prop · H103102 · 2014-04-14 00:00:00 — Det var främst landstingen och inte de landstingsägda företagen som stod för förbättringen, då färre än hälften av landstingen upprättade en koncernredovisning. Alla landsting utom tre redovisade ett positivt resultat 2012. Det högsta resultatet uppgick till per invånare och det lägsta till -per invånare. Soliditeten för landstingen, inklusive de landstingsägda företagen, uppgick till i genomsnitt , vilket var något högre jämfört med . Den högsta soliditeten enligt balansräkningen för ett enskilt landsting uppgick till , medan den lägsta soliditeten uppgick till -. I likhet med 2011 hade två landsting en negativ soliditet 2012. För majoriteten av landstingen försämrades i genomsnitt soliditeten 2008–2012. I tabell 10 i bilaga 4 redovisas landstingskoncernernas balansräkningar 2008–2012. När landstingens pensionsförpliktelser inkluderas försämras soliditeten kraftigt och blir negativ för samtliga landsting. Nedan redovisas vissa uppgifter för de kommun- och landstingsägda företagen som ägs av kommuner och landsting till eller mer. fanns det drygt 1 700 kommunägda företag och 120 landstingsägda företag (se tabell 2.10). Antalet företag ökade totalt sett med i genomsnitt 2008–2012. Den största procentuella ökningen , , stod landstingen för. De kommun- och landstingsägda företagen drivs i olika juridiska former. Aktiebolag är den vanligaste formen. De kommunägda företagen finns företrädesvis inom områdena fastigheter, energi, vatten, avlopp och avfallshantering. Därutöver finns det också kommunägda företag inom områdena transporter, näringslivsutveckling, kultur, fritid, turism och försäkring. De landstingsägda företagen finns företrädesvis inom områdena transporter och sjukvård, men även inom områdena kultur, turism och näringslivsutveckling. Tabell 2.10 Nyckeltal för kommun- och landstingsägda företag 2012 Källa: Offentligt ägda företag 2012 (). Antalet anställda i de företag som ägs av kommuner eller landsting var 2012 i nivå med antalet 2011. I genomsnitt ökade antalet anställda med . minskade dock antalet anställda i de kommunägda företagen med jämfört med . Antalet anställda i de landstingsägda företagen ökade med jämfört med . I genomsnitt ökade antalet anställda i de landstingsägda företagen med 2008–2012. omsättningen i de kommunägda företagen Omsättningen ökade i genomsnitt Det redovisade årsresultatet ökade med 2012 jämfört med . Både tillgångarna och skulderna ökade jämfört med , vilket kan jämföras med den genomsnittliga ökningstakten –2012, då den uppgick till . Av tillgångarna var det främst värdet på de materiella och finansiella anläggningstillgångarna som ökade. Av skulderna var det de långfristiga skulderna och det egna kapitalet som ökade mest. Soliditeten uppgick till 2012. Liksom föregående år redovisade de landstingsägda företagen ett negativt resultat 2012. Omsättningen för de landstingsägda företagen låg i nivå med året innan. Omsättningen ökade i genomsnitt med . Soliditeten försämrades och uppgick . 2.3Kommunernas och landstingens intäkter Kommunernas och landstingens intäktsposter i resultaträkningen är intäkter från verksamheten, skatter, statsbidrag samt finansiella och extraordinära intäkter. I detta avsnitt redovisas skatteintäkter och statsbidrag, inklusive kommunalekonomisk utjämning och utjämning av kostnader enligt lagen (1993:287) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS. De intäkter som inte redovisas utgör sammantaget av de totala intäkterna varav, verksamhetens intäkter, såsom taxor och avgifter, utgör . De finansiella intäkterna utgör av de totala intäkterna (se tabell 2.2 samt tabell 1 och 2 i bilaga 4). Skatteintäkterna bestäms av skatteunderlaget, dvs. de beskattningsbara förvärvsinkomsterna, samt den skattesats som varje kommun och landsting beslutar. Skatteintäkterna påverkas bl.a. av regeländringar som förändrar skatteunderlaget, men effekterna av sådana förändringar brukar neutraliseras genom att det generella statsbidraget höjs eller sänks. Den sammanlagda kommunala skattesatsen ökade 2013 Den genomsnittliga sammanlagda kommunala skattesatsen, dvs. skattesatsen för både kommunerna och landstingen, ökade till (se tabell 11 i bilaga 4). har den genomsnittliga skattesatsen ökat . Skillnaden mellan den högsta (34,) och den lägsta (28,) skattesatsen var 2013. Skillnaden har ökat . hade av kommunerna en sammanlagd skattesats över den genomsnittliga. Uppdelat på kommungrupper hade glesbygdskommuner i genomsnitt den högsta sammanlagda kommunala skattesatsen (33,), medan storstäder hade den lägsta (). I diagram 2.12 redovisas fördelningen av de sammanlagda kommunala skattesatserna per kommun inom olika intervall (se bilaga 3 för skattesats per kommun). Diagram 2.12 Fördelning av skattesatserna 2013 per kommun 28,50-28,99 29,00-29,49 29,50-29,99 30,00-30,49 30,50-30,99 31,00-31,49 31,50-31,99 32,00-32,49 32,50-32,99 33,00-33,49 33,50-33,99 34,00-34,49 34,50-34,99 Källor: Kommunalskatterna () och egna beräkningar. Av landets 290 kommuner höjde 24 skatten 2013. Detta var något färre än 2012, då 26 kommuner höjde skatten. Den största skattehöjningen uppgick till . Minst en kommun i varje kommungrupp höjde skatten 2013. Av kommunerna sänkte 8 skatten och den största sänkningen uppgick till (exklusive skatteväxlingar). Högst skattesats hade kommungruppen glesbygdskommuner och lägst skattesats hade kommungruppen förortskommuner till stor- Skr. 2013/14:102 städerna. Av landstingen höjde 8 skatten 2013 och den största skatte- höjningen uppgick till . Inget landsting sänkte skatten (exklusive skatteväxlingar). Högst skattesats hade och lägst hade . Skillnader i skattesatser mellan kommuner respektive mellan landsting beror till viss del på olika uppgiftsfördelningar mellan kommunerna och landstingen i de olika länen i fråga om exempelvis kollektivtrafik och hemsjukvård. Därutöver kan skillnaderna bl.a. bero på olikheter när det gäller ambitionsnivå och effektivitet. Huvudmannaskapsförändringar har skett med en skatteväxling som inneburit att kommunerna i ett län som övertar verksamhet från höjt sina skattesatser med samma procentsats som sänkt sin skattesats. skedde skatteväxlingar i sex län med anledning av att kommunerna övertog ansvaret för hemsjukvården från i respektive län. Kommunernas och landstingens skatteintäkter uppgick till , vilket var en ökning med , eller , jämfört med . Ökningen av den kommunala medelskattesatsen på bidrog med ca . har skatteintäkterna i genomsnitt ökat . Jämfört med kommunernas och landstingens budgeterade skatteintäkter blev prognosen i samband med bokslutet högre, vilket påverkade resultatet positivt med . De genomsnittliga skatteintäkterna för kommunerna uppgick till per invånare 2013 (se tabell 2.11). De högsta skatteintäkterna per invånare fanns i kommungruppen förortskommuner till storstäderna och de lägsta i kommungruppen kommuner i tätbefolkad region. Kommungruppen förortskommuner till storstäderna har haft de högsta skatteintäkterna . Den kommungrupp som har haft de lägsta skatteintäkterna har varierat mellan förortskommuner till större städer och kommuner i tätbefolkad region. hade de högsta skatteintäkterna per invånare 2013, medan läns landsting hade de lägsta. har redovisat de högsta skatteintäkterna . I systemet för kommunalekonomisk utjämning sker en utjämning för skillnader i skattekraft mellan kommuner och mellan landsting (se avsnitt 2.3.4). Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting (). 2.3.2Statsbidrag till kommuner och landsting Statsbidragen, såsom de redovisas i statens budget, uppgick till 2013. Diagram 2.13 visar utvecklingen av de generella och specialdestinerade statsbidragen. De generella statsbidragen motsvarade i genomsnitt av kommunsektorns intäkter 2013. De specialdestinerade statsbidragen motsvarade i genomsnitt av kommunsektorns intäkter. Diagram 2.13 Statliga bidrag till kommuner och landsting 2009–2013 Summa generella och specialdestinerade statsbidrag Generella statsbidrag (inklusive konjunkturstöd) Källa: Statsbudgetens realekonomiska fördelning (, preliminär ). Med generella statsbidrag avses här bidrag som inte är verksamhetsanknutna och som finansieras från anslaget 1:1 Kommunalekonomisk utjämning, under utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner. Anslaget för kommunalekonomisk utjämning uppgick till , vilket var nästan 4 miljarder mer än 2012 (se vidare avsnitt 2.3.3). Ökningen berodde i huvudsak på ekonomiska regleringar som görs i syfte att neutralisera effekterna av statliga beslut som påverkar det kommunala skatteunderlaget och därmed skatteintäkterna för Skr. 2013/14:102 kommuner och landsting. Kommunerna redovisar den kommunala fastighetsavgiften som ett generellt statsbidrag (se tabell 2.2). Intäkterna från avgiften prognostiseras till 2013, vilket innebär en ökning med , eller , jämfört med 2012.3 Den förhållandevis svaga ökningen beror på att den kommunala fastighetsavgiften för hyreshus sänktes 2013. Knappt hälften av kommunerna beräknas få minskade intäkter från fastighetsavgiften . För att neutralisera effekten av detta har det generella statsbidraget höjts med . Enligt preliminära uppgifter från utbetalades specialdestinerade statsbidrag från 72 anslag, vilket var 6 färre än 2012. De specialdestinerade statsbidragen uppgick till 2013, vilket var en ökning med jämfört med . Ökningen beror på att de specialdestinerade statsbidragen som finansierades från utgiftsområde 13 Integration och jämställdhet samt utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforskning ökade med nästan 2 miljarder respektive (se tabell 12 och 13 i bilaga 4). Inom utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg uppgick de specialdestinerade statsbidragen till , varav statsbidraget till läkemedelsförmånerna utgjorde nästan . Statsbidragen inom utgiftsområde 9 utgjorde hälften av de totala specialdestinerade statsbidragen. Andra specialdestinerade statsbidrag fanns främst inom utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforskning (), utgiftsområde 13 Integration och jämställdhet () samt utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv (). I avsnitt 3.1.2, 4.1.1 samt 5.1.1 redovisas uppföljningar och utvärderingar av vissa specialdestinerade statsbidrag till kommuner och landsting. Fördelning av specialdestinerade statsbidrag på kommuner och landsting 2012 mindre än 2011. Minskningen är i huvudsak hänförlig till de specialdestinerade statsbidragen till landstingen. Landstingen erhöll och kommunerna 2012. Bidragen motsvarade i genomsnitt per invånare. De specialdestinerade statsbidragen var relativt sett en större intäktskälla för landstingen än för kommunerna, främst till följd av statsbidraget för läkemedelsförmånen som uppgick till . 3 Intäkterna från den kommunala fastighetsavgiften blir kända först vid slutet av året efter beskattningsåret, dvs. avgiftsintäkterna blir kända först . 2013/14:102 I genomsnitt tog kommunerna emot per invånare i specialdestinerade statsbidrag 2012. Storleken på bidragen varierade mellan enskilda kommuner per invånare. Skillnaderna mellan kommungrupperna var inte lika stora. Kommungruppen förortskommuner till storstäder erhöll i genomsnitt lägst bidrag, medan kommungruppen glesbygdskommuner i genomsnitt erhöll de högsta bidragen (se diagram 2.14). De specialdestinerade statsbidragen till kommunerna motsvarade i genomsnitt av kommunernas intäkter 2012. För majoriteten av kommunerna motsvarade statsbidragen av intäkterna. Diagram 2.14 Specialdestinerade statsbidrag per kommungrupp 2012 Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Källa: Räkenskapssammadrag för kommuner 2012 (). Kommuner i glesbefolkad region Landstingen erhöll i genomsnitt per invånare i specialdestinerade statsbidrag 2012. erhöll högst bidrag, medan erhöll lägst bidrag (se diagram 2.15). De specialdestinerade statsbidragen till landstingen motsvarade i genomsnitt av intäkterna 2012 och varierade mellan . Landstingen redovisar dock, till skillnad mot staten, statsbidraget för läkemedelsförmånen som ett generellt bidrag. Enligt denna definition motsvarade de övriga specialdestinerade statsbidragen till landstingen i genomsnitt av intäkterna 2012. Diagram 2.15 Specialdestinerade statsbidrag per landsting 2012 Källa: (Kommuner och Landsting). Syftet med systemet för kommunalekonomisk utjämning är att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kommuner och landsting. Skillnader i skattesatser avses därigenom i huvudsak spegla skillnader i effektivitet, ambitionsnivå och avgiftsfinansiering. Systemet består av inkomstutjämning, kostnadsutjämning, strukturbidrag och en regleringspost. , som har både kommun- och landstingsuppgifter, omfattas av utjämningen för både kommuner och landsting. Anslaget 1:1 Kommunalekonomisk utjämning under utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner uppgick till 2013. Det var en ökning med jämfört med (se avsnitt 2.3.2). I tabell 14 i bilaga 4 redovisas bidrag och avgifter inom utjämningssystemet uppdelade på kommuner respektive landsting. Kommunalekonomisk utjämning för kommuner 2013 I det kommunalekonomiska utjämningssystemet för kommunerna utbetalades 2013. Av kommunerna betalade 8 avgifter som sammanlagt uppgick till . Den kommungrupp som mottog det högsta bidraget mätt i kronor per invånare var glesbygdskommuner. Lägst bidrag utbetalades till kommungruppen förortskommuner till storstäderna (se diagram 2.16). Diagram 2.16 Kommunalekonomisk utjämning för kommuner per kommungrupp 2013 Förortskommuner till större städer Källa: Kommunalekonomisk utjämning (). Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i glesbefolkad region Inkomstutjämningen uppgick till totalt 2013. Staten utbetalade i bidrag till kommunerna och betalades av kommunerna i avgifter. Inkomstutjämningen finansieras således till allra största delen av statliga medel. Alla kommungrupper var bidragstagare i inkomstutjämningen. I kronor per invånare var det kommungruppen glesbygdskommuner som var den största bidragsmottagaren (per invånare). Lägst bidrag i genomsnitt erhöll kommungruppen förortskommuner till storstäderna (per invånare). Det var 13 kommuner som betalade en avgift till inkomstutjämningen. I genomsnitt var avgiften per invånare. Kostnadsutjämningen innebär att bidragen sammantaget motsvaras av lika stora avgifter. En genomsnittlig strukturkostnad beräknas och de kommuner som har en lägre strukturkostnad än rikets genomsnitt får betala en avgift, medan de kommuner som har en högre strukturkostnad än rikets genomsnitt får ett bidrag. Även i kostnadsutjämningen utbetalades det högsta bidraget i kronor per invånare till kommungruppen glesbygdskommuner (per invånare). Den högsta avgiften betalades av kommungruppen större städer (per invånare). Minst en kommun i varje kommungrupp erhöll strukturbidrag 2013. Totalt utbetalades till kommunerna. Högst bidrag utbetalades till kommungruppen kommuner i glesbefolkad region (per invånare). , som är lika stor i kronor per invånare för samtliga kommuner, var positiv 2013. Ett bidrag betalades ut på totalt eller per invånare. Kommunalekonomisk utjämning för landsting 2013 I det kommunalekonomiska utjämningssystemet för landstingen utbetalades 2013. Ett landsting, , betalade en avgift som uppgick till eller per invånare. Det högsta bidraget i kronor per invånare utbetalades till (se diagram 2.17). Diagram 2.17 Kommunalekonomisk utjämning för landsting 2013 Källa: Kommunalekonomisk utjämning (). Inkomstutjämningen uppgick till totalt 2013. Staten utbetalade i bidrag till landstingen och en avgift om betalades av ett landsting. Även inkomstutjämningen för landstingen är således i huvudsak finansierad av statliga medel. Det högsta bidraget i kronor per invånare utbetalades till (per invånare). Kostnadsutjämningen för landstingen är uppbyggd på motsvarande sätt som för kommunerna, dvs. en genomsnittlig strukturkostnad beräknas och de landsting som har en lägre strukturkostnad än rikets genomsnitt får betala en avgift, medan de landsting som har en högre strukturkostnad än rikets genomsnitt får ett bidrag. erhöll högst bidrag i kronor per invånare i kostnadsutjämningen (per invånare). Högst avgift i kronor per invånare betalade (per invånare). erhöll sex landsting strukturbidrag, som sammanlagt uppgick till . För landstingen var regleringsposten negativ 2013. Landstingen betalade då en avgift på eller per invånare. 2013/14:102 2.3.4 Utjämning av LSS-kostnader mellan kommuner Syftet med kostnadsutjämningen för LSS-verksamhet är att ge kommunerna likvärdiga ekonomiska förutsättningar för att bedriva verksamheten. I utjämningssystemet för LSS-verksamheten omfördelades 2013 (se tabell 15 i bilaga 4). Utjämningen sker genom att vissa kommuner får ett bidrag och andra betalar en avgift. Kostnaderna för insatser som ingår i verksamheten för stöd och service till vissa funktionshindrade redovisas i avsnitt 4.1.3. Det var 148 kommuner som erhöll bidrag och 142 kommuner som betalade avgifter 2013. Det högsta bidraget per invånare var och den högsta avgiften per invånare var . På länsnivå erhöll kommunerna i de högsta bidragen (per invånare), medan län betalade de i genomsnitt högsta avgifterna (per invånare). I alla kommungrupper fanns det kommuner som erhöll bidrag och kommuner som betalade avgifter. De i genomsnitt högsta bidragen per invånare utbetalades till kommungruppen kommuner i glesbefolkad region (se diagram 2.18). De i genomsnitt högsta avgifterna per invånare betalade kommungruppen storstäder. Diagram 2.18 Utjämningsbidrag och utjämningsavgifter, netto per kommungrupp 2013 Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i glesbefolkad region Källa: Utjämning av LSS-kostnader (). 2.4Kommunernas och landstingens kostnader Kommunernas och landstingens poster för kostnader i resultaträkningen är verksamhetens kostnader, avskrivningar, nettokostnader, finansiella kostnader och extraordinära kostnader. I detta avsnitt redovisas verk- samhetens kostnader, som utgör av de totala kostnaderna. posten ingår bl.a. kostnader för personal och köp av verksamhet. 2013/14:102 Kostnaderna för avskrivningar redovisas i avsnitt 2.2.1. kostnaderna, t.ex. de finansiella kostnaderna, utgör en relativt liten andel av det totala beloppet (se tabell 2.2). Personalkostnader utgör det enskilt största kostnadsslaget för både kommuner och landsting. Kommunsektorns kostnader bestäms därför i hög grad av hur lönerna för personalen i kommuner och landsting utvecklas, men påverkas även av prisutvecklingen för varor och tjänster, demografiska förändringar, ökad efterfrågan av verksamhet samt förändrade politiska ambitioner för verksamheterna. Den genomsnittliga årliga löneökningstakten i kommunsektorn var . Löneökningstakten i ekonomin som helhet uppgick till . Kommunsektorns kostnader enligt resultaträkningen uppgick till totalt 2013. Det var en ökning på , vilket motsvarade jämfört med . Kostnaderna i kommunerna ökade jämfört med och i landstingen jämfört med . har kostnaderna i landstingen ökat i snabbare takt än i kommunerna. Den genomsnittliga årliga ökningstakten för kommunerna var , och för landstingen , . De genomsnittliga kostnaderna i kommunerna uppgick till per invånare (se tabell 2.12). De i genomsnitt högsta kostnaderna fanns i kommungruppen glesbygdskommuner, medan i de i genomsnitt lägsta kostnaderna fanns i kommungruppen storstäder. Bland landstingen fanns den högsta kostnaden per invånare i och den lägsta i . Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting (). Störst kostnad för äldreomsorgen De största kostnaderna4 2012 för kommunernas verksamhet, , stod äldreomsorgen för (se diagram 2.19 och tabell 16 i bilaga 4). Kostnaderna för denna verksamhet motsvarade knappt en femtedel av kommunernas totala kostnader. Procentuellt ökade kostnaderna för det ekonomiska biståndet mest. 4 Exklusive interna poster och försäljning av verksamhet mellan kommuner och landsting. 2013/14:102 Diagram 2.19 Kostnader för kommunernas verksamheter 2012 och procentuell förändring av kostnaderna Förändring kostnader 08-12, % Källa: Sektorn i siffror 2013 (Kommuner och Landsting). Störst ökning av kostnaderna i glesbygdskommuner har kostnaderna per invånare ökat i alla kommuner utom tre. Variationen i kostnaderna beror på skillnader i strukturella förutsättningar, ambitionsnivå, olika uppgiftsfördelningar mellan kommunerna och effektivitet. Ett syfte med systemet för kommunalekonomisk utjämning är att kompensera för de kostnadsvariationer som beror på strukturella skillnader (se avsnitt 2.3.3). Som framgår av diagram 2.20 varierade kommunernas verksamhetskostnader 2012 mellan per invånare (förortskommuner till storstäderna) och per invånare (glesbygdskommuner). Glesbygdskommunernas kostnader översteg den genomsnittliga kostnaden per invånare för riket med , vilket främst förklaras av att gruppens kostnader för verksamheterna äldreomsorg samt stöd och service till funktionshindrade var väsentligt högre än den genomsnittliga kostnaden per invånare i riket. Kommungruppen förortskommuner till storstäderna hade i genomsnitt en lägre kostnad per invånare inom flertalet verksamheter, med undantag för förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg, där kostnaden per invånare låg över riksgenomsnittet. De största kostnadsvariationerna fanns inom verksamheterna äldreomsorg samt stöd och service till funktionshindrade, där gruppen förortskommuner till storstäderna hade de i genomsnitt lägsta kostnaderna per invånare. Diagram 2.20 Kommunernas kostnader för verksamheten per Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i glesbefolkad region Källa: Vad kostar verksamheten i din kommun (2012). Kostnaderna för landstingens verksamheter Hälso- och sjukvården, exklusive tandvård men inklusive läkemedel, stod för av landstingens totala kostnader 2012. Den specialiserade somatiska vården stod för den största delen av dessa kostnader. Som framgår av diagram 2.21 uppgick kostnaden för denna verksamhet till , vilket motsvarade knappt hälften av landstingens totala kostnader. Den genomsnittliga årliga kostnadsökningen för denna verksamhet uppgick till . Kostnaderna för de verksamheter som ingår i hälso- och sjukvården (exklusive tandvård) har utvecklats i relativt jämn takt , i genomsnitt med . Kostnaderna för primärvården utgjorde av de totala kostnaderna och har haft den snabbaste ökningstakten inom hälso- och sjukvården, motsvarande i genomsnitt . Kostnaderna för trafik- och infrastruktur har ökat i snabb takt , . Den största delen av ökningen skedde i samband med att knappt hälften av landstingen övertog ansvaret för kollektivtrafiken från kommunerna. En skatteväxling mellan berörda kommuner och landsting skedde i samband med övertagandet. 2013/14:102 Diagram 2.21 Kostnader för landstingens verksamheter 2012 och procentuell förändring av kostnaderna Förändring kostnader 08-12, % Primärvård Specialiserad Specialiserad Tandvård Källa: Sektorn i siffror 2013 (Kommuner och Landsting). Landstingens kostnader varierade per invånare 2012 (se diagram 2.22). De lägsta kostnaderna hade och de högsta hade läns landsting. I de landsting där kostnaderna ökade mest (5– ) kan en relativt stor del av kostnadsökningen förklaras av stigande kostnader för regional utveckling som bl.a. innefattar trafik och infrastruktur. I de landsting som hade den lägsta ökningen steg kostnaderna med i genomsnitt . Diagram 2.22 Landstingens kostnader 2012 Källa: Räkenskapssammandrag för landsting (). Kostnaderna för den specialiserade somatiska vården varierade mellan per invånare () och per invånare (). Inom primärvården varierade kostnaderna mellan per invånare (läns landsting) och per invånare (). Antal sysselsatta i kommunsektorn Antalet sysselsatta i kommunsektorn och sysselsatta i privata företag som utför arbete på uppdrag av kommuner och landsting5 utgjorde av det totala antalet sysselsatta i .