prop · H103100 · 2014-04-09 00:00:00 — Den nödvändiga bufferten för t+3 (2017) och för t+4 (2018) bedöms till av de takbegränsade utgifterna. Diagram 4.1 Utgiftstak och takbegränsade utgifter Anm.: För att uppnå jämförbarhet över tiden har utgiftstak och takbegränsade utgifter rensats från skillnader över tiden i tekniska justeringar. Källor: , och egna beräkningar. Det över tiden jämförbara utgiftstaket låg 2000– 2005 på en relativt stabil nivå på av BNP.59 –2008 minskade det något som andel av BNP. Under föll BNP kraftigt, varför både utgiftstaket och de takbegränsade utgifterna steg som andel av BNP. väntas utgiftstaket och de takbegränsade utgifterna falla som andel av BNP och 2016 beräknas utgiftstaket uppgå till av BNP (se diagram 4.1). Att de takbegränsade utgifterna som andel av BNP varierar är bl.a. ett uttryck för hur de automatiska stabilisatorerna bidrar till att dämpa konjunktursvängningar. 59 På grund av regelbundet förekommande tekniska justeringar av utgiftstakets nivå försvåras jämförelser av utgiftstakets utveckling över tiden. För att uppnå jämförbarhet har utgiftstaket och de takbegränsade utgifterna i korrigerats för skillnader över tiden i dessa tekniska förändringar. Utgångspunkten är den aktuella utgiftsstrukturen och de tekniska justeringar som gäller . Utgiftstakets nivå för åren är justerat genom att den getts samma årliga ökning som det ursprungligen hade när det först fastställdes, med hänsyn tagen till eventuella reella förändringar som därefter har gjorts av den ursprungligt fastställda nivån. Över tiden jämförbara takbegränsade utgifter beräknas genom att man från den på detta sätt beräknade nivån på utgiftstaket drar bort den faktiska budgeteringsmarginalen. Tabell 4.5 Ursprungligt och faktiskt utgiftstak –2016 Miljarder kronor om inget annat anges. Utfall 2004–2013, prognos 2014–2016 Anm.: –2003, se ekonomiska vårproposition (prop. 2008/09:100 s. 164). 1Ursprunglig nominell förändring av utgiftstaket jämfört med föregående år vid det tillfälle utgiftstaket för det aktuella året fastställdes . Beloppen i första raden i tabellen avviker från förändringen mellan åren för de ursprungligt beslutade nivåerna på utgiftstaket (rad 2) eftersom fastställda nivåer regelbundet justeras av tekniska skäl. Exempelvis uppgick utgiftstaket till när det ursprungligen beslutades. Efter fastställandet justerades nivån av tekniska skäl till , vilket var den nivå som gällde när utgiftstaket först fastställdes till , dvs. en ursprunglig ökning av utgiftstaket med . 2Ett ursprungligt beslutat utgiftstak justeras ofta till av tekniska orsaker. De tekniska justeringarna som redovisas här är de ackumulerade tekniska justeringarna . 3Utgiftstaket sänktes med i budgetpropositionen . Den förändringen av utgiftstakets nivå är inte en teknisk justering, utan en finanspolitiskt motiverad sänkning av utgiftstaket. Källor: och egna beräkningar. 4.4.2Bedömning av utgiftstakets nivå ekonomiska vårproposition (prop. 2009/10:100) förlängdes det redovisade tidsperspektivet med och regeringen redovisade en bedömning av utgiftstaket för det fjärde tillkommande året. Regeringen har använt ett fyraårigt perspektiv och gör i denna proposition en bedömning av utgiftstakets nivå . En bedömd nivå blir inte föremål för riksdagsbeslut. Även gör regeringen en bedömning av utgiftstakets nivå. Regeringen har tidigare gjort en bedömning av nivån ekonomiska vårproposition och i budgetpropositionen . Enligt budgetlagen är det obligatoriskt för regeringen att i budgetpropositionen föreslå en nivå på utgiftstaket för det tredje tillkommande året. Den föreslagna nivån utgör underlag för beslut om utgiftstak. har beslutat om utgiftstak (prop. 2013/14:1, 2013/14:FiU1, rskr. 2013/14:56). Regeringen kommer i enlighet med budgetlagen att lämna förslag till utgiftstak i budgetpropositionen . Regeringens bedömning: bör utgiftstaket för staten, inklusive ålderspensionssystemet vid sidan av statens budget, uppgå till . bör utgiftstaket för staten, inklusive ålderspensionssystemet vid sidan av statens budget, uppgå till 1 254 miljarder. Skälen för regeringens bedömning: Utgiftstaket är en grundläggande del av uppifrån och ned-perspektivet i budgetprocessen. Genom att vara en fast begränsning för de statliga utgifterna ger utgiftstaket regeringen och stöd för att hantera det latenta utgiftstryck som uppstår i den politiska processen. Utgiftstaket minskar t.ex. risken för att tillfälligt höga inkomster i ett läge med högt resursutnyttjande används för att finansiera permanent högre utgifter. Genom att på detta sätt främja en kontrollerad utgiftsutveckling blir utgiftstaket ett effektivt verktyg för att uppnå överskottsmålet och långsiktigt hållbara offentliga finanser. Det medelfristiga perspektivet i budgetprocessen är också en väsentlig del av uppifrån och ned-perspektivet. Det bidrar till att beslutet om utgiftstaket fattas i samklang med ekonomins långsiktiga produktionsförmåga och en godtagbar nivå på det samlade skatteuttaget. En medelfristig budgetprocess tydliggör effekterna av politiska beslut efter det aktuella budgetåret och skapar en bindande långsiktighet i budgetbesluten. Ett flerårigt utgiftstak skapar på det sättet förutsättningar för att den faktiska utgiftsutvecklingen ska sammanfalla med den långsiktigt önskvärda. Det medelfristiga perspektivet medför att avvägningen om en lämplig nivå på utgiftstaket för ett nytt år baseras på prognoser för så lång sikt som tre till . Så långt fram i tiden är bedömningen av den ekonomiska utvecklingen mycket osäker. De makroekonomiska förutsättningarna och bedömningen av de offentliga finanserna kommer att förändras över tiden. Eftersom utgiftstaket fastställs i nominella termer förändras dess relation till andra makroekonomiska storheter när bedömningen av den ekonomiska utvecklingen förändras jämfört med det tillfälle när nivån på utgiftstaket ursprungligen bedömdes. Bedömningen av utgiftstakets nivå bör ta hänsyn till risken för en väsentligt annorlunda utveckling eftersom utformningen av politiken i annat fall kan bli lidande om förutsättningarna förändras. Utgiftstakets nivå ska ge stöd åt sunda offentliga finanser och ge tillräckligt utrymme för regeringen att fortsätta det angelägna reformarbetet på budgetens utgiftssida. Regeringen bedömer att utgiftstakets nivå bör uppgå till . Det är högre än de motsvarande bedömningar som gjordes i budgetpropositionen respektive ekonomiska vårproposition och innebär att utgiftstakets nivå 2017 ökar med jämfört med . bedömer regeringen att utgiftstakets nivå bör uppgå till , vilket är högre än den bedömda nivån . Nedan beskrivs de överväganden som ligger till grund för regeringens bedömning av nivåerna på utgiftstaket , med utgångspunkt i de bestämningsfaktorer som regeringen använder för att analysera och motivera utgiftstakets nivå som inte har blivit beslutade av . Utgiftstakets relation till överskottsmålet Den bedömda nivån på utgiftstaket medför att budgeteringsmarginalen uppgår till . I budgetpropositionen bör säkerhetsmarginalen uppgå till av de takbegränsade utgifterna, eller ca , i enlighet med regeringens riktlinje för budgeteringsmarginalens minsta storlek. uppgår budgeteringsmarginalen till , varav minst ca bör finnas kvar som säkerhetsmarginal i budgeten. Den möjliga ökningen av de takbegränsade utgifterna dessa år fram t.o.m. respektive års budget är därmed ca 2017 och ca 2018. Om budgeteringsmarginalen tas i anspråk av högre utgifter leder det i de flesta fall till att den offentliga sektorns finansiella sparande försvagas. Det finns flera möjliga anledningar till att nivån på de takbegränsade utgifterna och 2018 kan komma att bli högre än enligt den aktuella bedömningen, t.ex. till följd av makroekonomiska förändringar (så som högre inflation), större volymer i transfereringssystemen eller beslut om reformer. Utgångsläget är att nya reformer ska finansieras fullt ut under nästa mandatperiod. Ur detta perspektiv kan utrymmet under utgiftstaket hanteras på olika sätt. I förhållande till utgiftstaket tas inget utrymme i anspråk om nya utgiftsreformer finansieras med lägre utgifter på andra anslag. Om inte utgiftbegränsningar genomförs i samband med att utgiftsreformer föreslås, blir därför skattehöjningar nödvändiga. Den återhållsamhet som krävs framöver medför även att det blir angeläget att finansiera utgiftsförändringar till följd av högre volymer i transfereringssystemen eftersom högre utgifter av detta slag normalt försvagar de offentliga finanserna. Slutligen är de takbegränsade utgifterna i hög grad beroende av pris- och löneutvecklingen i ekonomin som helhet och de kan därför bli högre om konjunkturutvecklingen blir bättre än väntat. Automatiska utgiftsökningar av detta slag kan därmed ta en del av utrymmet under utgiftstaket i anspråk. Det behöver emellertid inte leda till en konflikt med överskottsmålet eftersom även den offentliga sektorns inkomster tenderar att bli högre när den ekonomiska utvecklingen blir bättre än väntat. Tabell 4.6 Utgiftstak 2014–2018 Miljarder kronor om inget annat anges Utgiftstak, procent av Utgiftstak, fasta priser1 offentlig sektor, procent -1,6 -0,3 offentlig sektor, procent -0,2 utgifter, procent av Beräkningen av fasta priser är utförd med en schabloniserad metod. När det gäller de takbegränsade utgifterna är utgifter motsvarande andelen transfereringsanslag (känsliga för förändringar i volymer och makroekonomiska förutsättningar) deflaterade med implicitprisindex för hushållens konsumtionsutgifter, utgifter motsvarande andelen förvaltningsanslag (pris- och löneomräknade anslag) är deflaterade med implicitprisindex för statliga konsumtionsutgifter och utgifter motsvarande andelen anslag som inte är indexerade är deflaterade med deflatorn för BNP. Samma metod har använts för beräkningen av utgiftstaket i fasta priser (med undantag för att av de takbegränsade utgifterna, motsvarande riktlinjen för budgeteringsmarginalens storlek för det innevarande året, har behandlats som transfereringsanslag). Källor: och egna beräkningar. Vid en sämre utveckling av konjunkturen än väntat kommer de takbegränsade utgifterna sannolikt att bli lägre på grund av en långsammare pris- och löneutveckling, även om högre arbetsmarknadsrelaterade utgifter kan motverka en sådan utveckling i det korta perspektivet. Det är viktigt att i detta sammanhang poängtera att en större budgeteringsmarginal visserligen innebär att det maximala utrymmet för reformer på utgiftssidan också är större, men att ett ianspråktagande av detta utrymme för reformer likafullt primärt begränsas av överskottsmålet. Utgiftstaket och de totala offentliga utgifterna i förhållande till BNP Den mycket svaga konjunkturutvecklingen , med fallande nominell BNP, innebar att utgiftstaket som andel av BNP tillfälligt ökade. –2018 beräknas andelen sjunka från till av BNP. I förhållande till potentiell BNP utvecklades utgiftstakets nivå naturligt nog jämnare under , medan nivån efter 2012 minskar på ungefär samma sätt som i förhållande till faktisk BNP. Även de totala offentliga utgifterna i procent av BNP bedöms minska 2013–2018. Diagram 4.2 Utgiftstak 1997–2018 Procent av potentiell BNP 97 98 99 00 01 02 03 04 05 06 07 Anm.: För att uppnå jämförbarhet över tiden har utgiftstak och takbegränsade utgifter rensats från skillnader över tiden i tekniska justeringar. Källor: och egna beräkningar. Utvecklingen av de takbegränsade utgifterna och budgeteringsmarginalens storlek Regeringens bedömning av utgiftstakets nivåer innebär att de ökar med 47 respektive i förhållande till föregående år. Det är en större ökning än den genomsnittliga årliga ökningen vid fastställandet av nivån på utgiftstaket sedan utgiftstaket infördes . Den genomsnittliga årliga ökningen i löpande priser 1998–2016 uppgår till , medan motsvarande ökning 2017 och 2018 uppgår till . Budgeteringsmarginalen som andel av de takbegränsade utgifterna är större 2017 och 2018 än vad som följer av riktlinjen för budgeteringsmarginalens minsta storlek (3,av de takbegränsade utgifterna). I den aktuella prognosen ökar de takbegränsade utgifterna med i genomsnitt 2014–2018, vilket motsvarar en årlig ökningstakt på . Ökningen beror främst på att en stor del av utgifterna är beroende av den allmänna utvecklingen av priser och löner. Om budgeteringsmarginalen 2018, exklusive den säkerhetsmarginal som bör upprätthållas i budgetpropositionen , tas i anspråk av högre utgifter, oavsett anledning, skulle den genomsnittliga årliga utgiftsökningen –2018 i stället uppgå till ca , eller . Det är en lika stor relativ ökning som den genomsnittliga ökningen av de takbegränsade utgifterna –2013. Utvecklingen av utgiftstaket och de takbegränsade utgifterna i fasta priser De takbegränsade utgifterna omräknade till fasta priser visar förändringen över tiden av storleken på volymen i staten och ålderspensionssystemet, t.ex. antalet kvadratmeter kontorsyta, antalet årsarbetskrafter och antalet personer med ersättning från olika transfereringssystem. –2018 ökar denna volym med eller . Därmed växer den samlade storleken på staten och ålderspensionssystemet , även utan beslut om nya reformer. Förändringen i fasta priser är dock relativt liten och som andel av BNP minskar de takbegränsade utgifterna. Utgiftstaket är, omräknat Beräknat i fasta priser ökar den bedömda nivån och nivån 2018 med i förhållande till föregående år. 4.5Uppföljning av god ekonomisk hushållning och det kommunala balanskravet Överskottsmålet för de offentliga finanserna inkluderar även det finansiella sparandet i kommunsektorn, dvs. i kommuner och landsting. Det finns dock inget uttalat mål för kommunsektorns finansiella sparande. Överskottsmålet är uttryckt i termer av finansiellt sparande som det definieras i nationalräkenskaperna. För kommuner och landsting är emellertid det ekonomiska resultatet, och inte det finansiella sparandet, avgörande för huruvida de uppfyller kommunallagens (1991:900) krav på en balanserad budget. Enligt detta krav ska kommuner och landsting upprätta en budget så att intäkterna överstiger kostnaderna. Endast om synnerliga skäl föreligger får avvikelser göras från balanskravet. Detta krav anger den lägsta godtagbara resultatnivån på kort sikt. Mellan den kommunala redovisningen och nationalräkenskaperna förekommer redovisningsmässiga skillnader som kan uppgå till enskilda år (se diagram 4.3). Skillnaderna beror på att den kommunala redovisningen bygger på samma utgångspunkter som redovisningen inom näringslivet. Detta innebär att om t.ex. investeringsutgifterna ökar kraftigt mellan får det genomslag på det finansiella sparandet, medan resultatet endast påverkas av investeringarnas avskrivningskostnader. Diagram 4.3 Kommunsektorns resultat och finansiella sparande 2000–2018 Utfall –2013, prognos –2018 00 01 02 03 04 05 06 07 Källor: och egna beräkningar. Enligt kommunallagen ska kommuner och landsting ha en långsiktigt god ekonomisk hushållning i sin verksamhet. ska kommuner och landsting bl.a. fastställa de finansiella mål som är av betydelse för en god ekonomisk hushållning. ska kommuner och landsting dessutom besluta om riktlinjer för god ekonomisk hushållning. Ett vanligt förekommande mål i kommunerna och landstingen är ett resultat som motsvarar av intäkterna från skatter och generella Kommunernas och landstingens årsredovisning ska vidare innehålla en bedömning av om balanskravet har uppfyllts. Den ska även innehålla en utvärdering av om kravet på god ekonomisk hushållning har uppnåtts. Kommunsektorns resultat före extraordinära poster uppgick till 2013 (se diagram 8.7 samt tabellerna 8.8 och 8.9 i avsnitt 8). Kommunerna redovisade tillsammans ett positivt resultat om nästan medan landstingen redovisade ett negativt resultat om nästan . Jämfört med 2012 blev resultatet sämre. Resultatet påverkas negativt av en sänkt diskonteringsränta60 för beräkning av pensionsåtaganden, som påverkar resultatet negativt med ca . I resultatet ingår, liksom , återbetalning av från Försäkring som påverkar resultatet positivt med ca . Kommunsektorn som helhet torde haft ett resultat i enlighet med vad kommuner och landsting bedömer vara en god ekonomisk hushållning sex av åren – 2012. Detta torde även gälla för resultatet 2013. Sedan balanskravet infördes har andelen kommuner som redovisat ett nollresultat eller ett överskott varierat mellan som lägst 2003 och som högst 2006. För landstingen har motsvarande andel varierat mellan som lägst 2011 och som högst 2006, 2007 och 2010. Kommunsektorns finanser bedöms vara stabila –2018. 60 Det varaktigt mycket låga ränteläget i den svenska ekonomin innebar att Kommuner och Landsting beslutade att den rekommenderade diskonteringsräntan i pensionsskuldsberäkningen sänktes från . Effekten av sänkningen beaktades i redovisningen . beräknas uppgå till under dessa år. Det finansiella sparandet beräknas bli mellan -6 och -. I prognosen antas kommuner och landsting sammantaget anpassa sina konsumtionsutgifter så att ett resultat motsvarande god ekonomisk hushållning uppnås . Detta innebär att det förbättrade konjunkturläget och återhämtningen på arbetsmarknaden slår igenom på kommunsektorns resultat (se vidare avsnitt 8). När svensk ekonomi som helhet går mot ett balanserat resursutnyttjande antas sektorn uppvisa ett resultat i nivå med god ekonomisk hushållning. 4.6Sverige uppfyller stabilitets - och tillväxtpaketens krav Utöver det inhemska budgetpolitiska ramverket och dess regler är som medlem i EU även bundet av reglerna inom stabilitets- och tillväxtpakten. Dessa regler utgör en övergripande ram som det svenska regelverket måste hålla sig inom. klarar med god marginal de två gränsvärden som anges inom stabilitets- och tillväxtpakten. Dessa två gränsvärden har fastställts till att underskottet i de offentliga finanserna inte få vara större än av BNP och att den offentliga skulden inte ska överstiga av BNP. Den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten ska motverka att medlemsstaterna bygger upp alltför stora underskott i sina offentliga finanser. Varje medlemsstat ska ha ett medelfristigt budgetmål (medium-term budgetary objective, MTO) för det strukturella sparandet, dvs. det konjunkturjusterade finansiella sparandet för offentlig sektor rensat för engångseffekter och extraordinära kapitalvinster. Målets nivå bestäms av respektive medlemsstat, men måste överstiga en viss miniminivå för att säkerställa finanspolitikens hållbarhet, eller snabba framsteg mot hållbarhet. En medlemsstats medelfristiga budgetmål ska vara nära balans eller i överskott, men kan avvika från detta förutsatt att det finns en lämplig säkerhetsmarginal till referensvärdet för budgetunderskott på av BNP. har i detta sammanhang valt ett medelfristigt budgetmål på -av BNP. bedömde Europeiska kommissionen att det finns en marginal till medelfristiga budgetmål såväl som 2015 (se tabell 4.7). Jämfört med regeringens bedömning i budgetpropositionen och Europeiska kommissionens bedömning har dock strukturella sparande närmat sig gränsen för det medelfristiga budgetmålet. Tabell 4.7 Bedömningskriterier för stabilitets- och tillväxtpakten Procent av BNP respektive årlig procentuell förändring -0,2 -0,6 -0,4 -1,0 -1,0 -1,0 offentliga utgifter, real Källor: Europeiska kommissionen och egna beräkningar. Ett lagstiftningspaket för stärkt ekonomisk styrning inom EU antogs . Detta innebar bl.a. att ett utgiftskriterium infördes som ett nytt element i stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Utgiftskriteriet innebär att den reala ökningen av de primära offentliga utgifterna, justerat för diskretionära skatteförändringar, ska vara lägre än ett referensvärde för den reala potentiella BNP- tillväxten. Utgiftskriteriet används vid bedömningen av om en medlemsstat vidtar tillräckliga åtgärder för att uppnå sitt medelfristiga budgetmål. I en medlemsstat där sparandet ligger under detta budgetmål ska ökningen av de offentliga utgifterna ske så mycket långsammare än den potentiella reala BNP-tillväxten på medellång sikt att en tillfredsställande anpassningsbana mot landets medelfristiga budgetmål uppnås. Om en medlemsstat uppnår sitt medelfristiga budgetmål bör de offentliga utgifternas ökningstakt under normala omständigheter inte överstiga referensvärdet för potentiell BNP-tillväxt på medellång sikt. Ökningar därutöver bör uppvägas genom aktiva ökningar av de offentliga inkomsterna. Aktiva inkomstminskningar bör uppvägas genom minskningar av utgifterna. För en medlemsstat som i likhet med överträffar sitt medelfristiga budgetmål är utgiftskriteriet inte bindande, såvida inte betydande oväntade inkomster används för utgiftsökningar och detta bedöms äventyra landets medelfristiga budgetmål. Även om de reala utgifterna i enligt utgiftskriteriets specifikation ökade snabbare än referensvärdet för potentiell BNP (se tabell 4.7) var detta således förenligt med reglerna i stabilitets- och tillväxtpakten, i och med att det strukturella sparandet överträffade medelfristiga budgetmål. väntas reala utgifter öka långsammare än potentiell BNP, i enlighet med utgiftskriteriet. Stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del, underskottsförfarandet, syftar till att rätta till alltför stora skulder och underskott i de offentliga finanserna. befinner sig 17 av EU:s 28 medlemsländer i den korrigerande delen av stabilitets- och tillväxtpakten. är tillsammans med de enda EU-länder som aldrig varit föremål för underskottsförfarandet. finanspolitiken kommer att vara fortsatt starkt . Tabell 4.8 Finanspolitiska nyckeltal Procent av BNP respektive procent Källor: , EcoWin och egna beräkningar. Regeringen och ett antal andra granskare av svensk ekonomi gör även bedömningar av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet med hjälp av ekonomiska modeller. Syftet med dessa hållbarhetsbedömningar är att fånga upp tecken på att finanspolitiken kommer att behövas läggas om, så att åtgärder för att säkerställa hållbarheten och upprätthålla förtroendet för finanspolitiken kan vidtas . En ohållbar utveckling som uppmärksammas tidigt kan lättare åtgärdas genom väl utformade reformer, som hushåll och företag får möjlighet att ställa om till nya förutsättningar . Hållbarhetsberäkningarna i denna proposition visar att finanspolitiken i är långsiktigt hållbar (se avsnitt 11). 4.7Finanspolitiken är långsiktigt siktiga hållbarhet mäts ofta med hjälp av de s.k. För att företag, medborgare och de finansiella marknaderna ska ha förtroende för finanspolitiken måste den vara hållbar. Utvecklingen i flera av visar hur stora de samhällsekonomiska kostnaderna kan bli när förtroendet för finanspolitiken sviktar. Förtroendet för finanspolitiken kan mätas på olika sätt. Ett vanligt mått är att jämföra länders upplåningskostnader. Den svenska statslåneräntan är historiskt sett mycket låg och likaså riskpremien jämfört med tysk upplåning, som ofta används som jämförelsenorm (se tabell 4.8). Även den konsoliderade bruttoskulden ligger på en i internationell jämförelse mycket låg nivå och förväntas minska framöver. Den finansiella nettoställningen är positiv. Dessa indikatorer tyder därmed på att förtroendet för den svenska S1- och S2-indikatorerna. S1 visar hur mycket det offentliga sparandet behöver förstärkas eller försvagas för att den offentliga skulden ska motsvara en viss andel av BNP , i denna proposition vad som krävs för att den konsoliderade bruttoskulden ska motsvara av BNP 2030, medan S2 visar hur mycket det offentliga sparandet behöver förstärkas eller försvagas för att de offentliga finanserna ska gå jämnt ut över en oändlig tidshorisont. Ett negativt värde på dessa indikatorer innebär att en permanent budgetförsvagning är möjlig utan att finanspolitiken blir ohållbar, medan ett positivt indikatorvärde pekar på att en permanent förstärkning av sparandet är nödvändig. Enligt regeringens bedömning av de två S- indikatorerna är finanspolitiken i långsiktigt hållbar (se tabell 11.5 i avsnitt 11). Som framgår av tabell 11.5 menar även andra bedömare att finanspolitiken är hållbar i .