prop · H103107 · 2014-02-25 00:00:00 — tillstånd och står under inspektionens eller motsvarande behörig utländsk myndighets tillsyn inte ska behöva tillstånd. efterlyser också ett klargörande av vad som avses med förmedling i den efterfrågar ett huvudsaklighetskrav för att förtydliga att inte all kreditgivning eller förmedling medför tillståndsplikt. Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i avsnitten 4 och 5 är några av förklaringarna till problemen med särskilt snabblåneföretagen dels att det saknas tydligt underlag för att identifiera verksamheterna, dels att den näringsrättsliga regleringen är bristfällig. komma till rätta med de problem som uppkommit talar övervägande skäl för att verksamheten endast bör få drivas efter tillstånd av En bestämmelse om tillståndskrav bör tas in i den föreslagna nya lagen om viss kreditgivning till konsumenter. utformas efter förebild av bestämmelsen i 3 kap. 2 § LBF (jfr även 3 kap. 1 § lagen [2007:528] om värdepappersmarknaden samt 2 kap. 6 § lagen om betaltjänster). Regeringen håller med om att företag som bedriver likartad verksamhet bör behandlas på ett likartat sätt och att regleringen för dem bör vara så enhetlig som möjligt. gäller de företag som här föreslås omfattas av en skärpt reglering anser regeringen att det, med hänsyn till den begränsade finansiella verksamhet som företagen bedriver, saknas tillräckliga skäl att reglera deras verksamhet lika ingående som banker och kreditmarknadsföretag. pekar också på eventuella negativa tröskeleffekter för företagen på grund av ökade kostnader i samband med krav på tillstånd. Regeringen gör emellertid bedömningen att eventuellt ökade kostnader är proportionerliga i förhållande till den nya lagens syfte att uppnå ett högt Tillståndskravet bör gälla den som yrkesmässigt driver verksamhet Tillståndsplikten omfattar därmed verksamhet med att enbart lämna eller förmedla konsumentkrediter, liksom verksamhet som inbegriper att både lämna och förmedla sådana krediter. I och med att tillståndsplikten inte bara omfattar den som lämnar krediter direkt till konsument utan även den som förmedlar kredit till konsumenter begränsas möjligheterna att kringgå den nya regleringen genom att arrangera kreditgivningen i flera led med flera företag inblandade. Endast aktiebolag och ekonomiska föreningar, liksom motsvarande utländska företag, bör kunna få tillstånd att driva verksamhet med konsumentkrediter. Fysiska personer bör inte kunna få fortsätta driva sådan verksamhet yrkesmässigt. Regleringen motsvarar i det här avseendet vad som gäller enligt t.ex. LBF. Som påpekar förhindrar ett uteslutande av fysiska personer att personer i t.ex. kriminella organisationer bedriver yrkesmässig kreditgivning. I kampen mot den grova organiserade brottsligheten är det viktigt att samhällets samlade resurser tas tillvara och att varje möjlig åtgärd vidtas för att försvåra dessa organisationers verksamhet. Enligt regeringens uppfattning vore det för långtgående att kräva särskilt tillstånd enligt den nya lagen för alla företag som vill driva viss verksamhet med konsumentkrediter. Undantag från tillståndsplikt bör gälla dels för finansiella företag som redan har tillstånd enligt annan reglering, dels för sådana företag som inte är finansiella företag men som i sin verksamhet tillhandahåller vissa konsumentkrediter som ett underordnat led i affärsverksamheten. Tillståndsplikt gäller t.ex. redan för kreditinstitut enligt LBF, för pengar enligt lagen (2011:755) om elektroniska pengar, för försäkringsbolag enligt försäkringsrörelselagen (2010:2043), för värdepappersbolag enligt lagen om värdepappersmarknaden, och för betalningsinstitut enligt lagen (2010:751) om betaltjänster. Dessa företag bör undantas från krav på tillstånd enligt den nya lagen. Undantag från tillståndsplikt bör vidare gälla för sådana verksamheter som drivs utan tillstånd med stöd av 2 kap. 3 § 2–7 LBF. Syftet är att avgränsa den föreslagna lagens tillämpningsområde från verksamheter som typiskt sett inte är lån lämnat eller förmedlat av ett finansiellt företag. Det innebär t.ex. att ett företag som tillhandahåller finansiering i samband med avsättning av tjänster som erbjuds, eller varor som framställs eller säljs, av företaget eller inom en koncern, undantas från tillståndsplikt. Därmed undantas konsumentkrediter som medges eller förmedlas inom handeln och som betraktas som anstånd med betalning och inte lån, t.ex. kontokortskrediter och avbetalningsköp. Inte heller fakturakrediter omfattas av tillståndsplikten. anser att även avbetalningsköp utgör konsumtionslån som i samma utsträckning bidrar till överskuldsättning som de krediter som föreslås omfattas av den nya lagen. Regeringen gör dock bedömningen att det ligger i allmänhetens och omsättningens intresse att underlätta förutsättningarna för avbetalningsköp inom handeln. Det vore inte rimligt att kräva att samtliga företag inom handeln som beviljar anstånd med betalning i samband med köp av varor ska ansöka om tillstånd för kreditgivning. Krediter inom handeln, såsom avbetalningsköp, är avsedda att underlätta ett köp av en specifik vara för konsumenten och utgör inte ett lån. Betalningsanståndet är kopplat till den vara som 2013/14:107 säljaren tillhandahåller eller producerar. Till skillnad mot de krediter med kort löptid som avses omfattas av den nya lagen, erhåller konsumenten inte heller en av säljaren angiven summa pengar att fritt disponera över. Avbetalningsköp inom handeln kännetecknas vidare av att säljaren vill underlätta för konsumenten att genomföra köpet på så sätt att löptiderna för avbetalningen i regel omfattar , till skillnad mot för snabblåneföretagens korta löptid, ofta . Mot bakgrund av detta gör regeringen bedömningen att företag inom handeln som beviljar anstånd med betalning vid köp av varor eller tjänster inte bör omfattas av Inte heller pantbanker eller näringsidkare som utövar konsumentkreditförmedling i samband med fastighetsförmedling behöver ansöka om tillstånd enligt den nya lagen. myndigheter bör inte omfattas av tillståndsplikten. Det bör inte heller utländska juridiska personer samt myndigheter inom EES som motsvarar de nämnda kategorierna av aktörer. Från tillståndsplikt bör även undantas ideella verksamheter, såsom hjälporganisationer, kyrkliga samfund och liknande, för att underlätta för dem att fortsätta att ge kortfristigt stöd, närmast sociala lån, till Sådana juridiska personer som driver verksamhet med konsumentkrediter i mindre omfattning utan vinstsyfte bör undantas från tillståndsplikt för att inte behöva starta ett särskilt företag för att driva hjälpverksamheten vidare. I förhållande till promemorians förslag bör undantaget justeras till att även omfatta utländska motsvarigheter med anledning av påpekande om risk för För att undvika gränsdragningsproblem bör det inte införas något undantag för företag som ägnar sig åt viss verksamhet med konsumentkrediter i begränsad omfattning men i vinstsyfte. princip oavsett storleken på rörelsen. efterlyser ett huvudsaklighetskrav för att begränsa tillämpningsområdet för tillståndspliktig kreditgivning och förmedling av konsumentkrediter. Även företag som huvudsakligen driver annan verksamhet kan dock anses driva tillståndspliktig verksamhet med konsumentkrediter trots att den i det enskilda företagets fall är av mindre omfattning i relation till företagets totala verksamhet. Syftet med den föreslagna lagen är att uppnå ett högt konsumentskydd och den enskilde konsumenten kan inte anses vara mindre skyddsvärd för att ett företag driver sin verksamhet i mindre omfattning. tillståndsplikten bör i stället vara om verksamheten drivs yrkesmässigt. efterlyser ett förtydligande av vad som ska anses vara yrkesmässigt bedrivna verksamheter. Enligt regeringens uppfattning bör verksamhetens varaktighet och med ledning av de belopp som tolkningssvårigheter beträffande vilka verksamheter som avses med att Bedömningen av om förmedling av konsumentkrediter kan anses föreligga bör främst avgöras med utgångspunkt i om verksamheten bedrivs yrkesmässigt enligt ovan En prövning får således göras av i kreditgivare som har tillstånd och står under tillsyn inte ska behöva Prop. 2013/14:107 tillstånd, vore alltför långtgående. Svensk Inkasso har ifrågasatt om det inte bör ställas krav på ett rimligt eget gediget kapital. Regeringen anser dock att krav på kapital i företagen motsvarande det som gäller för kreditinstitut, inte är motiverat eftersom det här enbart rör sig om utlåningsföretag. Någon inlåning sker inte i samma företag. Med anledning av önskemål från , och advokaterna om ett uttryckligt undantag för specialföretag för värdepapperisering konstaterar regeringen att den kreditkonstellationen är en annan än den som ska regleras med förevarande lagförslag. Ett specialföretag för värdepapperisering lämnar inte krediter utan förvärvar konsumentkreditfordringar av en originator och emitterar obligationer för att finansiera förvärvet. Eftersom det är originatorn som lämnar krediten bör denne rimligen göra en kreditprövning. Följaktligen är det originatorn som ska underkastas tillståndsplikt. Någon annan bedömning är heller inte rimlig för de fall där specialföretaget gentemot originatorn har en skyldighet att fylla på säkerhetsmassan genom att förvärva ytterligare fordringar för att kompensera för amorteringar i säkerhetsmassan. uppenbarligen inte ägnar sig åt kreditgivning anser regeringen att det inte finns skäl att ta in ett uttryckligt undantag i lagen. Regeringens förslag: Tillstånd för verksamhet med konsumentkrediter ska ges ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening, om 1.bolagsordningen eller stadgarna inte strider mot den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter eller någon annan författning, 2.det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas i enlighet med den nya lagen och andra författningar som reglerar verksamheten, 3.den som har eller kan förväntas komma att få ett kvalificerat innehav i företaget bedöms lämplig att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen i verksamheten, 4.den som ska ingå i företagets styrelse eller vara verkställande direktör, eller vara ersättare för någon av dem, har tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen och även i övrigt är lämplig för en sådan uppgift. Om företaget har eller kan förväntas få nära förbindelser med någon annan, får tillstånd ges bara om förbindelserna inte hindrar en effektiv tillsyn av företaget. Tillstånd till ett utländskt företag får ges om 1.företaget driver motsvarande verksamhet i det land där det har sitt 2013/14:107 2. företaget står under betryggande tillsyn av en behörig myndighet i det land där det har sitt säte och den myndigheten har tillåtit att företaget etablerar sig i , och 3. det finns skäl att anta att verksamheten här i landet kommer att drivas på ett sätt som är förenligt med bestämmelserna i den nya lagen och andra författningar som reglerar företagets verksamhet. Ett svenskt företag som driver verksamhet med konsumentkrediter får efter tillstånd av inrätta filial i ett annat land. Ett sådant tillstånd ska ges om det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas enligt bestämmelserna i den nya lagen om verksamhet med konsumentkrediter och andra författningar som reglerar företagets verksamhet. Ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter ska driva rörelsen på ett sätt som är sunt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.vad en ansökan om att få driva verksamhet med konsumentkrediter ska innehålla, 2.om hur kravet på sundhet kan uppfyllas, och 3.vilka upplysningar företaget ska lämna till för dess tillsynsverksamhet. Promemorians förslag överensstämmer huvudsakligen med regeringens. Förslagen skiljer sig endast åt på så sätt att promemorian innehåller ett lagstadgat krav på att ett företags kreditärende ska dokumenteras. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. anför att kravet på filial i den föreslagna nya lagen kan anses strida mot fördragsrättens princip om fri etablering genom att inte vara proportionerligt, diskriminerande eller inte påkallat som skydd för tvingande allmänna intressen. Vidare kan kravet på tillstånd för verksamhet i ett värdland uppfattas som krav på en dubbel tillståndsprövning. anser att ett förtydligande och en exemplifiering av vad som ska anses utgöra sundhet för företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter krävs. Man framhåller att sundhetsregeln enligt promemorian tar sikte på annat än hur konsumentkreditgivande företag hanterar sin konsumentkreditgivande verksamhet i det enskilda fallet. Sådan verksamhet regleras av KkrL, som har en sundhetsregel vad avser god kreditgivningssed, och vars efterlevnad tillses av . Eftersom fokus för lagförslaget närmast uteslutande synes vara hur företagen driver sin konsumentkreditgivning anser att det därför blir oklart vilken typ av sundhet som avses i den föreslagna nya lagen. Enligt inspektionen riskerar oklarheten att leda till svårigheter för de företag som ska tillämpa bestämmelsen, liksom för inspektionen som ska utöva tillsyn över att bestämmelsen efterlevs. Det kan även medföra problem kring den föreslagna delade tillsynen eftersom det kan uppstå oklarheter kring vilken myndighet som ska ingripa. framhåller att innebörden av dokumentationsplikten är oklar, vilket kan förorsaka gränsdragningsproblem mellan och ansvarsområden. framför att det i likhet med vad som föreskrivs i LBF bör framgå direkt av lagtexten i den nya lagen att såväl beslutsunderlaget som hanteringen i övrigt ska dokumenteras. Ett särskilt bemyndigande i lagen avseende dokumentation skulle då bli överflödigt. och anser att det är oklart hur kravet på dokumentation samt ett bemyndigande till att meddela bindande föreskrifter om dokumentationskrav, är förenligt med vad som gäller enligt konsumentkreditdirektivet. Skälen för regeringens förslag: Som föreslås i avsnitt 6.4 ska tillstånd endast få ges till ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening eller deras utländska motsvarigheter. Förutsättningarna för att få tillstånd att driva viss verksamhet med konsumentkrediter bör anges i den nya lagen. Det övergripande syftet med regleringen är att säkerställa ett högt konsumentskydd, men ändå uppnå enhetliga, konkurrensneutrala och proportionerliga krav. För tillstånd bör till att börja med krävas godkännande av företagets bolagsordning eller stadgar vid tillståndsansökan och vid ändringar av dem (jfr 3 kap. 2 § första stycket 1, 3, 4 och 8 §§ LBF). Vid prövningen av ansökan om tillstånd ska inspektionen således pröva om bolagsordningen eller stadgarna är förenliga med lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter och med andra författningar som reglerar företagets verksamhet. I företagets bolagsordning eller stadgar ska det framgå bl.a. under vilka förutsättningar som kreditgivningen ska ske. Vidare bör det krävas att den planerade rörelsen kan antas komma att drivas i enlighet med den nya lagen och andra författningar som reglerar verksamheten (jfr 3 kap. 2 § första stycket 2 LBF). Den som har eller kan förväntas komma att ha ett kvalificerat innehav i företaget bör bedömas vara lämplig att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen i verksamheten (se avsnitt 6.6). Även den som ska ingå i styrelsen eller ska vara verkställande direktör eller den som är ersättare för dem, bör ha tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen samt i övrigt vara lämplig (jfr 3 kap. 2 § första stycket 3 och 4 LBF). Som en del av denna prövning kan det bli nödvändigt att undersöka om en person har gjort sig skyldig till olika typer av ekonomisk brottslighet. har möjlighet att begära ut relevanta uppgifter ur belastningsregistret vid prövning av om den som registrerats som finansiellt institut enligt AnmL uppfyller förutsättningarna för att få driva verksamhet enligt den lagen (se avsnitt 5.1). Motsvarande möjlighet finns vid ledningsprövning enligt övriga lagar på finansmarknadsområdet och bör finnas även här. Ändringar som föranleds på grund av detta bör därför göras i förordningen (1999:1134) om belastningsregister. Varje direkt eller indirekt ägarandel i ett företag som ägnar sig åt kreditgivning till konsumenter som motsvarar eller mer av kapitalet eller rösterna, eller som på något annat sätt gör det möjligt att utöva ett väsentligt inflytande över företagets ledning, bör anses vara ett kvalificerat innehav. Om företaget har eller kan förväntas få nära förbindelser med någon annan bör tillstånd få ges endast om 2013/14:107 förbindelserna inte hindrar en effektiv tillsyn av företaget. Syftet med detta är att förhindra att tillsynen över företaget försvåras genom att det ingår i en svåröverskådlig företagsgrupp. gäller att ett utländskt företag som vill driva verksamhet med konsumentkrediter enligt AnmL måste öppna en filial i . Filialetablering är en förutsättning för att svenska regler om t.ex. penningtvätt ska vara tillämpliga på det utländska företaget. Även med den föreslagna nya lagen bör det krävas att ett utländskt företag som driver verksamhet i inrättar en filial här i landet. I likhet med vad som föreslås gälla för svenska företag bör verksamheten också vara tillståndspliktig. Vissa utländska företag omfattas av andra regler med EU-rättslig bakgrund och undantas därför från tillståndsplikt enligt vad som föreslås i avsnitt 6.4. För övriga företag som faller inom den nya lagens tillämpningsområde bör det dock uppställas krav på tillstånd från . Tillstånd bör få ges bara om företaget i sitt hemland driver motsvarande verksamhet och där står under betryggande tillsyn av en myndighet eller annat behörigt organ samt det finns skäl att anta att den planerade verksamheten här i landet kommer att drivas på ett sätt som är förenligt med den nya lagen och andra författningar som reglerar företagets verksamhet. I likhet med vad som gäller på andra områden för finansiella företag, bör också krävas att den behöriga myndigheten i hemlandet har medgett att etablering sker här (jfr 4 kap. 4 § LBF och 4 kap. 4 § lagen om värdepappersmarknaden). För att ett svenskt företag som driver verksamhet enligt den nya lagen ska få öppna filial i ett annat land, bör, i likhet med vad som gäller för icke EU-reglerad verksamhet enligt t.ex. LBF och lagen om värdepappersmarknaden, krävas tillstånd från . Tillstånd bör ges om det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas enligt bestämmelserna i den nya lagen och andra författningar som reglerar institutets verksamhet (jfr 5 kap. 5 § LBF). Som anför saknas EU-rättslig reglering när det gäller den förevarande verksamheten. Tjänstedirektivet3 är inte tillämpligt och någon analog tillämpning av det är inte påkallad. Enligt huvudprinciperna i Fördraget om europeiska unionens funktionssätt (FEUF) ska nationell reglering vara icke-diskriminerande, proportionerlig i förhållande till syftet med regleringen och påkallad utifrån ett tvingande allmänintresse. Syftet med den aktuella regleringen är att säkerställa ett högt konsumentskydd på ett konkurrensneutralt sätt, inte att främja näringsverksamhet ur ett gränsöverskridande inremarknadsperspektiv. Eftersom det inte är ovanligt att kreditgivning av aktuellt slag till konsumenter sker genom tekniska kanaler såsom sms och webbplatser, har det också av det skälet bedömts motiverat med krav på etablering av filial i utifrån syftet med ett högt konsumentskydd, så även för att säkerställa att verksamheten drivs på motsvarande villkor som kommer att gälla för svenska företag i enlighet med den nya lagen. anför vidare att krav på tillåtelse 3 och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden (EUT L 376, 27.12.2006, s. 36, Celex 32006L0123). från hemlandet för etablering i ett värdland skulle innebära ett dubbelt tillståndsförfarande, vilket dels skulle inskränka etableringsrätten, dels på en oreglerad marknad riskera medföra att tillåtelse inte kan inhämtas. Regeringen anser att, eftersom det saknas s.k. europapass på området, kan inte ett utländskt tillstånd utan vidare jämställas med ett svenskt på så sätt att en ny prövning av inte skulle vara nödvändig. Däremot kan den prövning som utförts i ett hemland beaktas vid en prövning av om kriterierna enligt den nya lagen kan anses uppfyllda. Ett samarbete mellan nationella tillsynsmyndigheter kan också upprätthållas när det gäller svenska företags etablering utomlands. Om utländsk reglering saknas finns möjlighet att starta ett svenskt företag på lika villkor som gäller för svenska företagare, vilket regeringen anser medför förutsättningar för konkurrensneutralitet som ett högt konsumentskydd kan säkerställas och upprätthållas. menar vidare att kravet på betryggande tillsyn i hemlandet är oklart vad gäller nivå och vem som har att påvisa kvaliteten i tillsynen. Eftersom syftet med den föreslagna nya lagen är att säkerställa ett högt konsumentskydd anser regeringen att det också avgör vilken nivå som erfordras på tillsynen på motsvarande sätt som gäller för svenska företag, och på samma sätt som gäller för svenska företag i tillståndsprocessen gäller det för utländska företag att säkerställa att lagens syften inte förfelas. Sammantaget bedömer regeringen att den föreslagna regleringen uppfyller kraven på proportionalitet och icke-diskriminering samt är nödvändig för att uppnå syftet med ett säkerställt högt konsumentskydd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om vad en ansökan om att driva viss verksamhet med kreditgivning till konsumenter ska innehålla. I likhet med vad som gäller enligt LBF bör det finnas ett grundläggande krav på sundhet i rörelsen (jfr 6 kap. 4 § LBF). Ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter ska alltså driva rörelsen på ett sätt som är sunt. I lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet fanns krav uppställda om hur ett kreditmarknadsföretags verksamhet skulle drivas så att allmänhetens förtroende för kreditmarknaden skulle kunna upprätthållas och i övrigt så att verksamheten skulle anses vara sund (1 kap. 4 §). I förarbetena till det lagrummet anges bl.a. att kravet på en sund verksamhet innebär att kreditmarknadsföretagen ska se till att deras organisation, arbetsmetoder och beslut baseras på noggranna och tillräckligt långsiktiga bedömningar (se prop. 1992/93:89 s. 153). Vidare anges att i kravet på en sund verksamhet ligger ett krav på att ta skälig hänsyn till kundernas, och då främst konsumenternas, intressen framhåller att en klar och tydlig avgränsning till sundhetsprincipen i KkrL bör framgå av den nya lagen för att ska kunna utöva tillsyn och veta när ett eventuellt ingripande ska ske. och framför motsvarande önskemål om förtydliganden och gränsdragning. Innebörden av kravet på en sund rörelse har behandlats i flera förarbeten i samband med kvalitetsregler för företag som ägnar sig åt kreditgivning (se t.ex. prop. 1992/93:89 s. 153 och prop. 2013/14:107 s. 280). I likhet med det som uttalas i de förarbetena anser regeringen att lagförslagets sundhetsregel bör innefatta ett allmänt kvalitetskrav på Regeringen anser att bedömningen av huruvida verksamheten bedrivs på ett sätt som är sunt får göras med utgångspunkt från syftet med paragrafen, dvs. att företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter håller en sådan kvalitetsnivå i sin rörelse att konsumenternas förtroende för marknaden kan upprätthållas. exempel kan nämnas kreditgivningsföretagens eventuella missbruk av en typiskt sett starkare ställning gentemot enskilda kunder. värdepappersrörelse föreskrivs det, som en motsvarighet till sundhets- paragrafer, att ett värdepappersinstitut ska handla hederligt, rättvist och professionellt (8 kap. 1 § lagen om värdepappersmarknaden). också krav som är berättigade att ställa på företag som driver viss verk- samhet med kreditgivning till konsumenter. Sundhetskravet bör i första