prop · H103225 · 2014-04-24 00:00:00 — Det har fått till följd att gode män och förvaltare i vissa fall, trots hot eller våld från sina huvudmän, tvingats fortsätta sina uppdrag . anser att bestämmelserna om entledigande inte ska förstås så att en förvaltare alltid är skyldig att kvarstå i sitt uppdrag till dess en ersättare har utsetts (se rättsfallet NJA 2012 s. 715). Med hänvisning till allmänna sysslomannarättsliga principer uttalar att en förvaltare har rätt att frånträda sitt uppdrag, om han eller hon har skälig orsak att göra det. Vid bedömningen av vad som är skälig orsak bör det enligt domstolen göras en avvägning mellan förvaltarens bevekelsegrunder för att avsluta uppdraget och behovet av att det kontinu- 2013/14:225 erligt finns en förvaltare. Vidare uttalas att omständigheterna i vissa fall kan vara sådana att förvaltaren ska anses ha rätt att frånträda sitt uppdrag, t.ex. vid allvarlig sjukdom. Agerandet hos den som är satt under förvaltarskap kan i vissa fall också vara så allvarligt att en omedel- bar rätt att frånträda uppdraget bör föreligga. att förvaltaren i regel måste godta vissa och kanske inte helt obetydliga olägenheter i avvaktan på att en ersättare utses. vid intresseavvägningen är också den tid det tar för överförmyndaren att hitta en ersättare. Ju det tar att utse en ny förvaltare, desto lägre krav bör ställas för att det ska anses föreligga tillräckliga skäl att entle- Regeringen anser att den avvägning som enligt Högsta domstolens avgörande ska göras mellan den enskildes och förvaltarens intressen är Utgångpunkten bör även i fortsättningen vara att en förvaltare i normalfallet ska vara skyldig att fullgöra sitt uppdrag till dess att en är det rimligt att en förvaltare, som åtagit sig ett frivilliguppdrag, har möjlighet att frånträda sitt uppdrag, om han eller hon har beaktansvärda skäl att göra det. I linje med vad Högsta domstolen uttalar bör detta uttryckas som att förvaltaren har skälig orsak att frånträda sitt uppdrag. Att det i lag klargörs att det finns en rätt för en förvaltare att frånträda sitt uppdrag innan en ersättare har utsetts kan medföra att möjligheterna att rekrytera personer till förvaltaruppdrag förbättras, vilket i förläng- ningen också leder till att öka tillgången till kvalificerade och lämpliga förvaltare och till att fler enskilda får hjälp. Att rätten att bli entledigad i förtid kommer till tydligt uttryck i lagen leder till att förvaltare kan känna sig tryggare i sina uppdrag och även i valet att åta sig ett uppdrag. dessutom inte i den enskildes intresse att företrädas av någon som vill bli befriad från sitt uppdrag, eftersom det då finns risk att ställföreträdaren inte vill eller kan ta till vara den enskildes intressen i nödvändig utsträck- Ett argument mot att förvaltaren ska ha rätt att bli entledigad innan överförmyndaren lyckats hitta en ersättare är att den enskilde kan riskera att ställas utan ställföreträdare. Även om det är en svår avvägning som behöver göras mellan den enskildes och ställföreträdarens intressen, är det inte rimligt att förvaltarens rätt att frånträda sitt uppdrag i alla situa- tioner är beroende av att en ersättare kan utses. Det är vidare kommunens ansvar att hitta en ny ställföreträdare. Med hänsyn till den enskildes behov av stöd anser regeringen däremot inte, till skillnad från vad bl.a. och män och förvaltare förespråkar, att förvaltare bör ges rätt att frånträda sina uppdrag i ännu större utsträck- För att ett entledigande ska kunna ske bör det alltså krävas att förvaltarens bevekelsegrunder för att avsluta uppdraget väger tyngre än behovet av att det kontinuerligt finns en förvaltare. förvaltaren i flera fall får godta inte helt obetydliga olägenheter i avvak- tan på att en ersättare utses. en ställföreträdare kvarstår i sitt uppdrag bör kommunen, vid behov, vidta åtgärder för att säkerställa ställföreträdarens trygghet och på det sättet undvika att den enskilde ställs utan företrädare, t.ex. genom att anordna särskilda lokaler där den enskilde och förvaltaren kan träffas eller på annat sätt understödja för- Regeringen anser sammantaget att den av fastslagna rätten för förvaltare att vid skälig orsak frånträda sitt uppdrag även om en ersättare inte utses uttryckligen bör framgå av . Vad som avses med skälig orsak utvecklas närmare i författningskommentaren. Även en god man bör i vissa fall kunna få avsluta sitt uppdrag Högsta domstolens avgörande avser endast förvaltare och alltså inte gode män. Det är relativt ovanligt att det vid godmanskap för någon som på grund av sjukdom, psykisk störning eller annat liknande förhållande behöver hjälp med att ta hand om sina angelägenheter (11 kap. 4 § ) uppkommer motsvarande problematik som vid ett förvaltarskap. Detta beror på att ett godmanskap i de flesta fall förutsätter samtycke från den enskilde. Sådan problematik kan emellertid uppstå om t.ex. anhöriga agerar på ett sätt som försvårar ställföreträdarens uppdrag, som den enskilde fortfarande samtycker till godmanskapet. Situationen kan även uppkomma om den enskilde t.ex. agerar hotfullt i ett fall då godmanskap anordnats utan den enskildes samtycke. Även i sådana fall kan det vara svårt för överförmyndaren att finna någon som vill åta sig uppdraget. Regeringen anser därför, av samma skäl som i fråga om förvaltare, att motsvarande rätt att bli entledigad bör gälla för gode män enligt 11 kap. 4 § . Vid intresseavvägningen behöver kravet för att en god man ska anses ha skälig orsak att frånträda sitt uppdrag ofta inte vara fullt så högt ställt som när det gäller en förvaltare. Som i påpekar finns det emellertid fall där samma restriktivitet bör gälla, t.ex. för personer med god man som saknar rättshandlingsförmåga. Det är därför inte lämpligt att, som förespråkar, föreskriva ett generellt lägre ställt krav på vad som utgör skälig orsak vid entledigande av gode män. Utredningen föreslår att motsvarande rätt till entledigande ska gälla för gode män som utses för en underårig vars rätt behöver bevakas av någon annan än förmyndaren, t.ex. till följd av sjukdom eller intressekonflikt (11 kap. 1, 2 och 3 §§ ). Flera remissinstanser, bl.a. , invänder mot att barn riskerar att ställas utan företrädare. I utredningen har inte framkommit att det i praktiken är problem att hitta ersättare i dessa fall. Regeringen anser därför, i likhet med flera remissinstanser, att det inte finns behov av att reglera en sådan god mans möjligheter att kunna bli entledigad utan ett en ersättare först utsetts. Samma skäl talar emot en bestämmelse som anger att en god man för ett ensamkommande barn kan entledigas utan att en ersättare utsetts. Sammanfattningsvis anser regeringen att det av lag bör framgå av att en god man som förordnats enligt 11 kap. 4 § har rätt att frånträda sitt uppdrag om han eller hon har skälig orsak att bli entledigad innan en ersättare utsetts. Även förvaltarskapet eller godmanskapet kan behöva upphöra i de angivna situationerna När en ställföreträdare ges rätt att frånträda sitt uppdrag trots att en ersättare inte utsetts uppkommer frågan vad som ska hända med själva ställföreträdarskapet. Av framgår att ett godmanskap eller 2013/14:225 förvaltarskap ska upphöra om en god man eller förvaltare inte längre Enligt vad uttalar i ovan nämnda avgörande ska bestämmelsen inte förstås så att ett upphörande av förvaltarskap undantagslöst förutsätter att det saknas behov av det. Om en ny förvaltare inte kan utses och överförmyndaren har vidtagit alla rimliga åtgärder för att finna någon annan som är lämplig och vill åta sig uppdraget, ska för- valtarskapet, enligt , upphöra trots att det finns behov av ett sådant. Ett förvaltarskap innebär att den enskilde inte kan bestämma över den egendom som förvaltarskapet omfattar. Att låta ett förvaltarskap fortsätta utan att en förvaltare utses kan därför inte komma i I sådana situationer måste förvaltarskapet alltså kunna upphöra. är det angeläget att enskilda inte ställs utan hjälp. instanser, bl.a. i och , framför också att det är otillfredsställande att ett förvaltarskap ska kunna upphöra utan att den enskilde garanteras hjälp på annat sätt och efterlyser i sådana fall alternativa åtgärder. Det vilar ett tungt ansvar på överförmyndaren att se till att ett behov av Inom ramen för nuvarande ordning kan en kommun vidta ett antal åtgärder för att försöka säkerställa att en enskild inte står utan ställföreträdare. En ställföreträdares säkerhet och trygghet kan tillgodoses t.ex. genom att kommunen tillhandahåller särskilda lokal- er för säkra möten med huvudmannen. I vissa fall kan det finnas skäl att utse två ställföreträdare för huvudmannen. Vidare bör det i utbildningen av förvaltare ingå hur svåra och krävande uppdrag kan utövas. sig om ett sådant uppdrag kan också ytterligare beaktas vid arvoderingen Kommunerna kan också samverka kring svåra upp- drag, t.ex. genom att utse en ställföreträdare på en annan ort. Om ett förvaltarskap som alltjämt behövs ska kunna upphöra av det skälet att det inte finns någon som är beredd att fullgöra uppdraget, bör det, som konstaterar, krävas att överförmyndaren först har vidtagit alla rimliga åtgärder för att hitta någon som är lämpad och vill ta på sig förvaltaruppdraget. Skälet till det är naturligtvis att det i största möjliga utsträckning måste undvikas att den enskilde står utan I det enskilda fallet bör det krävas att överförmyndaren gör aktiva efterforskningar och i princip uttömmer de möjligheter som finns att hitta en ersättare. Det kan t.ex. krävas att myndigheten tillfrågat samtliga personer som anmält intresse för ställföreträdarskap. remissinstanser, bl.a. , efterlyser ett förtydligande av vad som krävs för att överförmyndaren ska anses ha vidtagit alla rimliga Det är emellertid inte möjligt att på ett uttömmande sätt ange vad som krävs av överförmyndarna i detta avseende. Frågan får i stället bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Mot bakgrund av de långtgående skyldigheter kommunerna har att finna lämpliga ställföreträdare bör det endast i ett fåtal fall bli aktuellt att ett förvaltarskap måste upphöra trots att det finns behov av ett Den enskilde har dock alltid möjlighet att ansöka om stöd-, vård- eller omsorgsinsatser enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. den enskilde söka vård enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). kan också bli aktuellt med tvångsvård enligt lagen (1988:870) om vård av vissa missbrukare eller lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Det förutsätter emellertid att kriterierna för sådana ingripanden är uppfyllda. har även enligt 5 kap. 3 § socialtjänstförordningen (2001:937) en anmälningsskyldighet till överförmyndaren när det gäller behov av god man eller förvaltare. Det finns inte heller något hinder mot att t.ex. anhöriga till den enskilde ansöker om att en god man eller förvaltare på nytt ska förordnas. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen, i likhet med utredningen, att det inte är motiverat att överväga ytterligare åtgärder i de fall ett ställföreträdarskap upphör. En enskild som har god man kan, till skillnad från vad som gäller vid ett förvaltarskap, själv besluta över sin egendom. Ett bibehållet godmanskap får därför inte samma konsekvenser som om ett förvaltarskap består utan att det finns en ställföreträdare förordnad. Det finns dock inte skäl att göra skillnad mellan situationerna. Om en ersättare för en god man som förordnats enligt 11 kap. 4 § inte kan utses trots att överförmyndaren har vidtagit alla rimliga åtgärder för att finna en ersättare, bör därför godmanskapet upphöra. Ett uppdrag som ställföreträdare kan upphöra även till följd av att ställföreträdaren t.ex. avlider eller befinns olämplig. Utredningen föreslår att om överförmyndaren i ett sådant fall har vidtagit alla rimliga åtgärder för att finna en ersättare, men inte lyckas med det, bör även i en sådan situation ett godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap upphöra. Det har dock inte framkommit att det i praktiken är problem att finna ersättare i dessa fall. Regeringen anser därför att det inte finns behov av en sådan reglering. Sammanfattningsvis anser regeringen att det bör framgå av lag att ett godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap ska upphöra, om någon ersättare inte kan utses trots att överförmyndaren har vidtagit alla rimliga åtgärder för att hitta någon som är lämplig och vill åta sig uppdraget. Beslut om entledigande av ställföreträdare och upphörande av ställföreträdarskap bör fattas av rätten Enligt nuvarande ordning beslutar rätten om upphörande av ett godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller ett förvaltarskap. Detsamma bör gälla om ett godmanskap eller förvaltarskap ska upphöra till följd av att någon ersättare inte kan utses. Det är överförmyndaren som beslutar om entledigande av en god man eller förvaltare i de situationer där det kan bli aktuellt . Utredningen föreslår att rätten ska fatta beslut om entledigande av ställföreträdaren i den situation som behandlas i detta avsnitt. framhåller att det kan leda till gränsdragningsproblem om olika instanser prövar frågor om entledigande och förordar att beslutet även i nu aktuellt fall ska fattas av överförmyndaren. Mot detta talar att ett entledigande av en ställföreträdare väcker frågan om huruvida ställföreträdarskapet ska bestå. Regeringen anser därför att det bör vara rätten som fattar beslut om entledigande av en god man som förordnats enligt 11 kap. 4 § eller en förvaltare trots att en ersättare inte har utsetts. 2013/14:225 8 Lättnader i ett dödsbos skyldighet att redovisa den enskildes egendom Regeringens förslag: Överförmyndaren ska få befria ett dödsbo efter en förordnad förmyndare, god man eller förvaltare från skyldigheten att lämna årsräkning eller sluträkning eller besluta att sådana räkningar får lämnas i förenklad form, om det med hänsyn till dödsboets och den enskildes förhållanden, tillgångarnas art eller värde eller omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl. Dödsboet efter en förordnad förmyndare, god man eller förvaltare ska ha rätt till ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkallade för att fullgöra skyldigheten att upprätta en årsräkning eller sluträkning över den enskildes egendom. utrednings förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget om att ett dödsbo ska kunna få lättnader i skyldigheten att redovisa den enskildes egendom eller lämnar förslaget utan invändning. Hit hör bl.a. , i län, , kommun och män och Förvaltare. Några remissinstanser, bl.a. Hovrätten för och , ifrågasätter om dödsboet över huvud taget bör vara skyldigt att lämna en sluträkning i en avliden ställföreträdares ställe och anser att överförmyndaren eller en ny god man i stället bör bistå dödsboet. , och framhåller att ett alternativ till utredningens förslag kan vara att utse en tillfällig god man med uppdrag att upprätta sluträkning efter den avlidne ställföreträdaren. och kommun anser att enbart hänsyn till dödsbodelägarna, som ålder eller sjukdom, inte bör kunna utgöra skäl för lättnad i dödsboets redovisningsskyldighet. är tveksamt till behovet av en särskild reglering mot bakgrund av det begränsade antal fall det rör sig om. De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget om att dödsboet ska ha rätt till ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkallade för att redovisa den enskildes egendom. Hovrätten för och befarar att förslaget om att dödsboet ska ha rätt till ersättning för att anlita extern hjälp för att redovisa den enskildes egendom kan leda till ökade kostnader för den enskilde. och avstyrker förslaget av den anledningen. kommun ifrågasätter om det inte i stället bör införas en mer omfattande möjlighet att befria dödsboet från skyldigheten att upprätta en sluträkning. Kommuner och Landsting avstyrker förslaget att dödsboets kostnader i vissa fall ska betalas av kommunen. Skälen för regeringens förslag Dödsboets skyldighet att redovisa den enskildes egendom bör behållas En god man eller förvaltare som frånträder sitt uppdrag är skyldig att lämna en sluträkning till överförmyndaren beträffande egendom som har stått under hans eller hennes förvaltning. Sluträkningen ska innehålla en redogörelse för förvaltningen under det löpande året fram till dess att ställföreträdarskapet upphörde. Det ska i sluträkningen också anges den enskildes tillgångar och skulder vid början och slutet av den tid som räkningen avser. Vidare ska en sammanställning göras av inkomster och utgifter . Räkningen ska avges på heder och samvete. Avlider en god man eller förvaltare är det i stället dödsboet som ska fullgöra skyldigheten. Beroende på när ställföreträdaren avlider kan dödsboet också ha en skyldighet att lämna en årsräkning, vilken innehåller samma typ av uppgifter som en sluträkning. Det är visserligen ovanligt att en ställföreträdare avlider ett uppdrag pågår, men i sådana fall behöver dödsboet normalt hjälp med att redovisa den enskildes egendom. Skyldigheten kan upplevas som betungande av de efterlevande, som t.ex. på grund av hög ålder eller sjukdom kan ha svårt att fullgöra uppgiften. Det bör därför övervägas om det bör finnas möjligheter att begränsa vad som ska gälla beträffande dödsboets skyldighet i detta avseende. Några remissinstanser ifrågasätter om dödsboets skyldighet att upprätta en sluträkning alls bör finnas kvar. Regeringen anser dock att det är viktigt att överförmyndaren kan kontrollera att det inte har förekommit några oegentligheter i den avlidne ställföreträdarens tidigare förvaltning av den enskildes egendom. Det bedöms inte lämpligt, som t.ex. förordar, att utse en ställföreträdare med enda uppgift att upprätta dödsboets sluträkning, eftersom en sådan uppgift är av en annan karaktär än de uppgifter som normalt ingår i ett ställföreträdaruppdrag, dvs. att företräda den enskilde. Inte heller bör överförmyndaren eller en ny god man eller förvaltare, som Hovrätten för respektive föreslår, ges i uppgift att bistå dödsboet med att upprätta sluträkning, eftersom dessa har till uppgift att granska den tidigare ställföreträdarens räkenskaper. Regeringen anser mot den bakgrunden att skyldigheten för ett dödsbo att i en avliden ställföreträdares ställe redovisa den enskildes egendom bör behållas. Ett dödsbo bör kunna bli befriat från skyldigheten att lämna sluträkning och årsräkning finns det inte någon möjlighet att begränsa dödsboets skyldighet att redovisa den enskildes egendom. gäller att överförmyndaren får befria en ställföreträdare från sin skyldighet att lämna en årsräkning eller sluträkning eller besluta att en sådan räkning får lämnas i förenklad form om det med hänsyn till ställföreträdarens och den enskildes förhållanden, tillgångarnas art eller värde eller omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl. Enligt regeringens uppfattning framstår denna skillnad inte som motiverad. Behovet för den enskilde att hans eller hennes egendom redovisas efter en ställföreträdares död skiljer sig inte från vad som normalt gäller för en ställföreträdares redovisningsskyldighet. Att införa en mer omfattande möjlighet att befria dödsboet från skyldigheten att redovisa den enskildes egendom, som kommun föreslår, bedöms därför inte lämpligt. Det saknas däremot skäl att göra skillnad mellan en ställföreträdares skyldighet att redovisa den enskildes egendom och ett dödsbos motsvarande 2013/14:225 skyldighet. De möjligheter som redan finns till lättnad i en ställföreträdares redovisningsskyldighet bör därför även gälla för dödsbon. En sådan lättnad i skyldigheten för ett dödsbo att redovisa den enskildes egendom kan dessutom påverka möjligheterna att rekrytera erfarna gode män och förvaltare som inte vill riskera att hans eller hennes familj kan komma att belastas till följd av uppdraget. Regeringen anser alltså att det bör införas en möjlighet till lättnad för ett dödsbo efter en god man eller förvaltare motsvarande den möjlighet som finns för ställföreträdare. Om en ställföreträdare försätts i konkurs, har konkursförvaltaren en redovisningsskyldighet motsvarande den ovan nämnda skyldigheten för ett dödsbo. Regeringen anser dock att det inte finns behov av att för konkursförvaltare införa motsvarande möjlighet till lättnad i den skyldigheten. Dödsboet bör kunna få ersättning för utgifter för att anlita hjälp Det är relativt vanligt att ett dödsbo behöver anlita hjälp för att upprätta en sluträkning, vilket kan leda till en utgift för dödsboet. finns inte någon möjlighet att få ersättning för en sådan utgift. En ställföreträdare som avslutar sitt uppdrag har däremot rätt till ett arvode som inkluderar upprättande av en sluträkning. Även denna skillnad framstår enligt regeringen som omotiverad. Det framstår som rimligt att även dödsbo bör kunna få kompensation för en utgift som krävs för att avsluta uppdraget. En möjlighet för dödsboet att anlita hjälp – så att redovisningen blir korrekt – är även till fördel för den enskilde och för överförmyndaren. Regeringen föreslår därför att dödsboet efter en god man eller förvaltare ska kunna få ersättning för den utgift som uppstått för att redovisa den enskildes egendom. På samma sätt som den enskilde ska ersätta ställföreträdarens arvode och utgifter är det rimligt att den enskilde ersätter dödsboets utgifter för att upprätta sluträkning. Ett villkor bör vara att dödsboets utgifter har varit skäligen påkallade för att sluträkningen och årsräkningen ska kunna upprättas. Den kostnadsökning för den enskilde som Hovrätten för och befarar kommer därmed inte att uppstå. I de fall den enskilde inte har medel att ersätta dödsboets utgifter anser regeringen, till skillnad från Kommuner och Landsting, att kommunen bör stå för utgiften. Det bör vara en uppgift för överförmyndaren att besluta om ersättning till dödsboet. Motsvarande regler bör gälla för ett dödsbo efter en förordnad förmyndare Skyldigheten att upprätta en sluträkning och årsräkning gäller även för ett dödsbo efter en förordnad förmyndare. Det framstår som rimligt att även ett sådant dödsbo ska kunna ges befrielse eller lättnad i skyldigheten att lämna sluträkning och årsräkning, liksom att få ersättning för utgifter som har varit skäligen påkallade. Regeringen föreslår därför att motsvarande reglering som för ett dödsbo efter en god man eller förvaltare ska gälla för ett dödsbo efter en förordnad förmyndare. Regeringens bedömning: Det bör inte införas en möjlighet för gode män eller förvaltare att få ersättning för försäkringskostnader från den enskilde eller kommunen. utrednings bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna delar bedömningen eller lämnar den utan invändning. Inte någon remissinstans anser att huvudmannen bör stå kostnaden för gode mäns och förvaltares försäk- Ett antal remissinstanser anser dock att kommunen bör stå för universitet, kommun, män och Förvaltare och i län anser att det bör vara obligatoriskt för ställföreträdare att teckna ansvarsförsäkring. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har haft i uppdrag att överväga om det bör införas en möjlighet för ställföreträdare att få ersättning för försäkringskostnader. Enligt ska en god man eller förvaltare omsorgsfullt full- göra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar En ställföreträdare är skyldig att ersätta skada som han eller hon uppsåtligen eller av vårdslöshet orsakar den enskilde i sitt upp- Med hänsyn till detta kan det såväl för den enskilde som för ställ- företrädaren vara motiverat att ställföreträdaren tecknar en försäkring. försäkring skapar trygghet i uppdraget och säkerställer att den enskilde får ersättning för skada som ställföreträdaren orsakar. Det finns möjligheter för gode män och förvaltare att teckna ansvars- och olycksfallsförsäkringar via godmansföreningar. Det har i olika sam- manhang kritiserats att ställföreträdare inte kan få ersättning för sådana Nuvarande reglering ger inte möjlighet för en ställföreträdare