prop · H2031 · 2014-10-23 00:00:00 — I det avseen- det framstår skillnaderna mellan prognoserna som små. Ett undantag är kommissionens arbetslöshetsprognos . Avvikelsen beror på att kommissionen utgår från en lägre tillväxt av arbetskraften än regeringen. Diagram 4.25 BNP med osäkerhetsintervall, 2010–2015 Anm.: Osäkerhetsintervallen är baserade på regeringens historiska prognosfel. Källor: , egna beräkningar och respektive prognosinstitut. Diagram 4.26 Arbetslöshet med osäkerhetsintervall, 2010– 2015 Anm.: Osäkerhetsintervallen är baserade på regeringens historiska prognosfel. Källor: , egna beräkningar och respektive prognosinstitut. Precisionen i regeringens prognoser bestäms av prognosfelet, dvs. avvikelsen mellan prognos och utfall. Prognosfelet är på förhand okänt, men spridningen i de historiska prognosfelen kan ge en fingervisning om osäkerheten även för den rådande prognosen. Regeringen använder medel- kvadratfelet, prognosfelens genomsnittliga kvadratiska avvikelse från noll (inget prognos- fel), som spridningsmått. Detta mått tar hänsyn till en eventuell prognosbias (systematisk över- eller underskattning).78 I den utvärdering som presenterades i pro- memoria Utvärdering av makroekonomiska prognoser hittades dock inget stöd för bias i regeringens prognoser för BNP-tillväxten eller arbetslösheten 1994–2013.79 Eftersom osäkerhetsintervallen är beräknade från historiska prognosfel är de tillbakablickande snarare än framåtblickande. Osäkerhetsinter- speglar därför en objektiv historisk prog- nososäkerhet och bör inte förväxlas med en bedömd riskbild. 78Enligt praxis används normalfördelningen för att bestämma storleken på intervallen, se t.ex. Chatfield, Interval Forecasts, 11(2), 1993. använder i Penningpolitisk rapport liknande osäkerhetsintervall, se t.ex. Penningpolitisk rapport , riksbank. Metodiken förklaras i Penningpolitisk rapport 2007:1, riksbank. 79Promemorian publicerades på regeringens hemsida i anslutning till ekonomiska vårproposition. Revideringar av potentiella variabler Potentiell BNP definieras som den produktions- nivå som kan upprätthållas vid ett balanserat konjunkturläge och är ett mått på ekonomins långsiktiga tillväxtförutsättningar. Den beräknas utifrån potentiell produktivitet och potentiellt antal arbetade timmar, vilka i sin tur består av ett antal underkomponenter.80 Potentiell BNP är ett teoretiskt begrepp och mäts inte i den officiella statistiken. I stället görs en bedömning av nivån med hjälp av olika indikatorer och statistiska metoder. Bedöm- ningen är därför mycket osäker. I denna fördjupningsruta redovisas de revideringar som gjorts av potentiell BNP sedan 2014 års ekonomiska vårproposition beslutades. Många olika faktorer har påverkat bedömningen av potentiell BNP, varav reviderade national- räkenskaper, en ny befolkningsprognos och en ny bedömning av utvecklingen på arbets- marknaden är de främsta. Revideringar av potentiell produktivitet Regeringen uppskattar den potentiella produktivitetsnivån utifrån den faktiska utveck- lingen och bedömningen av resursutnyttjandet inom företagen. Den reviderade statistiken från nationalräkenskaperna visar att produktivitets- utvecklingen har varit väsentligt svagare än vad tidigare beräkningar av BNP gett vid handen (se fördjupningsrutan ENS 2010 – effekter på BNP av omläggningen av national- räkenskaperna och diagram 4.27). 80 Se promemoria Metod för beräkning av potentiella variabler på för en mer detaljerad beskrivning av hur de potentiella variablerna definieras. Diagram 4.27 Produktivitetstillväxt i näringslivet Anm.: Avser utfall från nationalräkenskaperna respektive . visar indikatorer att resursutnyttjandet inom företagen endast har varit svagt negativt, . Regeringen bedömer därför att den potentiella produktivitetstillväxten har varit lägre än förväntat, vilket har föranlett nedrevideringar av potentiell produktivitets- tillväxt såväl för näringslivet som för hela ekonomin 2010–2013. Även har den potentiella produktivitetstillväxten reviderats ned (se tabell 4.17). –2018 bedöms den potentiella produktiviteten i näringslivet växa med igenom- snitt . Det är något långsammare än den historiskt genomsnittliga tillväxttakten, som uppgick till 1980–2013. Det beror bl.a. på att den långvariga lågkonjunkturen har hämmat produktivitetshöjande investeringar, vilket dämpar produktivitetstillväxten i närings- livet.81 81 Se även fördjupningsrutan Revideringar av potentiella variabler ekonomiska vårproposition för en utförligare analys (prop. 2013/14:100 s. 115). Tabell 4.17 Prognoser för potentiella variabler i budgetpropositionen års ekonomiska vårproposition Nivå och procentuell förändring, ekonomiska vårproposition inom parentes (2,2) (2,3) (2,0) (2,2) (2,4) (2,2) (1,2) (1,5) (1,6) (1,7) (1,7) (1,7) (1,7) (1,7) (1,8) (1,9) (2,0) (2,0) (1,0) (0,8) (0,5) (0,6) (0,7) (0,6) (5,7) (5,7) (5,7) (5,7) (5,7) (5,7) Potentiell BNP i miljarder kronor, potentiell produktivitet i kronor , potentiella timmar i miljoner timmar. 2Till marknadspris, fasta priser. 4Nivå, procent av potentiell arbetskraft. Källa: Egna beräkningar. Revideringar av det potentiella antalet arbetade timmar Det potentiella antalet arbetade timmar bestäms av hur hög den potentiella sysselsättningen bedöms vara och av den potentiella medel- arbetstiden bland de sysselsatta. Den potentiella sysselsättningen bestäms i sin tur av den potentiella arbetskraften och jämviktsarbets- lösheten. Det potentiella antalet arbetade timmar är oförändrat i nivå 2018 jämfört med bedöm- ningen ekonomiska vårproposition. Flera av de ingående delarna har emellertid reviderats. Ny befolkningsprognos höjer potentiell arbetskraft publicerade en ny befolkningsprognos. Utöver det har regeringen fått tillgång till en uppdaterad prognos som beaktar det upp- reviderade antalet asylsökande fram enligt prognos.82 Med hjälp av en demografisk modell, baserad på befolknings- prognoser och statistik från arbetskrafts- 82 Se framtida befolkning 2014–2060, Statistiska meddelanden BE 18 , samt Verksamhets- och kostnadsprognos , . undersökningarna, kan regeringen skriva fram olika arbetsmarknadsvariabler med den demo- grafiska utvecklingen. Jämfört med bedöm- ningen ekonomiska vårproposition väntas såväl potentiell arbetskraft som potentiell sysselsättning, och därmed potentiellt antal arbetade timmar, växa snabbare 2016–2018 (se tabell 4.17). Förändringen beror på en snabbare befolkningstillväxt. Flera faktorer pekar på högre jämviktsarbetslöshet Jämviktsarbetslöshetens nivå på bestäms genom regeringens bedömning av strukturella faktorer och av den demografiska utvecklingen.83 I nulägesanalysen är också den faktiska utvecklingen på arbetsmarknaden viktig. En analys av utvecklingen på arbetsmarknaden antyder att jämviktsarbets- lösheten har varit högre än vad som tidigare bedömts. Den faktiska arbets- lösheten har legat på en hög nivå och den genomsnittliga tiden i arbetslöshet har stigit. Regeringen bedömer därför att de varaktiga effekterna på arbetslösheten är något större än enligt tidigare bedömningar. En annan orsak till upprevideringen av jämvikts- arbetslösheten är att det i tidigare bedömningar antogs att de som träder in i arbetskraften har samma chans till arbete som de som redan är på arbetsmarknaden. Analyser visar emellertid att sammansättningen av arbetskraften har förändrats så att de som har kommit in på arbetsmarknaden har en lägre jobbchans, än de som är etablerade på arbetsmarknaden, vilket höjer jämviktsarbets- lösheten.84 Det gäller både åren och 2014–2018. I vilken takt och i vilken utsträckning långsiktiga effekter av de åtgärder som föreslås i denna proposition uppkommer är osäkert och svårt att bedöma. En stor del av de samlade effekterna bedöms uppkomma efter prognos- horisontens slut. aviserade reformer har inte påverkat bedömningen av jämvikts- 83Se Hur ska utvecklingen av arbetsmarknadens funktionssätt bedömas? Rapport från ekonomiska avdelningen 2011:1, . 84För ytterligare diskussion kring hur förändrad sammansättning av arbetskraften påverkar matchningen på arbetsmarknaden, se t.ex. Arbetsmarknadsrapport , Arbetsförmedlingen och Lönebildningsrapporten , . arbetslösheten i någon större utsträckning. Sammantaget bedöms jämviktsarbetslösheten ligga kring 2014–2018 (se tabell 4.17 och diagram 4.21). Revideringar av potentiell BNP Den ekonomiska utvecklingen har, i termer av BNP-tillväxt, varit svagare än i tidigare publicerade beräkningar. Det innebär att också ekonomins potential har varit lägre 2010– 2013 än vad som tidigare bedömts. Tillväxt- takten i potentiell BNP 2014–2018 har också reviderats ned (se tabell 4.17). Jämförelse med andra prognosmakare Tabell 4.18 visar olika bedömares prognoser för tillväxten i potentiell BNP. Regeringen bedömer att potentiell BNP växer i väsentligt lång- sammare takt 2014 och 2015 än vad och Europeiska kommissionen gör. Skillnaden kan sannolikt, åtminstone delvis, förklaras med olika informationsmängd i bedömningarna – det är bara regeringen som har beaktat effekterna av omläggningen av nationalräkenskaperna. Sammantaget växer potentiell BNP 2016– 2018 i samma takt enligt regeringens bedömning som enligt (se tabell 4.18). I avsnitt 4.6 redovisas hur BNP-gapet har reviderats och i avsnitt 4.7 görs en jämförelse mellan olika prognoser för BNP-gapet. Tabell 4.18 Prognosjämförelse: Potentiell BNP-tillväxt 2014–2018 1 Potentiell BNP-tillväxt har uppskattats med hjälp av prognoserna för faktisk BNP-tillväxt och BNP-gap. Källor: (), Europeiska kommissionen, , (), och egna beräkningar. 5 Finanspolitikens övergripande inriktning –Det överordnade målet för finanspolitiken är att skapa en så hög välfärd som möjligt genom att bidra till en hög och hållbar ekonomisk tillväxt och sysselsättning (genom strukturpolitiken), en välfärd som kommer alla till del (genom fördelnings- politiken) och ett stabilt högt resursutnyt- tjande (genom stabiliseringspolitiken). –Det finansiella sparandet avviker tydligt från överskottsmålets nivå om ett sparande om av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. För att det finansiella sparandet ska nå av BNP avser regeringen bedriva en politik som leder till att det strukturella sparandet stärks som stabilise- ringspolitisk hänsyn tas. –Det strukturella underskottet är för när- varande så stort att överkottsmålet inte kan förväntas nås under innevarande mandat- period. Det kommer att ta ytterligare . –Regeringen föreslår finanspolitiskt moti- verade höjningar av utgiftstakets nivå med 33 respektive . –Regeringen föreslår att utgiftstakets nivå ska uppgå till . Det är en ökning med jämfört med nivån . Regeringens preliminära bedömning är att utgiftstakets nivå bör uppgå till , vilket är en ökning med jämfört med nivån Detta innebär att utgiftstakets nivå ökar i samma takt som ekonomins trendmässiga tillväxt. –Regeringen bedömer att kommunsektorn uppfyller det kommunala balanskravet –2018. Kom- munsektorn bedöms under prognos- perioden nå upp till ett resultat som är i linje med god ekonomisk hushållning. Resultatet beräknas uppgå till mellan 12 och 17 miljarder . Förslaget om ökade statsbidrag i denna proposition bidrar positivt till resultatet . I detta avsnitt redogör regeringen för sin syn på den övergripande inriktningen på finans- politiken. Regeringens utgångspunkt är att inriktningen ska fastställas utifrån en bred ansats. Regeringen gör därför en samlad bed- ömning av en rad faktorer som presenteras i detta avsnitt. Finanspolitiken är de beslut om offentliga inkomster och utgifter som tas i syfte att påverka ekonomin. Det överordnade målet för finanspolitiken är att skapa en så hög välfärd som möjligt genom att bidra till en hög och hållbar ekonomisk tillväxt (genom strukturpolitiken), en välfärd som kommer alla till del (genom fördelningspolitiken) och ett stabilt högt resurs- utnyttjande (genom stabiliseringspolitiken). 5.1.1Strukturpolitiken bidrar till högre tillväxt och lägre arbetslöshet Finanspolitiken ska utformas så att den långsiktiga tillväxten blir hög och hållbar samt så att arbetslösheten varaktigt blir låg. Det åstadkoms genom en väl utformad struktur- politik, som bl.a. förbättrar näringsklimatet, utbildningssystemet och matchningen på arbets- marknaden. Ett högt antal arbetade timmar ökar den samlade produktionen av varor och tjänster och är en förutsättning för att den offentliga sektorns åtaganden ska kunna finansieras. Politiken ska också vara utformad så att den ger kvinnor och män samma möjligheter och förutsättningar till ett aktivt deltagande på arbetsmarknaden. Strukturpolitiken ska dess- utom bidra till en hög produktivitetstillväxt i alla delar av ekonomin och till att korrigera s.k. marknadsmisslyckanden inom vissa områden, bl.a. miljö och hälsa. Ekonomisk tillväxt ska vara hållbar, dvs. inte åstadkommas till priset av oacceptabla effekter på miljö, klimat eller människors hälsa. är en konkurrenskraftig ekonomi med en internationellt sett hög sysselsättningsgrad. Arbetslösheten är dock hög ur ett historiskt perspektiv, men också jämfört med andra jämförbara länder. Arbetslöshet är kostsamt både för den enskilde individen och för sam- hället i stort. Regeringen har målsättningen att antalet personer som arbetar och antalet arbetade timmar i ekonomin ska öka så mycket att 2020 har lägst arbetslöshet i EU. 5.1.2Fördelningspolitiken bidrar till att välfärden kommer alla till del Finanspolitiken ska utformas så att välfärden kommer alla till del. Fördelningspolitiken verkar dels genom att skatte- och transfererings- systemet gör att de disponibla inkomsterna blir mer jämnt fördelade än inkomsterna före skatt och transfereringar, dels genom att offentligt finansierade tjänster, som exempelvis skola och sjukvård, tillhandahålls efter behov. Fördelnings- politiken ska ge förutsättningar för både kvinnor och män till ekonomisk självständighet livet ut. Fördelningspolitiken omfördelar också in- komster över livscykeln, bl.a. genom ålders- pensionssystemet. För huvuddelen av befolkningen är det egna arbetet den viktigaste inkomstkällan. Den vanligaste orsaken till låg ekonomisk standard är avsaknaden av arbete. En politik för lägre arbets- löshet och ökad sysselsättning är därför central i regeringens fördelningspolitiska strategi. När fler arbetar minskar inkomstskillnaderna i samhället. Finanspolitiken ska vid behov bidra till att stabilisera konjunkturen. Stora konjunktur- svängningar är kostsamma, då de har en negativ effekt på investeringar, konsumtion och arbetslöshet. Vid störningar som påverkar efterfrågan på varor och tjänster i ekonomin råder normalt sett inget motsatsförhållande mellan att stabilisera sysselsättningen och inflationen. Det innebär att penningpolitiken normalt stimulerar ekonomin i lågkonjunkturer och stramar åt i högkonjunk- turer. Finanspolitiken bidrar vid sådana störningar till att stabilisera konjunkturen, främst genom de automatiska och semi- automatiska stabilisatorerna. De automatiska stabilisatorerna, som skatteintäkter och utgifter för arbetslöshetsförsäkringen, är finanspolitikens automatiska reaktion på konjunkturför- ändringar. Utan att några beslut behöver fattas minskar skatteintäkterna och ökar utgifterna för bl.a. arbetslöshetsförsäkring vid en konjunktur- nedgång. Den budgetförsvagning som därmed uppkommer bidrar automatiskt till att motverka konjunkturnedgången. Med semiautomatiska stabilisatorer avses främst den förstärkning av volymerna i de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som det normalt beslutas om när arbetslösheten ökar av konjunkturella skäl. 5.2De budgetpolitiska målens roll för att nå målen för finanspolitiken De budgetpolitiska målen används i den politiska beslutsprocessen för att skapa förutsättningar för att finanspolitikens överordnade mål ska kunna nås på ett sätt som säkerställer att finanspolitiken är långsiktigt hållbar. heter av tidigare statsfinansiella kriser visar på vikten av tydliga budgetpolitiska mål och en väl utformad budgetprocess för att det överordnade finanspolitiska målet ska kunna nås. Det svenska budgetpolitiska ramverket spelar därför en avgörande roll när storleken på budgetutrymmet fastställs. Det är dock viktigt att framhålla att regeringen vid utformningen av den övergripande inriktningen på finanspolitiken gör en bred analys, genom att utöver de budgetpolitiska målen även ta hänsyn till de övergripande målen för finanspolitiken, finans- politikens långsiktiga hållbarhet och den osäkerhet om framtiden som alltid finns. De budgetpolitiska målen består av ett överskottsmål för den offentliga sektorns sparande, ett utgiftstak för statens primära utgifter och ålderspensionssystemets utgifter samt ett kommunalt balanskrav som innebär att enskilda kommuner och landsting ska besluta om en budget där intäkterna överstiger kostnaderna. Överskottsmålet anger att det finansiella sparandet i den offentliga sektorn ska motsvara av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. Att överskottsmålet är formulerat som ett genomsnitt över en konjunkturcykel, i stället för som ett årligt mål på av BNP, är motiverat av stabiliseringspolitiska skäl. Om målet skulle vara 1 procents sparande varje enskilt år skulle finanspolitiken behöva stramas åt när konjunkturen försvagas för att säkerställa att det årliga målet nås. Finanspolitiken skulle då förstärka konjunktursvängningarna i stället för att stabilisera dem. Att målet är formulerat som ett genomsnitt över en konjunkturcykel gör det dock svårare att följa upp om finanspolitiken ligger i linje med målet. Eftersom överskottsmålet främst utgör ett framåtblickande riktmärke för finanspolitiken följs målet i första hand upp i ett framåt- blickande perspektiv. En bakåtblickande analys görs dock för att se om det funnits systematiska fel i finanspolitiken som minskar sannolikheten att målet nås . I tabell 5.1 redovisas det genomsnittliga finansiella sparandet med utfallsdata tillsammans med de indikatorer som används för att stämma av budgetutrymmet mot överskottsmålet i ett framåtblickande perspektiv.85 Tabell 5.1 Finansiellt sparande i offentlig sektor samt indikatorer för avstämning mot överskottsmålet Utfallsdata och prognoser 2014–2018 -1,3 -2,2 -1,1 -0,3 -0,9 -0,9 -0,9 -0,9 -0,4 Källor: och egna beräkningar. Det genomsnittliga finansiella sparandet 2004– 2013 var lägre än av BNP. Det förklaras delvis av lågkonjunkturens effekter på de offentliga finanserna, men också av att de ofinansierade åtgärder som den förra regeringen vidtagit inte varit förenliga med överskottsmålet. Sjuårsindikatorn är ett genomsnitt av sparandet det aktuella året och framåt respektive bakåt i tiden, justerat för engångseffekter . Sjuårsindikatorn visar att det offentliga sparandet ligger väsentligt av BNP samtliga redovisade år (se tabell 5.1). Det strukturella sparandet är en bedömning av hur stort det faktiska finansiella sparandet skulle vara om ekonomin inte påverkades av det aktuella konjunkturläget eller engångseffekter. Det strukturella sparandet kan beräknas på olika 85 Regeringen har slutat redovisa konjunkturjusterade bakåtblickande tioårssnitt och sjuårsindikatorn, eftersom dessa indikatorer redan fångar det genomsnittliga sparandet över . sätt, men bygger i princip på två olika delar, utöver bedömningen av det faktiska finansiella sparandet. För det första görs en bedömning av det aktuella konjunkturläget och nivån på potentiell BNP, dvs. hur långt från ett balanserat resursutnyttjande ekonomin befinner sig.86 För det andra görs en bedömning av hur det offentliga sparandet påverkas av det aktuella konjunkturläget. Det strukturella sparandet mäts inte i den officiella statistiken. Detta gör att den strukturella nivån på sparandet kan skilja sig åt även för redan passerade år mellan olika bedömningar. Regeringen bedömer att det strukturella sparandet har försämrats betydligt och att det 2014 ligger under den målsatta nivån på av BNP. Även om det strukturella sparandet stärks över prognosperioden förväntas det ligga under den målsatta nivån 2015–2018. Prognosjämförelse av det strukturella sparandet I tabell 5.2 presenteras ett antal aktuella bedöm- ningar av den offentliga sektorns strukturella sparande. Vid en jämförelse av de olika bedöm- ningarna är det viktigt att beakta att de har gjorts och bygger på olika antaganden om den framtida politiken. Även om det föreligger skillnader uppskattar samtliga bedömare att det strukturella sparandet tydligt avviker från den målsatta nivån och att över- skottsmålet vid en oförändrad finanspolitik inte förväntas nås . 86 En redogörelse för utvecklingen av potentiell BNP och en jämförelse med andra aktörers bedömning av potentiell BNP finns i avsnitt 4.2.3 och i avsnitt 4.7 samt i fördjupningsrutan Revideringar av potentiella variabler i avsnitt 4.7. Tabell 5.2 Bedömningar av strukturellt sparande Procent av BNP eller potentiell BNP -0,9 -0,4 KI ()1 -1,2 -0,7 -0,3 -0,3 -0,1 -2,0 -1,5 -1,1 -0,9 -0,4 -0,9 -0,4 -0,8 -0,4 -1,6 -0,6 -0,2 1 prognos med oförändrad finanspolitik. Källor: (), (), Europeiska kommissionen, , (), och egna beräkningar. 5.3.2Det finansiella sparandet avviker tydligt från den målsatta nivån Regeringens bedömning: Som framgår av analysen i avsnitt 5.3.1 bedöms det finansiella sparandet Detta är främst en följd av en rad ofinansierade permanenta reformer som genomfördes av den förra regeringen. För att det finansiella sparandet ska nå av BNP avser regeringen bedriva en politik som leder till att det strukturella sparandet stärks som stabiliseringspolitisk hänsyn tas. Det strukturella sparandet ligger i utgångsläget långt och bör föras mot i en väl avvägd takt som värnar samhällsekonomisk balans. krävs att det strukturella sparandet stärks med för att det ska nå . Eftersom resursutnyttjandet har varit lågt och utsikterna om en fortsatt återhämtning är mycket osäkra är det viktigt att finanspolitiken inte försvårar återgången till fullt resursutnyttjande. Därför bedöms det inte vara lämpligt att genomföra de ytterligare åtstramningar som skulle krävas för att nå 1 procents sparande . Det strukturella underskottet är så stort att ett finansiellt sparande om inte kan förväntas nås under innevarande mandatperiod utan det kommer att ta ytterligare . Eftersom den offentliga skuld- sättningen är förhållandevis låg kan sparandet återföras till i en takt som tar stabiliseringspolitisk hänsyn utan att håll- barheten i de offentliga finanserna äventyras. Om en allvarlig störning drabbar ekonomin riskerar återgången till att förskjutas ytterligare framåt i tiden. Skälen för regeringens bedömning: I 2 kap. 1 a § budgetlagen (2011:203) anges att regeringen vid en bedömd avvikelse från överskottsmålet ska redogöra för hur en återgång till målet ska ske. Ändringen trädde ikraft och utformades i enlighet med förslaget från den parlamentariska slutbetänkande (SOU 2013:73), som en enig kommitté stod bakom (prop. 2013/14:173 bet. 2013/14:KU46, rskr. 2013/14:351). I förarbetena till lagändringen framhålls att en analys tydligt bör indikera att en avvikelse föreligger för att regeringen ska ha en skyldighet att lämna en sådan redogörelse (prop. 2013/14:173 s. 28, 29 och 45). Vidare anges att den redovisade planen till för hur en återgång ska ske bör avse ett medelfristigt perspektiv. Ett medelfristigt perspektiv i det budgetpolitiska ramverket avser normalt 3 eller . Regeringen bör därför om det bedöms föreligga en avvikelse från överskottsmålet redovisa en plan för hur en återgång till målet ska ske som inbegriper de prognosår som inkluderas i budgetpropositionen. I regeringens skrivelse för finans- politiken anges vidare att en avvikelse ska korrigeras efter en samlad bedömning utifrån stabilitets-, fördelnings- och strukturpolitiska utgångspunkter, och att det är viktigt att avvikelser korrigeras, men att det inte ska ske på ett mekaniskt vis (skr. 2010/11:79 s. 5 och 23). Det finanspolitiska ramverket medger således att hänsyn tas till den samhällsekonomiska balansen vid bedömningen av hur snabbt en avvikelse bör korrigeras.