prop · H103184 · 2014-03-18 00:00:00 — Vid fiske med nät, långrev, ryssjor och burar får sammanlagt högst sex redskap användas . Vid hummerfiske får därutöver högst 14 burar (hummertinor) användas. En långrev får vara försedd med högst 100 krokar. Den nuvarande begränsningen till sex redskap för fritidsfiske gäller inte handredskapsfisket. Den som har yrkesfiskelicens är undantagen från dessa redskapsbegränsningar. Yrkesfiskare har som utgångspunkt rätt att fiska med rörliga redskap utan redskapsbegränsningar. Användning av fasta redskap kräver tillstånd av . Yrkesfisket i havet är dock begränsat i stor utsträckning genom krav på fiskelicens och fisketillstånd, kvoter för kommersiella arter och redskaps- och kontrollbestämmelser i den gemensamma fiskeripolitiken inom EU. Yrkesfisket i havet och de fem begränsas också nationellt av fiskevårdsbestämmelser som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Avgörande för gränsdragningen mellan fritidsfiske och yrkesmässigt fiske är enligt förarbetena till fiskelagen att det yrkesmässiga fisket bedrivs för att sälja fångsten. Fritidsfiskets redskapsanvändning ska därför begränsas till vad som bedöms vara nödvändigt för rekreation och det egna hushållets behov, medan den som behöver använda redskap i större omfattning för att bedriva fiske med försäljning av fångst är hänvisad till att söka yrkesfiskelicens (regeringens proposition 1992/93:232 om fiskelag, m.m., s. 50). De redskapsbegränsningar som gäller för fritidsfisket och kravet på att yrkesmässigt fiske endast får bedrivas med stöd av yrkesfiskelicens omfattar emellertid inte den som fiskar med stöd av enskild rätt. Ett undantag från detta är när en upplåtelse av fritidsfiske på enskilt vatten endast omfattar sådant fiske som redan är fritt för var och en. Detta förhindrar att en fiskerättsinnehavare kan upplåta det fiske som redan är fritt för var och en till en fritidsfiskare med det enda syftet att denne därigenom tillåts använda redskap utöver den mängd som anges i bestämmelserna om redskapsbegränsningar för fritidsfisket (prop. 1992/93:232 s. 50–52). 2013/14:184 5.6 Enligt 6 § fiskelagen definieras yrkesmässigt fiske som fiske som bedrivs med stöd av yrkesfiskelicens enligt 30 § eller av utländska fiskare med annat särskilt tillstånd att bedriva yrkesfiske i Sveriges sjöterritorium eller i ekonomiska zon. Yrkesfiskelicens får enligt 30 § fiskelagen beviljas den för vars försörjning fisket är av väsentlig betydelse, om fisket har anknytning till svensk fiskerinäring. Kravet på yrkesfiskelicens infördes i och med att fiskelagen trädde i kraft . I syfte att fördela fiskeresursen mellan yrkesfiskare och fritidsfiskare infördes redskapsbegränsningar för fritidsfisket och ett krav på innehav av yrkesfiskelicens för att undantas från dessa redskapsbegränsningar. För att begränsa fiskeansträngningen inom yrkesfisket infördes bestämmelser om att licens endast ska beviljas den som är väsentligt beroende av fisket för sin försörjning och om krav på att tillgången på fisk ska beaktas vid prövningen första gången en licens ska beviljas. En senare infördes en möjlighet att ytterligare begränsa fiskeansträngningen genom att (nu Havs- och vattenmyndigheten) bemyndigades att ställa krav på fartygstillstånd för att reglera tillträdet till den biologiska resursen. I förarbetena hänvisas det i detta sammanhang också till att EU har beslutat att inrätta ett gemensamt system med fartygslicenser (regeringens proposition 1993/94:158, Vissa fiskeripolitiska frågor, s. 13–14). har använt sig av bemyndigandet till att, utöver kravet på yrkesfiskelicens, ställa krav på fartygstillstånd för yrkesmässigt fiske i havet eller särskilt fartygstillstånd för fiske i havet som bedrivs i näringsverksamhet med stöd av enskild rätt. Som anges ovan begränsas yrkesfisket i havet, utöver krav på yrkesfiskelicens och fartygstillstånd, även genom krav på fisketillstånd, kvoter för kommersiella arter och redskaps- och kontrollbestämmelser i den gemensamma fiskeripolitiken inom EU. Yrkesfisket i havet och de fem begränsas också nationellt av fiskevårdsbestämmelser som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 6Definitioner av yrkesmässigt fiske och fritidsfiske Regeringens bedömning: Yrkesmässigt fiske och fritidsfiske bör inte definieras i fiskelagen. förslag: Utredningen föreslår att följande definition för yrkesmässigt fiske och fritidsfiske ska införas i fiskelagen. Med yrkesmässigt fiske avses fiske som bedrivs i näringsverksamhet med syfte att fånga och sälja fisk och vattenlevande blöt- och kräftdjur. Det som inte är yrkesmässigt fiske är fritidsfiske. Remissinstanserna: Länsstyrelserna i , , , , och , () och Kungl. Lantbruksakademien anser att en definition av yrkesmässigt fiske bör omfatta fisketuristisk verksamhet med nyttjande av fiskeresurserna som anser att en definition bör ta hänsyn till den nationella avgränsningen mellan fritidsfiske och yrkesfiske genom de redskaps- begränsningar som gäller för fritidsfisket. Den nationella systematiken i fiskerilagstiftningen bör inte enbart bygga på EU:s förbud mot försälj- ning av fångst från fritidsfiske i havet utan utgöra en logisk och på fiskevårdsskäl grundad indelning av de olika kategoriernas fiske. och anser att en definition bör komplette- ras med ett uttryckligt nationellt förbud att sälja fritidsfiskad fångst även i län och i Väst- manlands län tillstyrker definitionen av yrkesmässigt fiske men anser att begreppet fisketurism ska definieras särskilt. Skälen för regeringens bedömning Inga nya definitioner av yrkesmässigt fiske och fritidsfiske Utredningen har föreslagit att det med yrkesmässigt fiske ska avses fiske som bedrivs i näringsverksamhet i syfte att fånga och sälja fisk och vattenlevande blöt- och kräftdjur. Det som inte är yrkesmässigt fiske är Förslaget har sin utgångspunkt i kontrollförordningens defi- nition av fritidsfiske som en icke-kommersiell verksamhet och ett krav på licens för kommersiell verksamhet. samhet har utredningen satt den nivå som ska skilja det yrkesmässiga fisket från fritidsfisket. Fiskelagen skulle därmed klargöra kontroll- förordningens gräns mellan fritidsfiske i havet, som omfattas av ett avsaluförbud, och yrkesfiske i havet, som omfattas av ett krav på fiske- I kontrollförordningen definieras fritidsfiske som en icke kommersiell fiskeverksamhet med nyttjande av levande akvatiska resurser för rekrea- tion, turism och sport (artikel 4). Enligt samma förordning är saluföring av fisk från fritidsfiske förbjudet (artikel 55). Vidare framgår att gemen- skapens fiskefartyg endast får användas för yrkesmässigt nyttjande av levande akvatiska resurser om de har en giltig fiskelicens (artikel 6). som utgör yrkesmässigt nyttjande i artikel 6 definieras inte utan detta får framgå genom en tolkning av kontrollförordningen. är således att icke kommersiell i artikel 55 tolkas motsatsvis till yrkesmässigt i artikel 6 och att det därför finns två kategorier fiskande. I den engelska språkversionen av kontrollförordningen används be- greppen non-commercial och commercial, vilket tydliggör att det är fråga om ett motsatsförhållande. Av detta följer att ett fiske enligt EU- rätten kan vara antingen icke-kommersiellt och omfattas av avsaluför- budet eller ett kommersiellt nyttjande av fiskeresursen som omfattas av ett krav på fiskelicens vid fiske med användning av fiskefartyg i havet. Följden blir att det krävs fiskelicens för att få sälja fångst som har fiskats med användning av fiskefartyg i havet. Utredningens förslag – att det med yrkesmässigt fiske ska avses fiske i näringsverksamhet med syfte att fånga och sälja fisk och vattenlevande blöt- och kräftdjur – ligger sannolikt nära vad som i EU:s kontrollförord- ning avses med yrkesmässigt nyttjande. Enligt regeringens mening är det dock olämpligt att införa definitioner i den svenska fiskelagen för sådana 2013/14:184 begrepp som, när det gäller fiske i havet, ytterst bestäms av EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Vidare har fritidsfiske redan definierats i kontrollförordningen och bör därför inte definieras annorlunda i fiskelagen. Regeringen anser därför att utredningens förslag till nya definitioner av begreppen yrkesmässigt fiske och fritidsfiske inte bör införas i fiskelagen. Upphävande av definitionen av yrkesmässigt fiske Den nuvarande definitionen av yrkesmässigt fiske i 6 § fiskelagen – att yrkesmässigt fiske är ett fiske som bedrivs med stöd av yrkesfiskelicens – kan inte behållas. Som framgår av avsnitt 9.1 föreslås att de nuvarande yrkesfiskelicenserna ska tas bort och att nuvarande fartygstillstånd och särskilda fartygstillstånd ska ersättas av en fiskelicens. För fiske i de föreslås i stället införande av en personlig fiskelicens. Att i svensk rätt definiera yrkesmässigt fiske på samma sätt som men med utgångspunkt i de nya licenstyperna är, som har framgått ovan, inte lämpligt i förhållande till . Ett fiske skulle exempelvis kunna ske i sådan omfattning att det är fråga om ett sådant yrkesmässigt nyttjande av havets resurser som kräver fiskelicens enligt artikel 6 i kontrollförordningen, trots att den som bedriver fisket har underlåtit att ansöka om licens. En definition av yrkesmässigt fiske som fiske som bedrivs med fiskelicens är direkt missvisande i en sådan situation. Enligt 6 § fiskelagen definieras yrkesmässigt fiske även som fiske som bedrivs av utländska fiskare med annat särskilt tillstånd att bedriva yrkesfiske i Sveriges sjöterritorium eller i ekonomiska zon. Det finns två kategorier av utländska fiskare som har rätt att bedriva yrkesmässigt fiske i svenska vatten. Den ena är utländska personer som etablerar sig i svenskt fiske och som beviljas yrkesfiskelicens. Denna kategori av yrkesfiskare fiskar på samma villkor som svenska medborgare. De utländska fiskare som avses här är emellertid utländska fiskare som har tillträde till fiske i svenskt sjöterritorium eller svensk ekonomisk zon på grund av internationella överenskommelser (prop. 1992/93:232 s. 63). Sedan EU-inträde är det nationella utrymmet att meddela föreskrifter som gäller för fiskefartyg från andra medlemsstater begränsat i enlighet med , särskilt utanför från baslinjen (artiklarna 19 och 20 i grundförordningen). Svenska myndigheter utfärdar i praktiken inte särskilda tillstånd för utländska fiskare att bedriva fiske i svenskt sjöterritorium eller svensk ekonomisk zon. Rätten till tillträde framgår i stället av EU-förordningar eller av föreskrifter som har utfärdats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 13 § fiskelagen (jfr artikel 5 i grundförordningen och 2 kap. föreskrifter [FIFS 2004:36] om fiske i , och ). Enligt regeringens bedömning är definitionen av yrkesmässigt fiske som fiske som bedrivs av utländska fiskare med annat särskilt tillstånd att bedriva yrkesfiske i Sveriges sjöterritorium eller i ekonomiska zon missvisande på grund av rättsutvecklingen efter inträdet i EU. Därför bör 6 § fiskelagen även upphöra att gälla i denna del och hela paragrafen bör upphävas. Ett antal remissinstanser har påpekat att en definition av yrkesmässigt fiske bör omfatta fisketuristisk verksamhet. Som anges ovan bör yrkesmässigt fiske och fritidsfiske enligt regeringens mening inte definieras i lagen. Som en följd av detta bör inte heller fisketurismverksamhet definieras. Begränsningar för fritidsfiske med Regeringens förslag: Bestämmelsen i förordningen om fisket, vatten- bruket och fiskerinäringen om tillåtna redskap och redskapsmängder vid fritidsfiske med rörliga redskap förs i sak över till fiskelagen. Redskapsbegränsningarna gäller inte den som fiskar med stöd av en fiskelicens eller en personlig fiskelicens eller den som innehar fisket med äganderätt eller nyttjanderätt som omfattar även annat fiske än det som är fritt för var och en. Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från redskaps- begränsningarna för fritidsfisket. förslag: Överensstämmer i huvudsak med Utredningen föreslår dock att antalet hummertinor som får användas ska begränsas till sex och att kräftfiske i allmänt vatten i de ska få bedrivas med sex burar. Remissinstanserna: När det gäller förslaget om att redskapsbegräns- ningarna för fritidsfiske ska framgå av lag har remissinstanserna anfört anser att den förvaltande myndigheten ska kunna öka eller minska redskapsmängden och därmed omfördela resurserna mellan olika kategorier fiskande även av samhällsekonomiska och regio- anser att redskapsbegränsningen ska framgå av förordningen eftersom detta förenklar en löpande anpassning av En ny lag bör vara framtids- och innovationsinriktad och inte begränsa en utveckling av nya och hållbara fiskemetoder. verket föreslår vidare att det ska finnas möjlighet att reglera fisket utifrån såväl fiskevårdande som samhällsekonomiska skäl. förbund anser att regionala råd ska kunna anpassa den tillåtna redskaps- användningen till beståndssituationen. Remissinstanserna har anfört följande angående fiske med stöd av anser att redskapsbegränsningarna för fritidsfiske i nuvarande 2 kap. 13 § fiskeförordningen ska omfatta även fiske med stöd av enskild fiskerätt i havet och de fem . Beträffande förslaget om möjligheten att meddela föreskrifter om kräftfiske i sjöarna har remissinstanserna anfört följande: Jordbruks- verket, (), Fiskevattenägare- förbund, , Samför- valtning Fiske, () och länsstyrelserna i , , och län 2013/14:184 avstyrker förslaget att kräftfisket på allmänt vatten i de inte längre ska förbehållas yrkesfisket medan stödjer det. Remissinstanserna har anfört följande om antalet tillåtna hummertinor samt övriga redskapsbegränsningar. , (), Fiskares PO, , Pelagiska PO och i stödjer utredningens förslag när det gäller begränsning till högst sex redskap även för hummertinor. Fiskekommunerna, , anser att kommuninvånare och kommunmedlemmar ska ha kvar rätten till 14 hummertinor. Kust- och () och anser att antalet hummertinor endast ska kunna begränsas av fiskevårdsskäl och att antalet tinor som får användas även i fortsättningen ska vara 14 stycken, i vart fall för mantalsskrivna kustbor. SKIFO, , och anser att en större nätlängd än ska tillåtas vid husbehovsfiske utanför sexmeterskurvan för att möjliggöra ett kustnära småskaligt fiske. anser att begränsningen är alltför generöst tilltagen eftersom avsikten är att fritidsfiske endast ska vara för husbehov och inte för försäljning. Antalet tillåtna nät bör vara högst två på högst 60 meters längd vilket är fullt tillräckligt för det egna husbehovet. Länsstyrelserna i och anser att länkning av burar ska vara förbjudet eftersom fristående redskap underlättar tillsynen. Beträffande förslaget om införande av en möjlighet till dispens från redskapsbegränsningarna har remissinstanserna anfört följande. Kammarrätten i , Länsstyrelserna i och , Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien (KSLA), , (), , och anser att även fisketuristisk verksamhet bör anses vara yrkesmässigt fiske. (), Fiskares PO, och Pelagiska PO anser att fisketurism ska ha samma krav på tillstånd som yrkesfiske eller tillåtas efter särskild prövning av de fiskevårdsmässiga konsekvenserna. Fisketurismföretagare () anser att det är alldeles utmärkt att utredaren, när det gäller redskapsbegränsningen, föreslår att fisketurismföretagaren ska medges undantag av den förvaltande myndigheten. (Sportfiskarna) anser att utredningen om fisketurism bör göras om. Coalition Clean Baltic anser att en näringsverksamhet som baseras på nyttjande av allmänna fiskresurser måste definieras som yrkesfiske. anser att ordet fisketurism bör bytas ut mot fritidsfiskebaserad verksamhet eftersom det som avses är företagande i syfte att ta med fritidsfiskande kunder på fartyg inriktade på skaldjursfiske. Verket tillstyrker att verksamheten regleras genom undantag från redskapsbestämmelserna, men anser att krav måste ställas på rapportering av verksamhetens omfattning och fångster. Skälen för regeringens förslag De grundläggande redskapsbegränsningarna för fritidsfisket ska framgå av lag Enligt 21 § fiskelagen får regeringen, för fiske som är fritt för var och en, meddela föreskrifter som begränsar redskapsanvändningen för andra fiskande än sådana som bedriver yrkesmässigt fiske eller innehar fiske med äganderätt eller har rätt till fiske på grund av nyttjanderätt som omfattar även annat fiske än det som är fritt för var och en. Med fiske som är fritt för var och en avses fiske som får bedrivas utan stöd av enskild fiskerätt, dvs. fiske i allmänt vatten, fiske vid de s.k. kronoholmarna samt fiske i enskilt vatten som får bedrivas utan stöd av enskild fiskerätt enligt bilagan till fiskelagen. Regeringen har med stöd av bemyndigandet meddelat föreskrifter om redskapsbegränsningar för fritidsfiske i 2 kap. 13 § fiskeförordningen. Av bestämmelsen framgår att den som fiskar med rörliga redskap i vatten där fisket är fritt för var och en endast får använda nät, långrev, ryssja, bur, handredskap och håv. Vid fiske med nät, långrev, ryssjor och burar får sammanlagt högst sex redskap användas . Vid hummerfiske får därutöver högst fjorton burar (hummertinor) användas. En långrev får vara försedd med högst 100 krokar. Nätens sammanlagda längd får inte överstiga . Möjligheten för regeringen att meddela föreskrifter om redskapsbegränsningar infördes i samband med ikraftträdandet av fiskelagen i syfte att fördela fiskeresurserna mellan yrkesmässigt fiske och fritidsfiske. Avsikten med fördelningen var att stärka det fiske som bedrivs av dem som för sin försörjning är beroende av fisket, men också att säkerställa allmänhetens tillgång till fiskemöjligheter och tillvarata det stora rekreationsvärde som fisket har (prop. 1992/93:232 s. 49). Utredningen har föreslagit att bestämmelsen om redskapsbegränsningar i 2 kap. 13 § fiskeförordningen ska flyttas till lagen eftersom det är en grundläggande resursfördelningsbestämmelse. har invänt mot förslaget och menar att en reglering i förordning förenklar löpande anpassningar av regelverket. Redskapsbegränsningarna för fritidsfisket anger den maximalt tillåtna redskapsanvändning som är lämplig ur ett resursfördelningsperspektiv. Ur detta perspektiv har det inte framkommit skäl som talar för att det finns ett behov av att löpande kunna anpassa fritidsfiskets redskapsanvändning. Redskapsbegränsningarna i fiskeförordningen har varit desamma sedan förordningens ikraftträdande och grundar sig på de uttalanden om lämplig redskapsanvändning för fritidsfisket som gjordes i förarbetena till fiskelagen (prop. 1992/93:232 s. 51 f.). Regeringen delar utredningens bedömning att bestämmelsen om redskapsbegränsningar för fritidsfisket är en grundläggande resursfördelningsbestämmelse som bör framgå av lag. Det föreslås därför att den nuvarande bestämmelsen i 2 kap. 13 § fiskeförordningen i sak överförs till fiskelagen. Bemyndigandet i 21 § kan då upphävas. Eventuella behov av att begränsa redskapsmängden med hänsyn till beståndssituationen kan även i fortsättningen tillgodoses genom föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndigandet i fiskelagen att meddela föreskrifter om fiskevård och fiskets bedrivande. Befogenheten för myndigheten att 2013/14:184 meddela föreskrifter för hur fisket ska bedrivas infördes genom en ändring av fiskelagen 2003. Av förarbetena till ändringen framgår att denna typ av föreskrifter främst är avsedd att avse yrkesfisket. Det kan t.ex. röra en utjämning av landningar av fisk till fördel för beredningsindustrin, hanteringen av fisken ombord i syfte att säkerställa produkter av hög kvalitet till gagn för konsumenterna och en hänsyn till regional utveckling. Det är således inte avsikten att fritidsfiskets redskapsanvändning ska kunna begränsas med stöd av bemyndigandet att meddela föreskrifter om fiskets bedrivande. Begränsningar kan dock meddelas med stöd av bemyndigandet att meddela föreskrifter för fiskevården. Utredningen har från redskapsbegränsningarna undantagit det yrkesmässiga fisket och den fastighetsägare som fiskar med stöd av enskild rätt. Enligt gällande rätt undantas, förutom den som bedriver yrkesmässigt fiske och den som innehar fiske med äganderätt, även den som har rätt till fiske på grund av nyttjanderätt som omfattar även annat fiske än det som är fritt för var och en. Avsikten med att utforma undantaget för fiske med stöd av enskild fiskerätt på detta sätt är att förhindra ett kringgående av bestämmelsen genom avtal om upplåtelse av nyttjanderätt som endast avser fiske som redan är fritt för var och en enligt bilagan till fiskelagen och därmed ge den som fisket upplåts till rätt att fiska utan att iaktta redskapsbegränsningarna (prop. 1992/93:232 s. 52 och 68). I förarbetena anges att det skulle vara stötande om bestämmelserna kunde kringgås på detta sätt. Enligt regeringens mening bör ett sådant kringgående av bestämmelserna även i fortsättningen kunna undvikas. Bestämmelsen bör således utformas på liknande sätt som enligt gällande lagstiftning. anser att den förvaltande myndigheten ska kunna öka eller minska redskapsmängden och därmed omfördela resurserna mellan olika kategorier fiskande även av samhällsekonomiska och regionala skäl. anser att det ska finnas möjlighet att reglera fisket utifrån såväl fiskevårdande som samhällsekonomiska skäl. Regeringen delar utredningens bedömning att den grundläggande bestämmelsen om vilka och vilken mängd redskap som får användas vid fritidsfiske bör framgå i lagen. Begränsningar av detta bör dock kunna ske av fiskevårdsskäl. Det ligger i sakens natur att även begränsningar som grundas på fiskevårdsskäl kan innehålla andra element, t.ex. resursfördelning, eftersom det sällan är möjligt eller lämpligt att begränsa fisket på samma sätt för alla kategorier av fiskande. Det krav som finns i 2 kap. 8 § fiskeförordningen på tillstånd för att få fiska kräfta i allmänt vatten i bl.a. och föreskriften att tillstånd i första hand ska lämnas den som ägnar sig åt yrkesmässigt fiske är ett exempel på detta. Detta är något som måste beaktas vid övervägandena om hur begränsningarna lämpligen kan genomföras. Överträdelser av fiskeförordningens bestämmelse om redskapsbegränsningar straffbeläggs genom bestämmelsen i 40 § första stycket fiskelagen. Till följd av förslaget att flytta bestämmelsen till lagen bör överträdelser av bestämmelsen om redskapsbegränsningarna straffbeläggas genom en särskild paragraf i lagen. Bestämmelsen innebär inte någon ändring i sak. Fisket med stöd av enskild fiskerätt Utredningen har anfört att det skulle innebära ett alltför stort intrång för de enskilda fiskevattenägarna att införa redskapsbegränsningar även för fritidsfiske på enskilt vatten och har därför inte föreslagit några ändringar i detta avseende. anser att redskapsbegränsningarna för fritidsfiske i nuvarande 2 kap. 13 § fiskeförordningen ska omfatta även fiske med stöd av enskild fiskerätt i havet och de fem där fiskare delar på en allmän resurs. Som det har redogjorts för ovan är bestämmelserna om redskapsbegränsningar för fritidsfisket att anse som resursfördelningsbestämmelser och inte som fiskevårdsbestämmelser. Resursfördelningen mellan fiske med stöd av enskild fiskerätt och fiske utan sådan rätt framgår av 8 och 9 §§ fiskelagen. Av dessa bestämmelser framgår att fisket i enskilt vatten tillhör fastighetsägaren, medan varje svensk medborgare får fiska i allmänt vatten, vid de s.k. kronoholmarna och i enskilt vatten enligt bilagan till fiskelagen. För fiske som inte sker med stöd av enskild rätt gäller, som nämnts ovan, redskapsbegränsningarna för fritidsfisket i 2 kap. 13 § fiskeförordningen och licenskrav för att undantas från dessa. Innebörden av att fisket i enskilt vatten tillhör fastighetsägaren är i praktiken att fiskerättsägaren inte omfattas av de redskapsbegränsningar som av resursfördelningsskäl gäller när fisket är fritt för var och en.