot. tvång som är grovt är däremot straffbart på försöks- och förberedelsestadiet. Under vissa förutsättningar kan personer som är inblandade i att framtvinga ett äktenskap dömas för människohandel enligt 4 kap. 1 a § . Bestämmelsen gäller den som, i annat fall än som avses i bestämmelsen om människorov, genom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med något annat sådant otillbörligt medel rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person i syfte att han eller hon ska exploateras för t.ex. sexuella ändamål eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Om offret är krävs inte att det har använts något otillbörligt medel. Straffet är fängelse i lägst två och högst . Mindre grova fall kan leda till fängelse i högst . Att människohandel kan syfta till tvångsäktenskap framgår inte uttryckligen av lagtexten. I förarbetena ges dock som exempel på att en person utnyttjas i ett nödläge, att en ung person utnyttjas sexuellt och för hushållsarbete inom ramen för ett tvångsäktenskap (prop. 2003/04:111 s. 67). I anslutning till att ett tvångsäktenskap kommer till stånd kan det även förekomma andra straffbara gärningar. Exempelvis kan, om den utsatta personen förs bort, spärras in eller på något annat sätt berövas friheten, gärningsmannen dömas för olaga frihetsberövande enligt 4 kap. 2 § till fängelse i lägst ett och högst eller, om brottet är mindre grovt, till böter eller fängelse i högst . Skälen för regeringens förslag och bedömning En särskild straffbestämmelse om äktenskapstvång Att tvinga någon att ingå äktenskap är straffbart som olaga Det är därför inte nödvändigt att införa någon ny straffbestäm- melse för att ska kunna tillträda konvention om våld mot kvinnor. Som utvecklas nedan anser regeringen emellertid att övervägande skäl talar för att i en särskild straffbestämmelse om äkten- skapstvång behandla bl.a. sådana fall av olaga tvång som avser äktenskap och äktenskapsliknande förbindelser. Lagrådet har för sin del ansett att det framstår som mindre lämpligt att införa en straffbestämmelse som omfattar gärningar som redan täcks av straffansvar för olaga tvång. Lagrådet har bl.a. pekat på att bestämmelsen om olaga tvång i vart fall teoretiskt täcker fler fall när någon tvingas att ingå äktenskap än vad bestämmelsen om äktenskapstvång gör. Enligt Lagrådet är det också svårt att motivera att samma gärning – att tvinga någon att ingå äktenskap – ska straffas enligt olika bestämmelser beroende på i vilken stat äktenskapet är giltigt. Även om utgångspunkten är att överlappande straffbestämmelser bör undvikas, förekommer det situationer där det finns skäl att införa ett brott som ska utgöra en kvalificerad form av ett annat brott. Förhållandet mellan brotten regleras i sådana fall av den straffrättsliga konkurrensläran. Det ligger också i sakens natur att det kvalificerade brottet i viss mån får ett snävare tillämpningsområde än den mer allmänna straffbestämmelsen, något som medför att straffansvar i vissa fall kan vara uteslutet till följd av att ett kvalificerande rekvisit inte är uppfyllt.