prop · H103176 · 2014-03-18 00:00:00 — 2013/14:176 nya möjligheterna leda till färre felparkeringar. nas kostnader för kontroll och administration lägre. 7.2.2Konsekvenser för företag och privatpersoner Förslaget har stora konsekvenser för såväl fysiska som juridiska personer som konsekvent undandrar sig att betala felparkeringsavgifter, vilket också är avsikten. I de fall kommunerna väljer att anlita en extern avtalspart för verkställighet av flyttningsbeslut beträffande felparkerade fordon, kan de förändrade reglerna leda till en ökad omsättning hos bärgningsfirmor m.fl. Privata markägare som har problem med felparkerare bör kunna påverkas positivt av förslagen, även om förslaget om flyttning av fordon endast grundar sig på obetalda felparkeringsavgifter och inte obetalda kontrollavgifter. Om fordon som konsekvent parkeras felaktigt tas om hand, bör det innebära att även antalet felparkeringar på tomtmark minskar totalt sett. I förlängningen torde det medföra minskade kontroll- och administrationskostnader för privata markägare. 2013/14:176 8 8.1Förslaget till lag om rätt att ta fordon i anspråk för fordringar på vissa skatter och avgifter Lagen gäller statens eller en kommuns fordringar på vissa offentligrättsliga avgifter och skatter: felparkeringsavgifter, trängselskatt och tilläggsavgift, vägtrafikskatt i form av fordonsskatt och sådana avgifter, exempelvis dröjsmålsavgift, som regleras i vägtrafikskattelagen (2006:227) och lagen (2006:228) med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. De flesta motordrivna fordon, utom mopeder, omfattas av skatteplikt och därmed också bestämmelserna i denna lag. Lagen gäller exempelvis bilar, motorcyklar och släpvagnar. Undantagna från skatteplikt är bl.a. s.k. veteranfordon, vissa typer av traktorer och tunga terrängvagnar. För en fullständig redovisning av vilka fordon som omfattas respektive inte omfattas av skatteplikt hänvisas till 2 kap. 1 och 2 §§ vägtrafikskattelagen respektive 3 och 4 §§ lagen med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. Det är ägaren som är skyldig att betala trängselskatt, vägtrafikskatt och fordonsskatt, vilket framgår av 8 § lagen (2004:629) om trängselskatt, 2 kap. 4 § vägtrafikskattelagen respektive 5 § lagen med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. Att anse som ägare är den som är antecknad i vägtrafikregistret som ägare, eller den som bör vara antecknad som ägare. Det framgår av 8 § andra stycket lagen om trängselskatt, 2 kap. 4 § andra stycket vägtrafikskattelagen och 5 § lagen med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. Av 2 § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift framgår att den som överträder föreskrifter om stannande och parkering i trafikförordningen (1998:1276), eller i föreskrifter meddelade med stöd av förordningen, är skyldig att betala en felparkeringsavgift och kan således enligt 5 § lagen om felparkeringsavgift åläggas att betala genom att en parkeringsanmärkning meddelas. Den som har överträtt föreskriften, dvs. den som parkerat eller stannat fordonet, är alltså skyldig att betala avgiften medan fordonets ägare enligt 4 § samma lag ansvarar för att felparkeringsavgiften betalas. En redogörelse för systemets uppbyggnad har lämnats i avsnitt 5.4. Av 4 § andra stycket 1 framgår att med fordonets ägare avses den som när överträdelsen skedde var antecknad som fordonets ägare i vägtrafikregistret, eller motsvarande utländska register, eller i det militära fordonsregistret, eller den som senare har antecknats där som ägare av fordonet vid tiden för överträdelsen. Fordringar avseende saluvagnsskatt enligt vägtrafikskattelagen ska inte ge möjlighet att ta i anspråk fordon, eftersom saluvagnsskatten inte är kopplad till ett visst fordon. Saluvagnsskatt tas ut och beräknas för varje fordon som den skattskyldige avser använda med stöd av en s.k. saluvagnslicens, jfr avsnitt 6.1.3 där detta behandlats närmare. Enligt första stycket ges möjlighet att ta ett fordon i anspråk för vissa fordringar som avser det fordonet. Ianspråktagande är inte en obligatorisk åtgärd i utsökningsmål utan ska ses som en ytterligare möjlighet för det allmänna att tillgodogöra sig fordonets värde. Ett beslut om ianspråktagande kan fattas först om det har konstaterats att den registrerade ägaren av fordonet, dvs. gäldenären i utsökningsmålet, saknar utmätningsbara tillgångar som räcker till betalning av de fordringar som omfattas av förslaget och det kan konstateras att fordonet inte tillhör eller kan anses tillhöra gäldenären enligt bestämmelserna i utsökningsbalken. De fordringar som avses anges i 1 §, dvs. fordringar på vissa offentligrättsliga skatter och avgifter. Enligt andra stycket ska i övrigt bestämmelserna om utmätning i utsökningsbalken tillämpas för ianspråktagande enligt första stycket. Vilka bestämmelser som avses får avgöras med beaktande av att ett ianspråktagande sker inom ramen för ett pågående utsökningsmål sedan gäldenären befunnits sakna utmätningsbara tillgångar och avser egendom som inte tillhör gäldenären. Det innebär att vissa bestämmelser i utsökningsbalken inte kan tillämpas alls avseende ianspråktagande medan andra bestämmelser, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, kan eller till och med ska tillämpas. Vid beslut om ianspråktagande kommer t.ex. bestämmelsen i 2 kap. 18 § UB att kunna tillämpas. Det innebär att ska, i den mån det behövs, ange de skäl på vilka beslutet grundas. Vidare innebär hänvisningen till utsökningsbalken att ianspråktagandet av ett fordon måste vara en försvarlig åtgärd. bör vid ianspråktagande bedöma om det är försvarligt att ta i anspråk fordonet eller inte enligt 4 kap. 3 § första stycket UB. Bestämmelserna om s.k. skrivbordsutmätning i 4 kap. 7 § UB kan t.ex. också komma att tillämpas vid ianspråktagande. För att en sådan utmätning ska vara möjlig krävs emellertid att egendomen är tillgänglig vid förrättningen eller ändå kan identifieras på grund av registrering, upplysningar vid förhör eller annan utredning och att det är möjligt att säkerställa utmätningen utan dröjsmål. Så kan vara fallet om fordonet exempelvis har iakttagits på en parkeringsplats eller i ett garage och då befunnits vara intakt. Även bestämmelserna i 4 kap. 13 § UB om beslut i gäldenärens utevaro kan komma att tillämpas vid ianspråktagande. Ett beslut om ianspråktagande får således fattas även om gäldenären, dvs. den registrerade ägaren, inte är närvarande, om det inte behövs att gäldenären får tillfälle att yttra sig vid förrättningen. Det ligger emellertid i sakens natur att det, när det uppkommer fråga om ianspråktagande, redan är klarlagt att gäldenären inte anses vara ägare till fordonet. Det finns därför ingen anledning att tro att gäldenären ska ha några synpunkter som behöver beaktas. Bestämmelserna i 4 kap. 15 § UB om tredje mans upplysningsskyldighet tillämpas också i fråga om ianspråktagande. Det bör dock uppmärksammas att förutsättningarna för inhämtande av upplysningar från tredje man skiljer sig från vad som gäller inför en utmätning, kanske främst på det sättet att när det uppkommer fråga om 2013/14:176 ianspråktagande känner till vilken egendom det rör sig om, men däremot i många fall inte vet vem som är den civilrättslige ägaren och, vanligen, Detta kan säkert i vissa fall göra det svårare för tredje man att medverka med upplysningar som är av värde vid Kronofogde- Vidare kommer bestämmelserna om förfogandeförbud i 4 kap. 29 § UB att tillämpas även vid ianspråktagandebeslut. Om ett fordon är ianspråktaget får den registrerade ägaren exempelvis inte förfoga över egendomen genom överlåtelse. Likaså kommer bestämmelsen i 4 kap. 30 § UB om förmånsrätt att vara Att beslutet ger förmånsrätt är av stor betydelse bl.a. för att förhindra att verkan av beslutet om ianspråktagande omintetgörs genom en senare utmätning för en fingerad fordran. Vidare kommer bestämmelserna om provisorisk åtgärd i 6 kap. 12 § UB att kunna tillämpas vid ianspråktagande. En sådan åtgärd kan t.ex. komma i fråga om det är känt var fordonet finns men det inte har funnits möjlighet att göra ens en preliminär bedömning av om det har ett värde som skulle göra ett ianspråktagande försvarligt. Bestämmelserna om exekutiv försäljning och försäljning av lös egen- dom i 8 respektive 9 kap. UB kan också, som beskrivits i avsnitt 6.1.4, komma att tillämpas vid ianspråktagande. Ett ianspråktaget fordon får alltså tillgodogöras genom exekutiv försäljning samt fördelning och redovisning av influtna medel i den ordning som gäller för utmätt egen- om överklagande i 18 kap. UB blir, som beskrivits i avsnitt 6.1.4, tillämpliga vid ianspråktagande. gäller bestämmelserna om hävande av utmätning och annan rättelse i 4 kap. 33 och 34 §§ UB, se avsnitt 6.1.4. Vissa av bestämmelserna i utsökningsbalken kommer emellertid inte att kunna tillämpas vid ianspråktagande. som ska undantas från utmätning, s.k. beneficium, i 5 kap. UB, kommer t.ex. inte att bli tillämpliga beträffande ianspråktagande eftersom bestämmelserna endast tar sikte på gäldenärens egendom, inte på Vid ett beslut om ianspråktagande har Kronofogde- myndigheten konstaterat att fordonet inte tillhör den registrerade ägaren och fordonet kan därför i förhållande till denne aldrig utgöra Huruvida fordonet i denna situation utgör beneficium i förhållande till den civilrättslige ägaren är inte något som Kronofogde- myndigheten vare sig kan eller ska pröva i utsökningsmålet mot den Inte heller utsökningsbalkens bestämmelser om presumtion för ägande- rätt samt äganderätten som grund för utmätning, se 4 kap. 17–19 §§, blir tillämpliga vid ianspråktagande eftersom fordonet med stöd av den nya lagen kan ianspråktas när annan än den registrerade ägaren är civilrättslig ägare till fordonet. Eftersom bestämmelserna i 4 kap. 17–19 §§ UB inte kommer att bli tillämpliga vid ianspråktagande blir det inte heller aktuellt att tillämpa bestämmelserna om invändning om bättre rätt från tredje man m.m. i 4 kap. 20–22 §§ UB. Inte heller bestämmelsen om utmätningsordningen i 4 kap. 3 § andra stycket UB kommer att tillämpas vid ianspråktagande. gäller att , av utmätningsbar egendom, först och främst bör utmäta sådan egendom som kan användas till fordringens betalning med minsta kostnad, förlust eller annan olägenhet för gäldenären. Bestämmelsen kan emellertid inte komma att tillämpas vid ett ianspråktagande, eftersom det inte finns någon annan egendom än fordonet som kan komma i fråga för ianspråktagande. I det utsökningsmål i vilket ianspråktagandeåtgärden vidtas är det ju den registrerade ägaren som är gäldenär. Eventuell annan egendom hos den civilrättslige ägaren kan inte dras in i handläggningen av det målet. Det som föreskrivs i annan lag om utmätning ska tillämpas även för ianspråktagande. Därmed blir exempelvis bestämmelserna i 8 och 9 §§ förmånsrättslagen (1970:979) om förmånsrätt på grund av utmätning tillämpliga, vilket dels innebär att ett beslut om ianspråktagande ges förmånsrätt i den ianspråktagna egendomen, dels att ianspråktagandet ges företräde framför en senare utmätning. Likaså kommer bestämmelserna i konkurslagen (1987:672) om utmätning vid konkurs, 3 kap. 7 och 8 §§, och om återgång av utmätning, 4 kap. 13 §, att bli tillämpliga. Om den civilrättslige ägaren har försatts i konkurs får ett fordon som tillhör gäldenären i konkursärendet, dvs. ingår i konkursboet, inte tas i anspråk hos den registrerade ägaren av fordonet som är gäldenär i utsökningsmålet. Ett ianspråktagande som sker i strid med detta är således utan verkan. Om däremot ett ianspråktagande har skett hos den registrerade ägaren innan ett beslut om konkurs har meddelats mot den civilrättslige ägaren, ska verkställigheten fortgå utan hinder av konkursen, om inte något annat följer av 3 kap. 8 § andra eller tredje stycket samma paragraf. Bestämmelserna i lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet och i 34 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) tillämpas även för ianspråktagande, jfr avsnitt 6.1.4. Uppgiften om beslut ska registreras. Enligt 6 § lagen (2001:558) om vägtrafikregister förs det i registret in uppgifter som avser motordrivna fordon och släpfordon samt ägare till dessa, behörighet enligt körkortslagen (1998:488) att föra fordon, m.m. I registret förs det dessutom in uppgifter som behövs för kontroll av att felparkeringsavgifter enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift betalas och att influtna medel redovisas. Uppgifter förs också in om beslut om trängselskatter och tilläggsavgifter enligt lagen (2004:629) om trängselskatt. förs således uppgifter om felparkeringar och trängselskatter in. Personuppgifter får enligt samma paragraf endast föras in i registret för de ändamål som anges i 5 § lagen om vägtrafikregister. Ett av de ändamål som anges där är tillhandahållande av uppgifter för verksamhet för vilken staten eller en kommun ansvarar enligt lag eller annan författning, jfr avsnitt 6.1.5. Genom att uppgiften om beslutet förs in i vägtrafikregistret blir den också lätt tillgänglig bl.a. för polisen, som exempelvis kan tänkas påträffa fordonet vid en flygande inspektion eller vid annan kontroll av fordon eller trafik. Regeringen erinrar här om underrättelseskyldighet enligt 4 kap. 3 § utsöknings- 2013/14:176 förordningen (1981:981). Frågan har berörts under avsnitten 6.1.4 och 6.1.5. Lagen träder i kraft , men tillämpas inte på sådana skatter och avgifter som har beslutats före ikraftträdandet. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall Paragrafen, som är ny, innehåller ett normgivningsbemyndigande som ger regeringen möjlighet att meddela föreskrifter om rätt för staten eller en kommun att i vissa fall flytta felparkerade fordon vars registrerade ägare har obetalda och förfallna felparkeringsavgifter som uppgår till ett visst minsta belopp. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2.2. Tredje stycket är nytt och innehåller bestämmelser om avräkning i det fall ett fordon som har flyttats enligt 2 § fjärde stycket har tillfallit den myndighet som verkställt flyttningen. Om det finns ett övervärde i fordonet efter det att flyttningskostnaderna är betalade, ska detta övervärde tillgodoräknas fordonsägaren genom avräkning på dennes obetalda och förfallna felparkeringsavgifter. Av 13 § förordningen (1982:198) om flyttning av fordon i vissa fall följer att en värderingsman ska anlitas om fordonets värde ska avräknas vid beräkningen av flyttningskostnaderna. Denna värdering kan även ligga till grund för en eventuell avräkning av fordonsägarens felparkeringsavgifter. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2.3. I första stycket, som innehåller bestämmelser om att ett flyttat fordon inte behöver lämnas ut förrän flyttningskostnaderna har betalats, görs ett tillägg med innebörden att statens eller kommunens fordran på en fordonsägare avseende flyttningskostnaderna har företräde framför fordringar på skatter och avgifter vid exekutiv försäljning av fordonet. Förslaget om att införa en möjlighet för att ta ett fordon i anspråk för vissa fordonsrelaterade skulder samt verkställighetsförfarandets företräde ska alltså inte medföra att myndigheten avstår från ett flyttningsbeslut på den grunden att möjligheten att få betalt för flyttningskostnaden minskar. I andra stycket, som är nytt, stadgas att ett fordon som flyttats med stöd av 2 a § inte behöver lämnas ut förrän förfallna felparkeringsavgifter avseende fordonet samt övriga förfallna och obetalade felparkeringsavgifter har betalats. Görs inte det, har alltså staten eller kommunen möjlighet att kvarhålla fordonet till dess att myndigheten enligt bestämmelserna i 6 §. Lagen träder i kraft , men tillämpas inte på sådana skatter och avgifter som har beslutats före ikraftträdandet. Sammanfattning av Transportstyrelsens och rapport inkom Transportstyrelsen och gemensamt med rapporten till åtgärder för minskning av restförda fordonsrelaterade skulder och för att motverka användningen av bilmålvakter. Myndigheternas gemensamma förslag syftade till att försvåra verksamheten med bilmålvakter och minska antalet fordonsrelaterade skulder. Förslaget innebar att en legal panträtt skulle införas i det fordon som föranlett skulden för stat och kommuns fordran på trängselskatt, fordonsskatt och felparkeringsavgift. Vidare skulle stat och kommun få flytta ett felparkerat fordon vars registrerade ägare hade obetalda felparkeringsavgifter på mer än . Fordonet skulle inte behöva lämnas ut förrän skulderna betalats. Användningsförbud enligt vägtrafikskattelagen (2006:227) skulle gälla även om den obetalda fordonsskatten avsåg tid före det närmast föregående beskattningsåret. Ett enhetligt sanktionssystem för fordonsskatt och trängselskatt skulle också införas. Transportstyrelsen skulle ges möjlighet att vägra registrering av ägare till fordon, om den nye ägaren hade obetalda fordonsrelaterade skulder på ett betydande belopp. I promemorian påtalades även behovet av att skärpa bötesstraffen hänförliga till användningen av ett fordon som är belagt med användnings- eller körförbud, eller som är avställt. Vägtrafikskattelag (2006:227) Ett skattepliktigt fordon får inte användas, om fordonsskatten inte har betalats inom den tid som har bestämts enligt denna lag. Användningsförbudet gäller till dess skatten har betalats. Fordonet får dock användas, om det är fråga om 1.skatt som avser tid före det närmast föregående skatteåret, 2.skatt som en tidigare ägare av fordonet är skyldig att betala och som har fastställts genom beslut om efterbeskattning enligt 4 kap. 6 § eller avser ytterligare skatt som har beslutats efter ägarbytet, eller 3. skatt för vilken anstånd med Om det finns särskilda skäl, ska medge att ett visst fordon får användas trots bestämmelserna i första stycket. Ett skattepliktigt fordon får inte användas, om fordonsskatten inte har betalats inom den tid som har bestämts enligt denna lag. Användningsförbudet gäller till dess skatten har betalats. Fordonet får dock användas, om det är fråga om 1.upphävd genom XXXX:XXX, 2.skatt som en tidigare ägare av fordonet är skyldig att betala och som har fastställts genom beslut om efterbeskattning enligt 4 kap. 6 § eller avser ytterligare skatt som har beslutats efter ägarbytet, eller 3. skatt för vilken anstånd med Om det finns särskilda skäl, ska medge att ett visst fordon får användas trots bestämmelserna i första stycket. panträtt i det fordon som föranlett Panträtten gäller inte om en ny senast från och med den dag som fordringen antecknats i vägtrafik- Panträtten består till dess att fordringen betalats eller preskri- berats, eller fordonet sålts exeku- (1982:129) om flyttning av fordon eller om fordonet är uttjänt och har förvärvats för skrotning enligt (2007:186). göras i den ordning som gäller för 1.Denna lag träder i kraft . 2.För skatter som beslutats innan ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. Lag (1976:206) om felparkeringsavgift panträtt i det fordon som föranlett avgifter som avses i 2 §. panträtt med handpanträtt. Panträtten gäller inte om en ny senast från och med den dag som fordringen antecknats i vägtrafik- Panträtten består till dess att fordringen betalats eller preskri- berats, eller fordonet sålts exeku- Panträtten upphör dock om (1982:129) om flyttning av fordon eller om fordonet är uttjänt och har förvärvats för skrotning enligt (2007:186). göras i den ordning som gäller för 1.Denna lag träder i kraft . 2.För avgifter som påförts innan ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. Lag (2004:629) om trängselskatt Om skatt eller avgift enligt Om skatt eller avgift enligt denna lag inte betalas i rätt tid, ska denna lag inte betalas i rätt tid, ska den lämnas för indrivning. den lämnas för indrivning. ringen får meddela föreskrifter om ringen får meddela föreskrifter om att indrivning inte behöver begäras att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. för ett ringa belopp. panträtt i det fordon som föranlett debiteringen för trängselskatt som Panträtten gäller inte om en ny senast från och med den dag som fordringen antecknats i vägtrafik- Panträtten består till dess att fordringen betalats eller preskri- berats, eller fordonet sålts exeku- Panträtten upphör dock om (1982:129) om flyttning av fordon eller om fordonet är uttjänt och har förvärvats för skrotning enligt (2007:186). göras i den ordning som gäller för Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet ske enligt utsökningsbalken. Denna lag träder i kraft . För skatter som beslutats innan ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. Lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall meddela föreskrifter om rätt för att flytta fordon som är uppställda i strid med gällande föreskrifter och vars ägare enligt vägtrafik- förfallna skulder på ett betydande lagen (1976:206) om felparke- Ett fordon som förvaras på en särskild uppställningsplats tillfaller kommunen om beslutet om flyttning har verkställts av en myndighet och i annat fall staten om 1.ägaren har delgetts sådan underrättelse som avses i 5 § och inte hämtat fordonet inom en månad därefter, 2.ägaren inte har hämtat fordonet efter det att kungörelse skedde enligt 5 §, eller 3.ägaren får anses ha uppgett sin rätt till fordonet. Fordonsvrak som har flyttats tillfaller kommunen eller staten. Värdet av ett fordon som flyttas med stöd av 2 a § och som därefter tillfaller kommun eller stat enligt första stycket 1 – 3 ska, efter det att kostnaderna enligt 7 § betalats, tillgodoräknas ägaren genom avräkning mot dennes obetalda och förfallna avgifter enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift. Avräkning ska i första hand ske mot de äldsta skulderna. Fordon som förvaras på en särskild uppställningsplats behöver inte lämnas ut förrän kostnaderna enligt 7 § betalats. Vid exekutiv försäljning har kostnader enligt 7 § företräde framför sådan legal pant som avses i vägtrafikskattelagen (2006:227), lagen (1976:206) om felparkeringsavgift och lagen (2004:629) om trängselskatt. Fordon som flyttats med stöd av stycket samt de avgifter enligt lagen (1976:206) om felparke- ringsavgift som är förfallna till stycket gäller inte när fordonet är Förteckning över remissinstanser vid remissbehandlingen av rapporten Följande remissinstanser inkom med yttranden: , Hovrätten för , , Kammarrätten i , Länsrätten i Länsrätten i län, , , i , i län, Datainspektionen, , , , Kommuner och Landsting, , kommun, , , , , , , , (), (Motormännen), MotorCyklister (SMC), och Bil . Följande remissinsatser svarade inte: , , för regelgranskning, , Biluthyrning, (Europcar) och . Lagförslag i promemorian Fordonsrelaterade skulder (Ds 2012:7) Lag om rätt att ta fordon i anspråk för fordringar på vissa skatter och avgifter Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller rätt att ta fordon i anspråk för 1.statens eller en kommuns fordringar på avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift, 2.statens fordringar på fordonsskatt eller avgift avseende fordonsskatt enligt vägtrafikskattelagen (2006:227), och 3.statens fordringar på skatt eller avgift enligt lagen (2006:228) med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. 2 § Om gäldenären vid indrivning av sådana fordringar som anges i 1 § saknar utmätningsbara tillgångar, får besluta att ta i anspråk det fordon som skatten eller avgiften avser för betalning av gäldenärens skuld. Ett beslut enligt första stycket har samma verkan som ett beslut om utmätning. 3 § Ett beslut om att ta ett fordon i anspråk ska ändras när det finns anledning till det. 4 § beslut att ta ett fordon i anspråk enligt denna lag får överklagas till tingsrätt. När ett beslut överklagas tillämpas 18 kap. utsökningsbalken om överklagande. 5 § Uppgift om beslut ska föras in i vägtrafikregistret enligt 6 § lagen (2001:558) om vägtrafikregister. Denna lag träder i kraft , men tillämpas inte på sådana skatter och avgifter som har beslutats före ikraftträdandet. Förslag till lag om ändring i lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall