prop · H103110 · 2014-03-17 00:00:00 — Av tredje stycket framgår att även DNA-profiler som inte har tagits fram i samband med utredning av brott får jämföras med elimineringsdatabasen, om DNA-profilen har tagits fram som ett led i kvalitetssäkringen av verksamheten. Det kan röra sig om DNA-profiler från kontrollprover i material som används vid DNA-analyser eller som tagits för att kontrollera bakgrunds-DNA i lokaler där DNA-spår hanteras eller förvaras. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.5. Paragrafen innehåller bestämmelser om personuppgiftsansvar. I paragrafen anges att är personuppgiftsansvarig för behandling av personuppgifter i elimineringsdatabasen. Begreppet personuppgiftsansvarig definieras i 3 § personuppgiftslagen (1998:204). för de DNA-register som regleras i 4 kap. polisdatalagen (2010:361). Det är dock som i egenskap av personuppgiftsbiträde administrerar och hanterar registren. För att laboratoriet ska kunna utses till personuppgiftsbiträde även för elimineringsdatabasen föreskrivs i 4 kap. 10 § polisdatalagen att laboratoriet får medges direktåtkomst till databasen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.2. Paragrafen reglerar skyldigheten att utse personuppgiftsombud. I första stycket föreskrivs att är skyldig att utse personuppgiftsombud för behandlingen av personuppgifter i elimineringsdatabasen. I 38–40 §§ personuppgiftslagen (1998:204) finns bestämmelser om personuppgiftsombudets uppgifter. Enligt andra stycket ska styrelsen anmäla till tillsynsmyndigheten, dvs. Datainspektionen, när ett personuppgiftsombud utses eller entledigas. En motsvarande bestämmelse finns i 36 § andra stycket personuppgiftslagen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.2. I paragrafen regleras tillgången till personuppgifter i elimineringsdatabasen. Uppgifter i elimineringsdatabasen får som framgår av 1 § endast behandlas för att upptäcka och utreda kontamineringar vid DNA-analyser och hanteringen av DNA-spår. Det är enbart de som arbetar med DNA- analyser som behöver ha tillgång till uppgifter i databasen. Av integritetsskäl bör det dock vara en ännu mer begränsad krets som har tillgång till identitetsuppgifterna i databasen. Det slås därför fast att tillgången till personuppgifter alltid ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Bestämmelsen motsvarar 2 kap. 11 § polisdatalagen (2010:361). I 14 § upplyses om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan meddela ytterligare föreskrifter om tillgången till elimineringsdatabasen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.2. Paragrafen reglerar, tillsammans med 9 §, vilka personkategorier som är skyldiga att lämna DNA-prov till elimineringsdatabasen. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Skyldigheten gäller för personer som återkommande kan komma i kontakt med material som används vid DNA-analys eller prover som ska bli föremål för DNA-analys eller lokaler där DNA-analyser utförs och därigenom riskerar att kontaminera dessa. Det är i första hand DNA-profiler från anställda vid , polismyndigheterna och som avses. Förutom personalen vid rör det sig framför allt om anställda vid de tekniska rotlarna vid polismyndigheterna som arbetar med spårsäkring och hantering av spår. 2013/14:110 DNA från andra än anställda vid , polismyndigheterna eller kan också kontaminera prover eller material som ska användas för DNA-analys. Det rör sig exempelvis om lokalvårdare och hantverkare som vistas i bl.a. samt personal hos de företag som levererar material som används vid DNA-analys. I den förstnämnda gruppen handlar det om personer som mer eller mindre regelbundet vistas i de lokaler där DNA-spår hanteras eller förvaras. Avgörande för vilka personer inom dessa grupper som ska ingå i databasen är hur stor risken för kontaminering är. Av 9 § följer att även personer som tillfälligt besöker lokaler där DNA- spår från brottsplatser hanteras eller förvaras kan vara skyldiga att lämna prov till databasen. Prov ska tas i form av salivprov. Vid provtagningen ska på samma sätt som gäller vid annan motsvarande provtagning särskild hänsyn tas till den från vilken provet tas. Av 13 § framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om vilka anställda och andra personkategorier som ska ingå i elimineringsdatabasen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.4. Av paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, framgår att även andra än de som omfattas av 8 § kan vara skyldiga att lämna DNA-prov i syfte att DNA-profilen ska registreras i elimineringsdatabasen. Paragrafen tar sikte på personer som mer tillfälligt kommer i kontakt med de lokaler där DNA-spår från brottsplatser hanteras eller förvaras, exempelvis representanter från myndigheter som ska inspektera lokalerna eller från massmedia som besöker lokalerna för ett reportage. Polismyndigheterna eller kan som ett villkor för tillträde till vissa lokaler besluta att en person ska underkasta sig provtagning för DNA-analys och registrering i elimineringsdatabasen. Ett sådant beslut innebär att personen blir skyldig att lämna ett DNA- prov och att DNA-profilen registreras i elimineringsdatabasen. Prov ska tas i form av salivprov. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.4. Paragrafen reglerar användningen av prov som har tagits för DNA-analys i syfte att DNA-profilen ska registreras i elimineringsdatabasen. Provet får inte användas för något annat ändamål än det som det togs för och ska förstöras senast efter det att det togs. Regleringen överensstämmer med 4 kap. 8 och 9 §§ polisdatalagen (2010:361) om vad som gäller för prover som har tagits i samband med utredning av brott och för registrering i utredningsregistret eller . Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.4. Paragrafen innehåller bestämmelser om gallring av uppgifter i elimineringsdatabasen. Av första stycket framgår att uppgifter i elimineringsdatabasen ska gallras när uppgifterna inte längre behövs för att utreda om en persons DNA kan ha kontaminerat undersökningsmaterial, prover eller lokaler. Så kan vara fallet när en anställd helt byter arbetsuppgifter och inte längre kommer i kontakt med DNA-hantering eller när en anställd är tjänstledig för exempelvis studier eller arbete utomlands. I andra stycket föreskrivs en uttrycklig gräns för när gallring senast ska göras av uppgifter som rör anställda vid , polismyndigheterna och . Personer i denna kategori har ofta regelbundet kommit i kontakt med DNA- analyser och hanteringen av DNA-profiler och kan då ha kontaminerat både spår och lokaler. Uppgifter om dessa får därför sparas efter det att det förhållande som grundade skyldigheten att lämna prov upphörde. Den nu aktuella omorganisationen är inte ett sådant förhållande som påverkar gallringsfristen, eftersom det är fråga om en verksamhetsövergång. Av tredje stycket, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, framgår att gallring av uppgifter i databasen som har registrerats med stöd av 9 § ska göras senast efter registreringen. Fjärde stycket reglerar gallring av uppgifter om övriga som enligt 8 § är skyldiga att lämna prov till elimineringsdatabasen, exempelvis hantverkare eller lokalvårdare. Uppgifter om dessa personer ska gallras efter det att det förhållande som grundade skyldigheten att lämna prov upphörde. Frågan har behandlats i avsnitt 8.3.6. I paragrafen föreskrivs att reglerna om rättelse och skadestånd i personuppgiftslagen (1998:204) ska tillämpas på motsvarande sätt vid behandling av personuppgifter enligt lagen och enligt föreskrifter som avses i 13 eller 14 §. Frågan har behandlats i avsnitt 8.3.2. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om vilka personalkategorier vid , polismyndigheterna och samt vilka andra personkategorier enligt 8 § som ska ingå i elimineringsdatabasen. Frågan har behandlats i avsnitt 8.3.4. I paragrafen finns en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om elimineringsdatabasen. Det kan således finnas bestämmelser om databasen på lägre normgivningsnivå. Frågan har behandlats i avsnitt 8.3.2. Paragrafen, som har införts i lagen på förslag av Lagrådet, innehåller en bestämmelse som bryter viss sekretess som annars skulle ha gällt gentemot . Av paragrafen framgår att , trots viss sekretess, har rätt att i sin verksamhet få del av uppgifter ur elimineringsdatabasen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.2. Paragrafen, som har införts i lagen på förslag av Lagrådet, reglerar direktåtkomst till elimineringsdatabasen. Av första stycket framgår att får medges direktåtkomst till elimineringsdatabasen. Detta gör det möjligt för att utse laboratoriet till personuppgiftsbiträde för elimineringsdatabasen. I andra stycket föreskrivs att laboratoriet ansvarar för att tillgången till personuppgifter begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.2. Av punkten 1 framgår att lagen träder i kraft . Punkten 2 gäller DNA-profiler från personer som har samtyckt till provtagning och registrering i nuvarande elimineringsdatabas. Dessa DNA-profiler får registreras i den nyinrättade elimineringsdatabasen om den registrerade uttryckligen samtycker till det. Lämnas inget samtycke ska den befintliga DNA-profi- len gallras. Den berörde ska då behandlas som andra som omfattas av skyldigheten att lämna prov. Av punkten 3, som har införts i lagen på förslag av Lagrådet, framgår att DNA-profiler från arbetstagare vid , polismyndigheterna och som läggs in i elimineringsdatabasen får jämföras med DNA-profiler i spårregistret som regleras i 4 kap. polisdatalagen (2010:361) till och med . Syftet med jämförelsen är att gallra spår i spårregistret som blivit kontaminerade och därmed felaktigt registrerats som spår. Eventuella överensstämmelser mellan DNA-profiler i spårregistret och DNA-pro- filer i elimineringsdatabasen får inte utredas vidare. En sådan överensstämmelse ska enbart leda till att det felaktiga spåret tas bort ur spårregistret. Varje DNA-profil som läggs in i elimineringsdatabasen får jämföras med spårregistret . svarande bestämmelse har införts som en övergångsbestämmelse till Prop. 2013/14:110 ändringarna i polisdatalagen. Övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 8.3.8. 14.3Förslaget till lag om ändring i I paragrafen föreskrivs att det som gäller om jäv för åklagare i 6 § också är tillämpligt på anställda vid , , , och . Ändringen, som består i att polisväsendet har ersatts med och Säkerhetspolisen, har behandlats i avsnitt 6.1 Paragrafen reglerar förfarandet då någon ska hämtas till ett sammanträde inför rätten. Ändringarna i första stycket är enbart språkliga. I andra stycket har ett namnbyte gjorts. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har stycket moderniserats språkligt. I tredje stycket har dels ett namnbyte gjorts, dels en språklig modernisering. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har skyldigheten att stanna kvar enbart knutits till den plats som bestäms av . Någon ändring i sak är inte avsedd. Stycket har också moderniserats språkligt. Fjärde stycket har enbart moderniserats språkligt. I paragrafen anges till vilken myndighet en målsägande ska vända sig för att ange ett brott till åtal. I paragrafen har ett namnbyte gjorts, vilket har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har den tidigare andra meningen, som reglerade skyldigheten att se till att angivelsen lämnades till rätt myndighet, upphävts eftersom den inte längre har någon saklig innebörd. Genom regleringen i 23 kap. 3 § tredje stycket träffar regleringen även Säkerhetspolisen i de undantagsfall där det kan förekomma målsägande i en förundersökning som hanteras av Säkerhetspolisen. Skulle en målsägande ange ett brott till åtal hos , och det inte är fråga om ett brott som Säkerhetspolisen ska utreda, följer det av allmänna förvaltningsrättsliga principer att angivelsen då ska vidarebefordras till åklagare eller . Paragrafen föreskriver vad som gäller för att inleda förundersökning och vem som ansvarar för detta samt reglerar åklagares möjlighet att få hjälp med utredningsarbetet av polisen. I första stycket har ordet polismyndighet ersatts med och Säkerhetspolisen. Genom ändringen tydliggörs Säkerhetspolisens roll vid brottsutredningar inom dess ansvarsområde. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.2 och 6.4. Vidare har stycket moderniserats språkligt. I andra stycket har tydliggjorts att åklagare får anlita biträde av såväl som Säkerhetspolisen. Förutsättningen för att åklagaren ska kunna anlita biträde av Säkerhetspolisen är att det är fråga om ett brott som Säkerhetspolisen ska utreda. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.2 och 6.4. Stycket har också moderniserats språkligt. Det tredje stycket är nytt. Det tydliggör att när Säkerhetspolisen själv bedriver förundersökning eller när den biträder en åklagare i en förundersökning gäller vad som i balken är föreskrivet om också för Säkerhetspolisen, t.ex. reglerna om jäv och om förundersökningsbegränsning. Fjärde stycket har enbart ändrats språkligt. Paragrafen innehåller regler om förundersökningsbegränsning. Punkten 2 har ändrats språkligt. Vidare har regleringen av beslutanderätt brutits ut till en egen mening, varvid det förtydligats att beslut om förundersökningsbegränsning fattas av förundersökningsledaren. Det framgår av förarbetena till tidigare ändring att detta är avsikten (se prop. 2011/12:10 s. 22 f.). Ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. Paragrafen reglerar förfarandet då någon har gripits. Den omfattar både den situationen att någon har gripits för verkställighet av ett beslut om anhållande i frånvaro och att någon har gripits utan föregående anhållningsbeslut. Ändringarna i första stycket är i huvudsak språkliga, men det har tydliggjorts att beslut om anhållande i frånvaro endast avser den som är misstänkt (jfr 6 §). I andra stycket har förtydligats att det är åklagaren som ska häva gripandet, om han eller hon beslutar att den misstänkte inte ska anhållas. Någon ändring i sak är inte avsedd. I övrigt är ändringarna enbart språkliga. I tredje stycket har ett namnbyte gjorts. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har förtydligats att en polismans rätt att häva ett gripande förutsätter att han eller hon själv har fattat beslutet om gripande. Det framgår av förarbetena att detta var avsikten när man införde möjligheten för polisen att häva gripande i vissa fall (prop. 1996/97:175 s. 61). I övriga fall beslutar åklagaren eller – om saken är uppenbar och gripandet inte hunnit anmälas till åklagaren – . Fjärde stycket har enbart ändrats språkligt. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anger förutsättningarna för reseförbud och anmälningsskyldighet. Av första stycket framgår vilka grundläggande förutsättningar som gäller för beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet. Ändringarna består dels i ett namnbyte, dels i krav på att det i beslutet om anmälningsskyldighet ska anges på vilken ort skyldigheten ska fullgöras. var skyldigheten knuten till en viss angiven polismyndighet. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.2 och 7.3. Stycket har även omarbetats språkligt och redaktionellt. Andra stycket, som är nytt, består av andra meningen i det tidigare första stycket. Tredje stycket, som motsvarar det tidigare andra stycket, har enbart moderniserats språkligt. Fjärde stycket, som motsvarar det tidigare tredje stycket, är oförändrat. I paragrafen anges vem som beslutar om husrannsakan. Första stycket har enbart moderniserats språkligt. I andra stycket har ett namnbyte gjorts. Ändringarna i tredje stycket består i ett namnbyte och en språklig modernisering. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.2. I paragrafen anges i vilken utsträckning en skriftlig berättelse eller en uppteckning av en berättelse som avgetts inför polisen eller inför åklagare eller annars utom rätta får åberopas som bevis i rättegången. I första stycket har ett namnbyte gjorts. Genom regleringen i 23 kap. 3 § tredje stycket omfattar regleringen även utsagor som avgetts inför Säkerhetspolisen. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har stycket moderniserats språkligt. Andra stycket är oförändrat och det tredje stycket har enbart moderniserats språkligt. Paragrafen föreskriver vad som gäller för vittnesmål. Första stycket har enbart moderniserats språkligt. I andra stycket har ett namnbyte gjorts. Genom regleringen i 23 kap. 3 § tredje stycket omfattar regleringen även utsagor som avgetts inför Säkerhetspolisen. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har språket moderniserats. 2013/14:110 48 kap. Paragrafen reglerar hur bötesbeloppen för böter som åläggs genom ordningsbot fastställs. Första stycket är oförändrat. I andra stycket har ersatts med . Ändringen har behandlats i avsnitt 6.4. Vidare har stycket moderniserats språkligt. Tredje stycket har också moderniserats språkligt. Vidare har den tidigare begränsningen i fråga om delegation till överåklagare tagits bort, för att återspegla dagens åklagarorganisation. Ändringen, som i allt väsentligt har utformats efter Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 6.6.1. 14.4Förslaget till lag om ändring i Paragrafen behandlar bl.a. beslut om hämtning av barn vid verkställighet i mål om vårdnad, boende eller umgänge. I första stycket har ett namnbyte och en språklig modernisering gjorts. Ändringen har kommenterats i avsnitt 6.2. Andra, tredje och fjärde styckena är oförändrade. Paragrafen reglerar bl.a. vad som gäller när rätten beslutar om hämtning av barn genom försorg. I första och andra styckena har namnbyten gjorts. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har styckena moderniserats språkligt. Tredje stycket har enbart moderniserats språkligt. Paragrafen reglerar beslut om omhändertagande. I första och andra styckena har namnbyten gjorts. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har styckena moderniserats språkligt. Tredje stycket har enbart moderniserats språkligt. 14.5 Förslaget till lag om ändring i I paragrafen straffbeläggs falsk och vårdslös tillvitelse. I första stycket har ett namnbyte gjorts. Ändringen har behandlats i av- snitt 6.2 och 6.6.1. Genom att det inte bara är utsagor som avges vid Po- lismyndigheten utan även sådana som avges vid andra myndigheter som har till uppgift att ta upp en anmälan omfattas även Säkerhetspolisen av regleringen utan att myndigheten uttryckligen pekas ut i paragrafen. synpunkter från Lagrådet har ordet föregiver ersatts med påstår. ändring i sak är inte avsedd. Även andra språkliga moderniseringar har Prop. 2013/14:110 gjorts. Andra stycket har enbart moderniserats språkligt. I paragrafen straffbeläggs falskt larm och missbruk av larmanordning. Första stycket är oförändrat. I andra stycket har en språklig ändring gjorts. I tredje stycket har ett förtydligande gjorts genom att ordet polis har bytts ut mot . Ändringen har berörts i avsnitt 6.1. Förslaget till lag om ändring i Paragrafen reglerar bl.a. till vilken myndighet tillsynsmyndigheten ska rikta en anmälan om misstanke om brott. Ändringarna i första stycket består i att och Åklagar- myndigheten pekas ut som mottagare av sådana anmälningar. nämnda ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. Stycket har också moder- Andra stycket, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har enbart ändrats språkligt. Paragrafen reglerar vad en naturvårdsvakt ska göra när han eller hon har tagit egendom i beslag. I paragrafen tydliggörs att en anmälan om beslaget skyndsamt ska gö- ras till eller . ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. När det gäller det fortsatta förfa- randet med den beslagtagna egendomen tydliggörs att skyldigheten att vidta åtgärder åligger den som själv är behörig att fatta beslut om beslag, en åklagare eller en polisman. De åtgärder som avses är att omedel- bart häva beslaget, om det inte finns grund för det (27 kap. 8 § rätte- gångsbalken), att upprätta protokoll över det som har tagits i beslag (27 kap. 13 § ), att i förekommande fall se till att besla- get fastställs av behörig person (27 kap. 4 § ) och att se till att eventuella underrättelser ombesörjs (27 kap. 11 § rättegångsbal- Paragrafen föreskriver skyldighet att på begäran visa upp ett beslut om dispens från exempelvis förbud att vistas inom ett visst område. Ordet polis har i förtydligande syfte ersatts med polisman. har behandlats i avsnitt 6.1. Vidare har en språklig omarbetning av hän- visningarna till 7, 8 och 11 kap. gjorts, så att texten överensstämmer med innehållet i dessa bestämmelser. Den tidigare lydelsen gav felaktigt in- trycket att ett område eller naturföremål måste omfattas av ett förordnan- 2013/14:110 de enligt såväl 7 kap. som 8 kap. eller av ett förordnande enligt 11 kap. 4 §. Den dispens som paragrafen reglerar avser en dispens från föreskrifter för ett område som omfattas av ett förordnande enligt 7 kap., en dispens från föreskrifter som meddelats med stöd av 8 kap. eller en dispens enligt 11 kap. 14 § andra stycket. Om den som har fått en sådan dispens vistas i ett område där dispensen gäller, innebär paragrafen en skyldighet att på begäran visa upp dispensbeslutet för en naturvårdsvakt eller en polisman. 14.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd Paragrafen reglerar skyldigheten att anmäla ett sjöfynd som har bärgats inom vissa delar av svenskt sjöterritorium. I paragrafen har namnbyten gjorts. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har föreskrivits att anmälan kan göras till eller i stället för till en enskild tjänsteman vid någon av dessa myndigheter. Termen skeppsvrak har bytts ut mot det begrepp som används i kulturmiljölagen (1988:950), nämligen fartygslämning. Paragrafen har också moderniserats språkligt. Paragrafen reglerar upphittarens fortsatta hantering av ett sjöfynd. Första stycket har anpassats till den nya polisorganisationen genom ett namnbyte och att den lokala anknytningen har tagits bort. I övrigt har stycket moderniserats språkligt. I andra stycket har dels ett namnbyte, dels språkliga ändringar gjorts. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.2 och 7.1.1. Paragrafen behandlar bl.a. skyldighet att besiktiga och kungöra sjöfynd. I första stycket anges att ansvarar för uppgifter som gäller besiktning och för att kungörande av sjöfynd kommer till stånd. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. I övrigt har stycket moderniserats språkligt. Andra stycket har enbart moderniserats språkligt. I paragrafen regleras vad polisen ska göra med medel som har influtit från försäljning av sjöfynd. Ändringen, som har behandlats i avsnitt 6.2, består i ett namnbyte. Paragrafen har också moderniserats språkligt. I paragrafen föreskrivs en förenklad hantering av sjöfynd som vid en besiktning bedöms ha ett begränsat värde. Förutom ett namnbyte har paragrafen moderniserats språkligt. Den har Prop. 2013/14:110 utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ändringen har behandlats i Paragrafen reglerar hanteringen av sjöfynd vilkas värde inte överstiger . Ändringarna, som har behandlats i avsnitt 6.2, består i namnbyten. Paragrafen har också ändrats språkligt. I paragrafen finns bestämmelser om överklagande av beslut. De beslut som det är fråga om rör bl.a. vård och försäljning av det som har bärgats samt utlämnande av det bärgade godset. Ändringen, som har behandlats i avsnitt 7.5.2, innebär att beslut enligt lagen överklagas direkt till allmän förvaltningsdomstol. Vilken förvaltningsrätt som är behörig framgår av lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar och förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. För överklagande till kammarrätten krävs, som i de flesta andra fall, prövningstillstånd. Punkten 1 föreskriver att de nya bestämmelserna träder i kraft .