prop · H103164 · 2014-03-18 00:00:00 — 2013/14:164 förordning (EG) nr 45/2001 av om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter22 och under övervakning av Europeiska datatillsynsmannen. Behandlingen av personuppgifter hos medlemsstaternas behöriga myndigheter ska enligt artikel 33.2 utföras i enlighet med och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter23 och under övervakning av de oberoende myndigheter i medlemsstaterna som avses i artikel 28 i det direktivet. För svensk del avses Datainspektionen, se 2 a § andra stycket förordningen (2007:975) med instruktion för Datainspektionen. Personuppgifter ska enligt artikel 33.3 samlas in och användas endast för tillämpningen av denna förordning. De personuppgifter som samlas in ska vara korrekta och hållas uppdaterade. Varje tullmyndighet som har fört in personuppgifter i den centrala databasen ska enligt artikel 33.4 vara registeransvarig vid behandlingen av dessa uppgifter. Alla registrerade ska enligt artikel 33.5 ha rätt till tillgång till de personuppgifter avseende honom eller henne som behandlas via den centrala databasen och, vid behov, rätt till rättelse, utplåning eller blockering av personuppgifter i enlighet med förordning (EG) nr 45/2001 eller den nationella lagstiftningen om genomförande av direktiv /46/EG. Varje begäran om utövande av rätten till tillgång, rättelse, utplåning eller blockering ska enligt artikel 33.6 översändas till och behandlas av tullmyndigheterna. Om en registrerad har översänt en begäran om utövande av den rätten till ska kommissionen vidarebefordra denna begäran till de berörda tullmyndigheterna. Personuppgifter får enligt artikel 33.7 inte lagras från det datum då det relevanta beslutet om beviljande av ansökan återkallades eller den relevanta period under vilken tullmyndigheterna ska ingripa har löpt ut. Om innehavaren av ett beslut har inlett förfaranden i enlighet med artikel 23.3 eller 26.9 och har underrättat de berörda tullmyndigheterna om inledandet av dessa förfaranden ska personuppgifterna enligt artikel 33.8 bevaras efter det att förfarandena slutgiltigt har fastställt huruvida intrång har gjorts i en immateriell rättighet. 6.7Kommittébestämmelser, delegering och slutbestämmelser Som framgår av skäl 29 bör tilldelas genomförandebefogenheter, jfr artikel 291 i EUF-fördraget, för att säkerställa enhetliga villkor avseende genomförandet av bestämmelser om 22EGT L 8, , s. 1. 23EGT L 281, 23.11.1995, s. 31. Det s.k. dataskyddsdirektivet, som i har genomförts genom personuppgiftslagen (1998:204). a) formulär för ansökningar (se artikel 6.1), b)formulär för begäran om förlängning av den period under vilken tullmyndigheterna ska ingripa (se artikel 12.7), och c)fastställande av de praktiska arrangemangen för utbyte av uppgifter med tredjeländer (se artikel 22.3). Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av om fastställ- ande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter24. Närmare bestämmelser om detta finns i artikel 34 av vilken det följer att ska biträdas av tullkodexkommittén och att det rådgivande förfarandet (se artikel 4 i förordning (EU) nr 182/2011) ska tillämpas avseende punkterna a och b ovan och att granskningsförfarandet (se artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011) ska tillämpas avseende punkten c. Som framgår av skäl 28 bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till med avseende på att ändra icke väsentliga delar i definitionen av småförsändelser (se artikel 2.19), närmare bestämt de specifika kvantiteter som fastställs där, jfr artikel 26.10. Detta i syfte att säkerställa att definitionen av småförsändelser, om den visar sig vara opraktisk, kan anpassas, med hänsyn till behovet av ett effektivt förfarande eller, där så är nödvändigt, för att undvika att detta förfarande kringgås vid sammansättningen av försändelser. Närmare bestämmelser om detta finns i artikel 35 av vilken det bl.a. följer att befogenhet att anta delegerade akter gäller fr.o.m. och tills vidare samt att befogenheten när som helst får återkallas av eller . Enligt artikel 36 ska bestämmelserna i förordning (EG) nr 515/97 i tilllämpliga delar tillämpas även för den här förordningen. Ikraftträdande av förordning (EU) nr 608/2013, upphävande av förordning (EG) nr 1383/2003 och övergångsbestämmelser Som framgår av artikel 40 träder förordningen i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (EUT). Förordningen publicerades i EUT och trädde i kraft . Den ska tillämpas med undantag för artiklarna 6, 12.7 och 22.3, vilka ska tillämpas , samt artiklarna 31.1, 31.3–31.7 och 33, vilka ska tillämpas från och med det datum då den centrala databas som avses i artikel 32 har inrättats. ska offentliggöra det datumet. 24 EUT L 55, 28.2.2011, s. 13. 2013/14:164 Förordning (EG) nr 1383/2003 ska enligt artikel 38 upphöra att gälla med verkan . Hänvisningar till den upphävda förordningen ska anses som hänvisningar till den nya förordningen och ska läsas enligt jämförelsetabellen i bilagan till den nya förordningen. Ansökningar som beviljats enligt förordning (EG) nr 1383/2003 ska enligt artikel 39 fortsätta vara giltiga då tullmyndigheterna ska ingripa enligt beslutet om beviljande av ansökan, och ska inte förlängas. 7 Överväganden och förslag I enlighet med den konstruktion som har valts vid utformningen av tulllagen (2000:1281) innehåller den hänvisningar till artiklar i förordning (EG) nr 1383/2003. Dessa hänvisningar måste anpassas till förordning (EU) nr 608/2013, se avsnitt 2.1. Även den hänvisning som finns i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) måste anpassas till den nya förordningen, se avsnitt 2.2. Det finns också skäl att överväga andra ändringar i de svenska reglerna. Detta diskuteras i de följande avsnitten i detta kapitel. 7.1Hanteringen av vissa beslut avseende en beviljad ansökan 7.1.1Återkalla, upphäva eller ändra ett beslut om ingripande Regeringens förslag: Det förtydligas i tullagen att innehavaren av ett beslut om ingripande ska underrättas om ett beslut om att återkalla, upphäva eller ändra beslutet och vilken tidsfrist som gäller för underrättelsen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller lämnar förslaget utan erinran. Kammarrätten i anför dock att det bör övervägas om 7 kap. 3 § tullagen även ska reglera underrättelse av beslut enligt artikel 12.5 i förordning (EU) nr 608/2013 samt att det skulle bli mer konsekvent om underrättelse av beslut enligt artikel 7.2 och beslut om att avvisa en ansökan som inte uppfyller villkoren i artikel 5.3 också regleras i nämnda lagrum. anför i fråga om 7 kap. 3 § tullagen att paragrafen bör skrivas om så att det framgår att ett beslut om att återkalla, upphäva eller ändra beslutet ska fattas i enlighet med förvaltningslagens (1986:223) intentioner och att en underrättelse om ett sådant beslut ska lämnas i samband med att beslutet fattas. anför att 7 kap. 3 § tullagen kan uppfattas så att kan fatta beslut och sedan vänta med att underrätta inne- havaren av ett beslut och att paragrafen bör förtydligas på denna punkt. framför också vissa förslag avseende utformningen av de föreslagna ändringarna. Skälen för regeringens förslag: Att återkalla ett beslut om ingripande kan bli aktuellt enligt artiklarna 11.3, 16.1 a och 16.2 i förordning (EU) nr 608/2013. Enligt artikel 16.1 b finns också en möjlighet att upphäva vissa beslut. Att ändra ett beslut kan bli aktuellt enligt artiklarna 11.3 och 13. Att innehavaren av beslutet ska underrättas om ett beslut om att återkalla, upphäva eller ändra beslutet om ingripande framgår inte av den nya EU-förordningen. Inte heller framgår av förordningen vilken tidsfrist som ska gälla för underrättelse om ett sådant beslut eller när tidsfristen ska börja löpa. Detta bör i stället framgå av 7 kap. 3 § tullagen. Kammarrätten i föreslår att lagrummet bör kompletteras med hänvisningar till artiklarna 5.3, 7.2 och 12.5. Regeringen gör följande bedömning. Varför artikel 5.3 inte behöver nämnas i paragrafen framgår av avsnitt 7.6. Att nämna artikel 7.2 är inte heller nödvändigt, eftersom det som sägs om avslag i artikel 9.1 enligt regeringens bedömning också gäller för beslut om avslag enligt artikel 7.2. Förslaget avseende artikel 12.5 har fog för sig, men regeringen anser att kompletteringen inte ska göras i 7 kap 3 § utan i 7 kap. 4 § tullagen, se avsnitt 7.1.2. I fråga om tidsfristen framför uppfattningen som förstås så att verket inte tycker att det är nödvändigt att uttryckligen ange en tidsfrist i lagrummet, utan att det i stället bör framgå att innehavaren av ett beslut ska underrättas så snabbt som möjligt i samband med att ett beslut har fattats. Regeringen gör beträffande tidsfristen en annan bedömning. Av tydlighetsskäl bör en tidsfrist uttryckligen anges i lagrummet. Regeringen instämmer naturligtvis i att innehavaren av ett beslut ska underrättas skyndsamt. Vilken tidsfrist ska då gälla för underrättelsen? Normalfristen för underrättelse om beslut synes vara att en sådan ska lämnas , se artiklarna 9.1 och 12.3. Eftersom EU-förordningen är till alla delar bindande och direkt tillämplig, får de kompletterande bestämmelserna i 7 kap. tullagen inte medföra att det kan uppstå situationer där liknande beslut hanteras olika beroende på vilket regelverk som tillämpas. Därför ska samma tidsfrist, dvs. , gälla enligt 7 kap. 3 § tullagen när innehavaren av ett beslut underrättas om att ett beslut om ingripande har återkallats, upphävts eller ändrats. föreslår att 7 kap. 3 § tullagen bör förtydligas eftersom lagrummet kan uppfattas så att kan fatta beslut och sedan vänta med att underrätta innehavaren av ett beslut . Utformningen av paragrafen bör ändras till att underrättelse ska lämnas skyndsamt och senast . Enligt regeringens bedömning är det inte möjligt att göra dessa tillägg i lagtexten. Om tilläggen gjordes skulle paragrafen inte längre bara komplettera EU- förordningen. Däremot instämmer regeringen som framgår ovan i att det självklart är så lagrummet ska förstås, nämligen att handläggning ska ske skyndsamt. När ska tidsfristen börja löpa? I fråga om en begäran om ändring enligt artikel 13 torde utgångspunkten kunna vara att tidsfristen börjar löpa när tar emot den begäran om ändring som avses i första stycket i nämnda artikel. I övriga fall, dvs. artiklarna 11.3 och 16, torde utgångs- 2013/14:164 punkten kunna vara att tidsfristen börjar löpa när fått kännedom om de omständigheter som kan ligga till grund för ett beslut enligt nämnda artiklar. Hur ska då detta förstås? Om exempelvis blir varse att innehavaren av ett beslut om ingripande utan giltiga skäl låter bli att inleda ett förfarande enligt artikel 23.3 eller 26.9, dvs. talan i allmän domstol, får besluta att återkalla beslutet, jfr artikel 16.2 första stycket d. Innehavaren av beslutet ska då underrättas om beslutet om återkallelse efter att verket blev medvetet om att innehavaren utan giltiga skäl avstått från att väcka talan. I förslaget till lag om ändring i tullagen används av praktiska skäl vissa uttryck som förekommer i den nya EU-förordningen, varvid uttrycken får samma innebörd som där, se förslaget till 7 kap. 1 § andra stycket tulllagen. Ett av de uttryck som föreslås bli övertaget från EU-förordningen är uttrycket innehavaren av ett beslut, se artikel 2.13. Det används första gången i förslaget till 7 kap. 3 § tullagen och återkommer i 4 och 7 §§ i det kapitlet. Lagrådet anför att uttrycket får anses mindre lämpligt och att en bättre lösning synes vara att använda ordet rättighetshavaren och på lämplig plats i lagen ange att därmed i förekommande fall avses de organisationer, organ, grupper, personer eller enheter som har rätt att lämna in en ansökan enligt artikel 3 i EU-förordningen. Regeringen gör följande bedömning. Också uttrycket rättighetshavare definieras i EU- förordningen, se artikel 2.8. Med Lagrådets förslag skulle uttrycket ha olika innebörd vid tillämpning av EU-förordningens bestämmelser och vid tillämpning av tullagens bestämmelser. Förslaget skulle också innebära att uttrycket skulle få en annan betydelse i tullagen än i immaterialrättslagstiftningen. Såvitt regeringen förstår det, så är syftet med Lagrådets förslag att förenkla lagtexten. Enligt regeringens bedömning riskerar förslaget emellertid att få motsatt verkan och istället skapa osäkerhet hos användarna av regelverket. Det är därför inte aktuellt att ändra 7 kap. 3, 4 och 7 §§ tullagen på det sätt Lagrådet föreslår i detta avseende. 7.1.2Förlänga ett beslut om ingripande Regeringens förslag: Det förtydligas i tullagen att innehavaren av ett beslut om ingripande ska underrättas om att en begäran om förlängning har avslagits eller avvisats och ett beslut om förlängning har återkallats eller ändrats samt vilken tidsfrist som gäller för underrättelsen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag men det beaktar inte artikel 12.5 i förordning (EU) nr 608/2013. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller lämnar förslaget utan erinran. för dock att det bör övervägas om 7 kap. 3 § tullagen även ska reglera un- derrättelse av beslut enligt artikel 12.5 i förordning (EU) nr 608/2013. anför i fråga om 7 kap. 4 § tullagen att paragrafen bör skrivas om så att det framgår att ett beslut att avslå en begäran om förlängning ska fattas i enlighet med förvaltningslagens (1986:223) intentioner och att en underrättelse om ett sådant beslut ska lämnas i samband med att Kammarrätten och framför också vissa förslag avseende utformningen av de föreslagna ändringarna. Skälen för regeringens förslag: En begäran om förlängning av den Prop. 2013/14:164 period under vilken tullmyndigheterna kan ingripa kan göras enligt ar- En sådan begäran får avvisas av formella skäl, se artikel 12.2 (i artikeln talas om att avslå begäran, men eftersom ingen materiell prövning sker, är det mer korrekt enligt svenskt språkbruk att säga att begäran får avvisas), eller avslås av materiella skäl, se exempelvis artikel 16.1 a. Av artikel 12.3 framgår hur den behöriga tullenheten ska underrätta innehavaren av beslutet om sitt beslut om förlängning. Vad som gäller när en begäran om förlängning avslås eller avvisas framgår inte av artikeln. Detta bör därför i stället framgå av 7 kap. 4 § tullagen. Kammarrättens i förslag avseende artikel 12.5 har fog för sig, men regeringen anser att kompletteringen av systematiska skäl ska göras i 7 kap. 4 § och inte i 7 kap. 3 § tullagen. Vad anför har diskuterats i avsnitt 7.1.1. I det avsnittet diskuteras också vissa frågor om tidsfristen. Regeringens förslag: Tullagen kompletteras med en upplysning om verkställighetsföreskrifter om den begäran som avses i artikel 13 och samtycke enligt artikel 26.5 i förordning (EU) nr 608/2013. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller lämnar förslaget utan erinran. Justitiekanslern anför att det finns goda skäl för bedömningen att det finns behov att meddela verkställighetsföreskrifter om formerna för samtycke enligt artikel 26.5. instämmer i detta samt förordar att det även införs klargörande tillämpningsbestämmelser avseende motsvarande samtycke enligt artikel 23.1 första stycket c. Denna fråga berörs närmare i avsnitt 7.7. Skälen för regeringens förslag: I 7 kap. 8 § tullagen finns en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om de tidsperioder som avses i artikel 8 respektive provtagning enligt artikel 9.3 i förordningen (EG) nr 1383/2003 samt förvaring av varor enligt 7 kap. 3 § och verkställighet av domar och beslut enligt 7 kap. 6 § tredje stycket. Eftersom den nya EU-förordningen innehåller tydliga bestämmelser om tidsperioder behövs inga ytterligare föreskrifter om detta. När det gäller förvaring kan kompletterande bestämmelser meddelas med stöd av 3 kap. 6 § andra stycket tullagen (avseende tillfälligt lager) respektive 4 kap. 8 § andra stycket tullagen (avseende tullager). Det finns därför inte längre något behov av att upplysa om verkställighetsföreskrifter om tidsperioder och förvaring i 7 kap. 8 § tullagen. Det bör finnas behov av föreskrifter om verkställigheten av de bestämmelser om provtagning som finns i den nya EU-förordningen. Likaså bör det även fortsättningsvis finnas behov av föreskrifter om verkställigheten av de bestämmelser om domar och beslut som finns i 7 kap. 6 § tredje 2013/14:164 stycket tullagen. Upplysningen om verkställighetsföreskrifter om detta bör därför behållas. Det finns därtill anledning att komplettera 7 kap. 8 § tullagen i två avseenden. Enligt artikel 13 i förordning (EU) nr 608/2013 kan innehavaren av ett beslut begära att en behörig tullenhet ändrar förteckningen över de immateriella rättigheter som omfattas av beslutet. Till skillnad mot vad som gäller för en ansökan om ingripande eller en begäran om förlängning, se artikel 6 respektive 12.7, sägs i förordningen ingenting om formerna för en begäran enligt artikel 13. Enligt artikel 26.5 ska en deklarant eller varuinnehavare lämna samtycke till att varor förstörs. Till skillnad mot vad som gäller enligt artikel 23.1 första stycket c sägs i artikel 26.5 ingenting om formerna för samtycket. Det bör finnas behov av verkställighetsföreskrifter i dessa avseenden. I fråga om upplysningen om verkställighetsföreskrifter om samtycke enligt artikel 26.5 i EU-förordningen anför Lagrådet följande. En EU- förordning gäller i medlemsstaterna enligt sin lydelse. Den får därför inte genomföras på nationell nivå. Av det följer att det inte heller får vidtas några lagstiftningsåtgärder för att ändra innebörden av bestämmelser i förordningen. Det betyder att det inte torde vara möjligt att med rättslig verkan precisera kravet på samtycke på det sätt som regeringen aviserar. Till saken hör att det ter sig fullt möjligt att kravet på samtycke medvetet har ställts något lägre för förstöring av varor i småförsändelser än för andra varor. Regeringen gör följande bedömning. Enligt artikel 26.5 får varor i småförsändelser förstöras om deklaranten eller varuinnehavaren bekräftar sitt samtycke till att varorna förstörs. Oavsett om bekräftelsen sker muntligen eller skriftligen – artikeln ger utrymme för båda möjligheterna – kommer det av rättssäkerhetsskäl finnas ett behov av att dokumentera att det är rätt person som bekräftar till att varorna ska förstöras. Enligt regeringens bedömning skulle bestämmelser om sådan dokumentation inte ändra innebörden av EU- förordningens bestämmelser utan endast komplettera dem. Regeringen anser därför att upplysningsbestämmelsen om föreskrifter om samtycke enligt artikel 26.5 i den föreslagna ändringen av 7 kap. 8 § tullagen bör vara kvar. Regeringens förslag: Bestämmelsen om förvaring i 7 kap. 3 § tullagen tas bort, eftersom EU:s tullagstiftning innehåller utförliga bestämmelser om lagerhållning av varor. Som en följd av ändringen tas även upplysningen i 7 kap. 8 § 2 tullagen bort. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller lämnar för- slaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 20 i förordning (EU) nr 608/2013 ska tullmyndigheterna fastställa villkoren för lagring av varorna då varornas frigörande är uppskjutet eller då de De lager som kan komma ifråga för förvaring av dessa varor är tillfälligt lager och tullager. Båda lagertyperna är föremål för en Prop. 2013/14:164 utförlig reglering inom ramen för EU:s tullagstiftning. myndigheterna att fastställa ytterligare villkor för lagringen torde därför endast uppstå i ett fåtal undantagsfall. I får dessa lager endast drivas efter tillstånd från . Att varorna under sin lagring ska förvaras på ett sätt som är i överensstämmelse med deras egenskaper – dvs. att torrvaror förvaras torrt, kylvaror i kylrum och stöldbegärliga varor bakom lås och bom, för att ta några exempel – torde ligga i sakens natur. I ljuset av detta synes det inte vara nödvändigt att, som i 7 kap. 3 § första meningen tullagen, påpeka att varor vars frigörande har skjutits upp eller som hålls kvar av ska förvaras på ett betryggande sätt. Denna mening bör därför tas bort. En följd av den här slutsatsen är att också upplysningen i 7 kap. 8 § 2 tullagen kan tas bort. Regeringens förslag: Bestämmelserna om kostnadsansvar i 7 kap. tullagen tas bort, eftersom förordning (EU) nr 608/2013 innehåller tydliga bestämmelser om detta. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller lämnar förslaget utan erinran. anför dock att verket anser att det kan ifrågasättas om dess verkställighet av domar omfattas av förordning (EU) nr 608/2013 och om därmed kostnadsansvaret för förstöring av varor i enlighet med en domstols dom eller beslut omfattas av art. 29.1 i nämnda förordning. Skälen för regeringens förslag: Ansvaret för kostnader i samband med tullmyndigheternas ingripande regleras i artikel 29.1 första stycket i förordning (EU) nr 608/2013. Enligt denna bestämmelse ska innehavaren av ett beslut ersätta de kostnader som tullmyndigheterna, eller parter som agerar för tullmyndigheternas räkning, har från och med att varorna hålls kvar eller deras frigörande skjuts upp, oberoende av om detta sker efter att en ansökan om ingripande beviljats (jfr artikel 17.1) eller före att en sådan ansökan beviljats (jfr artikel 18.1, ex officio-ingripande) till och med att korrigerande åtgärder, exempelvis förstöring enligt artiklarna 23 och 26, vidtas. Av skäl 24 framgår att innehavaren av beslutet bör ersätta tullmyndigheterna för alla de kostnader som de har för att kontrollera skyddet för dennes immateriella rättigheter. Kostnader som uppstår under detta förlopp torde främst vara kostnader för lagring. Andra kostnader som kan uppstå avser kostnader för hantering av varorna, vilket närmast synes avse hanteringen av eventuella varuprover (jfr hänvisningarna till artiklarna 19.2 och 19.3), och för s.k. korrigerande åtgärder, exempelvis förstöring. Eftersom EU-förordningen innehåller bestämmelser om detta behöver tullagen inte göra det. Det finns därmed anledning att se över innehållet i och utformningen av 7 kap. 3 och 7 §§ tullagen och att ta bort de delar som regleras i EU-för- 2013/14:164 Enligt kan en tolkning av artikel 29.1 vara att den endast omfattar korrigerande åtgärder såsom förstöring i enlighet med artiklarna 23 och 26 och inte korrigerande åtgärder som vidtas enbart med nationell lagstiftning som grund, dvs. i samband med en lagakraftvunnen dom. Detta skulle innebära att en ändring av 7 kap. 7 § tullagen i enlighet med förslaget i promemorian medför att det blir oreglerat vem som ska ansvara för kostnader för förstöring som sker såsom verkställighet av domstols domar och beslut. Regeringen instämmer inte i dessa slutsatser. Enligt regeringens bedömning ska innehavaren av ett beslut ersätta för alla verkets kostnader från början till slut med anledning av ett ingripande med stöd av förordning (EU) nr 608/2013. 7.5Vissa frågor om ersättning Regeringens förslag: Ersättningsbestämmelsen i 7 kap. tullagen anpassas till de förutsättningar som gäller enligt den nya EU-förord- ningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller lämnar förslaget utan erinran.