prop · H103243 · 2014-06-26 00:00:00 — b)Genom undantag från punkterna 2 och 3 får en medlems- stat fastställa att försäkringsavtalet ska regleras av lagen i den medlemsstat som föreskriver en skyldighet att teckna en försäkring. 5.Om avtalet täcker risker som föreligger i mer än en medlemsstat ska avtalet, vid tillämpning av punkt 3 tredje stycket och punkt 4, anses utgöra flera avtal som var för sig hänför sig till enbart en medlemsstat. 6.Vid tillämpning av denna artikel ska det land där risken föreligger fastställas i enlighet med artikel 2 d i rådets andra direktiv /357/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla tjänster (1), och när det gäller livförsäkringar ska det land där risken föreligger vara den plats för åtagandet som avses i artikel i direktiv /83/EG. 1.Ett individuellt anställningsavtal ska underkastas den lag som parterna valt i enlighet med artikel 3. Ett sådant lagval får dock inte medföra att den anställde berövas det skydd som tillförsäkras den anställde genom sådana bestämmelser som inte kan avtalas bort enligt den lag som, om inget lagval gjorts, skulle ha varit tillämplig enligt punkterna 2, 3 och 4 i denna artikel. 2.När parterna inte har valt en lag som ska vara tillämplig på det individuella anställningsavtalet, ska avtalet vara underkastat lagen i det land där eller, om detta saknas, från vilket den anställde vid fullgörande av avtalet vanligtvis utför sitt arbete. Det land där arbetet vanligen utförs ska inte anses ha ändrats när arbetstagaren tillfälligtvis utför sitt arbete i ett annat land. (1) EGT L 172, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom och rådets direktiv /14/EG (EUT L 149, , s. 14). 3.Om den lag som ska tillämpas inte kan fastställas enligt punkt 2, ska avtalet vara underkastat lagen i det land där det företag som har anställt arbetstagaren är beläget. 4.Om det framgår av de samlade omständigheterna att avtalet har närmare anknytning till ett annat land än det som anges i punkterna 2 eller 3, ska lagen i detta andra land tillämpas. 1.Internationellt tvingande regler är regler som ett land anser vara så avgörande för att skydda allmänintressen, t.ex. sin politiska, sociala och ekonomiska struktur, att landet kräver att de tillämpas vid alla situationer inom dess tillämpningsområde, oavsett vilken lag som annars ska tillämpas på avtalet enligt denna förordning. 2.Bestämmelserna i denna förordning ska inte begränsa tillämpningen av internationellt tvingande regler i domstolslan- det. 3.De internationellt tvingande reglerna i lagen i det land där de förpliktelser som har sin grund i avtalet ska utföras eller har utförts kan tillerkännas verkan om dessa internationellt tvin- gande regler gör att avtalet blir olagligt att genomföra. Vid bedömningen av om sådana regler ska tillerkännas verkan ska hänsyn tas till deras art och syfte liksom till följderna av att de tillämpas eller inte tillämpas. Samtycke och materiell giltighet 1.Förekomsten och giltigheten av ett avtal eller en bestäm- melse i ett avtal ska fastställas enligt den lag vilken det skulle underkastas enligt denna förordning, om avtalet eller bestäm- melsen var giltig. 2.En part kan dock åberopa lagen i det land där han har sin vanliga vistelseort för att få fastställt att han inte har samtyckt till avtalet eller avtalsbestämmelsen, om det framgår av omständig- heterna att det inte skulle vara rimligt att avgöra verkan av hans uppträdande enligt den lag som anges i punkt 1. Avtalets giltighet till formen Ett avtal som har ingåtts mellan personer, eller deras mellanmän, vilka befinner sig i samma land när avtalet ingås är L 177/14 Europeiska unionens officiella tidning giltigt till formen om det uppfyller formkraven i den lag som enligt denna förordning i sak reglerar avtalet eller i lagen i det land där avtalet ingås. 2.Ett avtal som har ingåtts mellan personer, eller deras mellanmän, vilka befinner sig i olika länder för avtalets ingående är giltigt till formen om det uppfyller formkraven i den lag som enligt denna förordning i sak reglerar avtalet eller i lagen i något av de länder där någon av parterna eller deras mellanmän befinner sig när avtalet ingås eller lagen i det land där någon av parterna hade sin vanliga vistelseort . 3.En ensidig handling som avser att ha rättsliga verkningar med avseende på ett existerande eller ett framtida avtal är giltig till formen, om den uppfyller formkraven i den lag som enligt denna förordning gäller för eller skulle gälla för avtalet, lagen i det land där rättshandlingen upprättades, eller lagen i det land där den person som har upprättat handlingen hade sin vanliga vistelseort för upprättandet. 4.Bestämmelserna i punkterna 1, 2 och 3 i den här artikeln ska inte tillämpas på avtal som omfattas av artikel 6. Giltigheten till formen av sådana avtal ska underkastas lagen i det land där konsumenten har sin vanliga vistelseort. 5.Utan hinder av vad som anges i punkterna 1–4 ska ett avtal som avser sakrätt i fast egendom eller hyra av fast egendom vara underkastat sådana formkrav som ställs enligt lagen i det land där egendomen är belägen, om enligt denna lag a)dessa krav åläggs oavsett i vilket land avtalet ingicks och oavsett vilken lag som reglerar avtalet, och b)dessa krav inte kan avtalas bort. Den tillämpliga lagens räckvidd Den lag som är tillämplig på avtalet enligt denna förordning ska särskilt reglera a)avtalets tolkning, b)dess fullgörelse, c)följderna vid fullständigt eller partiellt avtalsbrott, in- begripet uppskattning av skadans omfattning i den mån sådan uppskattning regleras av rättsregler, dock endast inom ramen för de befogenheter som tillkommer den domstol vid vilken talan förs enligt dess processuella regler, d)olika sätt att få förpliktelserna att upphöra, samt pre- skription och andra rättighetsförluster som följer av utgången av en frist, e)följderna av avtalets ogiltighet. När det gäller sättet för fullgörelse och åtgärder med anledning av bristande fullgörelse ska hänsyn tas till lagen i det land där fullgörelsen äger rum. Bristande rättskapacitet och bristande rättslig handlingsförmåga När ett avtal har ingåtts mellan personer som befinner sig i samma land, kan en fysisk person som skulle ha rättskapacitet och rättshandlingsförmåga enligt lagen i det landet åberopa bristande rättskapacitet och bristande rättshandlingsförmåga enligt lagen i ett annat land, endast om den andra avtalsparten när avtalet ingicks kände till eller borde ha känt till denna brist. Överlåtelse av fordran och avtalsenlig subrogation 1.Förhållandet mellan överlåtaren och förvärvaren vid en frivillig överlåtelse av en fordran eller avtalsenlig subrogation av en fordran mot en annan person (gäldenären), ska vara underkastat den lag som enligt denna förordning är tillämplig på avtalet mellan dem. 2.Den lag som är tillämplig på den fordran som överlåtits eller varit föremål för subrogation ska reglera fordringens över- låtbarhet, en förvärvares förhållande till en gäldenär, de förutsättningar under vilka överlåtelsen eller subrogationen kan göras gällande mot gäldenären och frågan om en prestation av gäldenären befriar denne från sina förpliktelser. 3.Begreppet överlåtelse i denna artikel inbegriper fullständiga överföringar av fordringar, överföringar av fordringar som säkerhet samt pant eller andra säkerhetsrättigheter i samband med fordringar. När en person (borgenären) har en avtalsgrundad fordran mot en annan person (gäldenären) och en tredje man är skyldig att prestera till borgenären, eller redan har presterat till denna för att uppfylla denna skyldighet, ska den lag som reglerar den tredje mannens skyldighet mot borgenären avgöra om och i vilken utsträckning den tredje mannen har rätt att mot gäldenären utöva de rättigheter som borgenären hade mot gäldenären enligt den lag som reglerar förhållandet dem emellan. Om en borgenär har en fordran på flera gäldenärer som är ansvariga för samma fordran och en av gäldenärerna redan helt eller delvis har fullgjort prestationen enligt denna fordran, ska den lag som reglerar gäldenärens förpliktelse gentemot borge- Europeiska unionens officiella tidning L 177/15 nären även reglera gäldenärens regressrätt gentemot medgälde- närerna. Medgäldenärerna kan hänvisa till de invändningar de hade mot borgenären i den mån detta är tillåtet enligt den lag som reglerar deras förpliktelser mot borgenären. Om parterna inte avtalat om rätten till kvittning, ska kvittning omfattas av den lag som gäller för den fordran mot vilken rätten till kvittning åberopas. 1.Den lag som enligt denna förordning reglerar en avtals- förpliktelse ska tillämpas även i den mån den uppställer rättsliga presumtioner eller placerar bevisbördan vad avser avtalsförplik- telser. 2.Bevisning om ett avtal eller en handling som avser att ha rättsliga verkningar får föras med varje slags bevismedel som godtas enligt lagen i domstolslandet eller enligt någon av de i artikel 11 angivna lagarna enligt vilka avtalet eller handlingen har giltighet till formen, förutsatt att sådan bevisföring kan genom- föras vid domstolen. Vid tillämpning av denna förordning ska ett bolag, en förening eller en annan juridisk person anses ha sin vanliga vistelseort där huvudkontoret är beläget. Den vanliga vistelseorten för en fysisk person i samband med dennes näringsverksamhet ska vara dennes huvudsakliga driftställe. 2.Om avtalet ingås i samband med verksamheten vid en filial, agentur eller annat verksamhetsställe eller om en sådan filial, agentur eller annat verksamhetsställe enligt avtalet är ansvarigt för prestationen, ska den plats där filialen, agenturen eller annat verksamhetsställe är beläget anses som vanlig vistelseort. 3.Vid fastställandet av den vanliga vistelseorten ska den avgörande tidpunkten vara den tidpunkt då avtalet ingicks. När denna förordning föreskriver att lagen i ett visst land ska tillämpas, avses gällande materiella rättsregler i det landet, med undantag för landets internationellt privaträttsliga regler, såvida inte något annat föreskrivs i denna förordning. Grunderna för domstolslandets rättsordning Tillämpning av bestämmelser i den lag som anvisas i denna förordning får vägras endast om en sådan tillämpning är uppenbart oförenlig med grunderna för domstolslandets rätts- ordning (public policy). Stater med mer än en rättsordning 1.När en stat omfattar flera territoriella enheter som var och en har sina egna rättsregler i fråga om avtalsförpliktelser ska varje sådan enhet anses som ett land vid fastställandet av den lag som ska tillämpas enligt denna förordning. 2.En medlemsstat där olika territoriella enheter har sina egna rättsregler för avtalsförpliktelser behöver inte tillämpa denna förordning vid lagkonflikter enbart mellan lagarna i sådana enheter. Förhållandet till andra gemenskapsrättsliga bestämmelser Denna förordning ska, med undantag för artikel 7, inte inverka på tillämpningen av gemenskapsrättsliga bestämmelser som på särskilda områden fastställer lagvalsregler för avtalsförpliktelser. 1.Denna förordning ska ersätta Romkonventionen i medlems- staterna, utom för de territorier i medlemsstaterna som faller inom den konventionens territoriella tillämpningsområde och där denna förordning inte gäller i enlighet med artikel 299 i fördraget. 2.I den mån denna förordning ersätter bestämmelserna i ska alla hänvisningar till den konventionen anses vara hänvisningar till denna förordning. Förhållandet till gällande internationella konventioner Denna förordning ska inte inverka på tillämpningen av internationella konventioner som en eller flera medlemsstater har tillträtt när denna förordning antas och som fastställer lagvalsregler för avtalsförpliktelser. L 177/16 Europeiska unionens officiella tidning Denna förordning ska emellertid bland medlemsstaterna ha företräde framför konventioner som ingåtts uteslutande mellan två eller flera av dem, i den mån som konventionerna gäller frågor som regleras genom denna förordning. 1.Senast den 17 juni 2009 ska medlemsstaterna till kommissionen överlämna en förteckning över de konventioner som avses i artikel 25.1. Efter detta datum ska medlemsstaterna underrätta kommissionen om alla uppsägningar av sådana konventioner. 2.Inom sex månader efter mottagandet enligt punkt 1 ska kommissionen i Europeiska unionens officiella tidning offentliggöra a)en förteckning över de konventioner som avses i punkt 1, b)de uppsägningar som avses i punkt 1. ska kommissionen för Europa- parlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén lägga fram en rapport om tillämpningen av denna förordning. Rapporten ska i förekommande fall åtföljas av förslag till ändring av förordningen. a)en studie om tillämplig lag för försäkringsavtal och en konsekvensbedömning av de eventuella bestämmelser som ska införas samt b)en utvärdering av tillämpningen av artikel 6, särskilt av enhetligheten inom gemenskapsrätten när det gäller konsumentskydd. ska kommissionen för Europa- parlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén lägga fram en rapport om effektiviteten hos en överlåtelse eller subrogation av en fordran gentemot tredje man och den överlåtna eller subrogerade fordrans företräde framför en annan persons rättighet. Rapporten ska i förekommande fall åtföljas av förslag till ändring av förordningen och en konsekvensbedömning av de bestämmelser som ska införas. Denna förordning ska tillämpas på avtal som ingås efter . Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Den ska tillämpas , utom artikel 26 som ska tillämpas . Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Europeiska unionens officiella tidning L 309/87 Rättelse till och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I) (Europeiska unionens officiella tidning 177 av ) På sidan 16, artikel 28, ska det i stället för: Denna förordning ska tillämpas på avtal som ingås efter . vara: Denna förordning ska tillämpas på avtal som ingås eller . Rättelse till och rådets förordning (EG) nr 715/2009 av om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten och om upphävande av förordning (EG) nr 1775/2005 (Europeiska unionens officiella tidning 211 av ) På sidan 49, artikel 27.1, sista meningen, ska det i stället för: Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de bestämmelser som inte motsvarar bestämmelserna i förordning (EG) nr 1775/2005 och ska utan dröjsmål meddela kommissionen eventuella ändringar som påverkar dem. vara: Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de bestämmelser som inte motsvarar bestämmelserna i förordning (EG) nr 1775/2005 och ska utan dröjsmål meddela kommissionen eventuella ändringar som påverkar dem. L 199/40 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 864/2007 om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (II) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 61 c och artikel 67, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (1), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget, på grundval av det gemensamma utkast som förlikningskommittén godkände (2), och av följande skäl: (1)Gemenskapen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. I syfte att gradvis upprätta ett sådant område bör gemenskapen besluta om åtgärder rörande civilrättsligt samarbete med gränsöverskridande följder i den mån de behövs för att den inre marknaden skall fungera väl. (2)Enligt artikel 65 b i fördraget skall dessa åtgärder omfatta främjande av förenligheten mellan tillämpliga bestämmel- ser i medlemsstaterna om lagkonflikter och om domsto- lars behörighet. (3)uttryckte vid sitt möte i sitt stöd för principen om ömse- sidigt erkännande av domar och andra avgöranden av rät- tsliga myndigheter som en hörnsten i det civilrättsliga samarbetet och uppmanade rådet och kommissionen att anta ett åtgärdsprogram för att genomföra principen om ömsesidigt erkännande. (4)Rådet antog kommissionens och rådets gemensamma åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar på privat- rättens område (3). I programmet identifieras åtgärder som rör harmonisering av lagvalsregler som åtgärder som underlättar ömsesidigt erkännande av domar. (1) EUT C 241, 28.9.2004, s. 1. (2) yttrande av (EUT C 157 E, , s. 371), rådets gemensamma ståndpunkt av den 25 sep- tember 2006 (EUT C 289 E, 28.11.2006, s. 68) och Europaparlamen- tets ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT). lagstiftningsresolution av och rådets beslut av . (3) EGT C 12, , s. 1. (5)I Haagprogrammet (4), som antogs av , uppmanades till fortsatt aktivt arbete med lagvalsreglerna för utomobligatoriska förplik- telser (II). (6)För att den inre marknaden skall kunna fungera väl, i syfte att förbättra möjligheten att förutse resultatet av en tvist, öka säkerheten ifråga om vilken lag som är tillämplig och öka den fria rörligheten för domar, måste medlemsstater- nas lagvalsregler leda till att samma nationella lag är tillämplig oavsett vid vilket lands domstol talan har väckts. (7)Denna förordnings materiella tillämpningsområde och bestämmelser bör överensstämma med rådets förord- ning (EG) nr 44/2001 av om dom- stols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (5) (I) och de instru- ment som rör tillämplig lag på avtalsförpliktelser. (8)Denna förordning bör tillämpas oberoende av vid vilken slags domstol talan väcks. (9)Fordringar som uppkommit på grund av utövandet av statliga befogenheter (acta iure imperii) bör inbegripa ford- ringar mot tjänstemän som agerar på statens vägnar och ansvar för offentliga myndigheters handlingar, inbegripet ansvar för offentligt tillsatta ämbetsmän. Därför bör ären- den som rör sådana fordringar undantas från denna för- ordnings tillämpningsområde. (10)Familjeförhållanden bör omfatta förhållanden mellan för- äldrar och barn, mellan makar, mellan besvågrade samt mellan släktingar på sidolinjen. Hänvisningen i artikel 1.2 till förhållanden som har samma verkan som äktenskap och andra familjeförhållanden bör tolkas i enlighet med lagen i den medlemsstat där talan väcks. (11)Innebörden i begreppet utomobligatorisk förpliktelse varierar från en medlemsstat till en annan. I denna förord- ning bör därför utomobligatorisk förpliktelse förstås som ett autonomt begrepp. Lagvalsreglerna i denna förordning bör också omfatta utomobligatoriska förpliktelser som föl- jer av strikt ansvar. (12)Tillämplig lag bör också reglera frågan om vilka personer som kan hållas ansvariga för sina handlingar vid skade- ståndsgrundande händelser (tort/delict). (4) EUT C 53, , s. 1. (5) EGT L 12, , s. 1. Förordningen senast ändrad genom för- ordning (EG) nr 1791/2006 (EUT L 363, 20.12.2006, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 199/41 (13)Enhetliga regler som tillämpas oavsett vilket lagval som följer av dem kan göra att risken för snedvriden konkur- rens mellan de rättssökande i gemenskapen avvärjs. (14)Kravet på rättssäkerhet och behovet av att skipa rättvisa i enskilda fall utgör viktiga delar i ett område med rättvisa. I denna förordning fastställs de anknytningsfaktorer som är mest lämpliga för att uppnå dessa mål. I denna förord- ning fastställs därför en allmän regel, men också särskilda regler och, i vissa bestämmelser, en undantagsregel som gör det möjligt att göra undantag från dessa regler om det klart framgår av alla omständigheter i fallet att den skade- ståndsgrundande händelsen har en uppenbart närmare anknytning till ett annat land. Alla dessa regler bildar såle- des ett flexibelt ramverk av lagvalsregler. Det gör det även möjligt för den domstol där talan har väckts att behandla enskilda fall på lämpligt sätt. (15)Principen att tillämpa lagen i det land där den skadevål- lande händelsen inträffade (lex loci delicti commissi) är huvudregeln för utomobligatoriska förpliktelser i nästan alla medlemsstater, men den praktiska tillämpningen av principen varierar när fallet har anknytning till flera län- der. Detta leder till osäkerhet ifråga om vilken lag som är tillämplig. (16)Enhetliga regler bör öka möjligheten att förutse hur dom- stolarna kommer att döma och garantera rimlig avväg- ning mellan de intressen som den vars ansvar görs gällande och den skadelidande har. Anknytningen till det land där den direkta skadan uppkom (lex loci damni) ska- par en rimlig balans mellan de intressen som den vars ansvar görs gällande och den skadelidande har, och den avspeglar även den moderna uppfattningen om civilrätts- ligt ansvar och utvecklingen av system för strikt ansvar. (17)Tillämplig lag bör bestämmas på grundval av var skadan uppkommer, oavsett i vilket eller vilka länder indirekta följder kan inträffa. I enlighet med detta bör, i händelse av personskada eller skada på egendom, det land där ska- dan uppkommer vara det land där personskadan uppstår eller egendomen skadas. (18)Huvudregeln i denna förordning bör vara lex loci damni, som föreskrivs i artikel 4.1. Artikel 4.2 bör ses som ett undantag från denna huvudprincip, genom vilket en sär- skild anknytning uppkommer om parterna har sin van- liga vistelseort i samma land. Artikel 4.3 bör betraktas som ett undantag från artikel 4.1 och 4.2 om det framgår av alla omständigheter i fallet att den skadeståndsgrundande händelsen har en uppenbart närmare anknytning till ett annat land. (19)Särskilda regler bör införas för speciella skadeståndsgrun- dande händelser där regeln inte tillgodoser behovet av en rimlig balans mellan berörda intressen. (20)Lagvalsregeln om produktansvar bör uppfylla målen att rättvist fördela de risker som hör till ett modernt högtek- nologiskt samhälle, skydda konsumenternas hälsa, stimu- lera till innovation, garantera att konkurrensen inte snedvrids och underlätta handelsutbyte. Införande av ett system med anknytningsfaktorer i olika nivåer tillsam- mans med en förutsebarhetsregel är en väl avvägd lösning med tanke på dessa mål. I den första nivån beaktas lagen i det land där den skadelidande hade sin vanliga vistelseort när skadan uppkom om produkten salufördes i det lan- det. De övriga nivåerna blir aktuella om produkten inte salufördes i det landet, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4.2 och möjligheten att det finns en uppenbart närmare anknytning till ett annat land. (21)Den särskilda regeln i artikel 6 är inte ett undantag från huvudregeln i artikel 4.1, utan ett klarläggande av denna. Vid otillbörlig konkurrens bör lagvalsregeln skydda konkurrerande företag, konsumenterna och den stora all- mänheten och säkerställa korrekt fungerande marknads- ekonomi. Dessa mål tillgodoses i allmänhet genom anknytningen till lagen i det land där konkurrensförhål- landena eller konsumenternas kollektiva intressen påver- kas eller kan påverkas. (22)De utomobligatoriska förpliktelser som har sin grund i konkurrensbegränsningar och som anges i artikel 6.3 bör omfatta överträdelser av såväl nationell konkurrenslagstift- ning som gemenskapens konkurrenslagstiftning. Tillämp- lig lag för sådana utomobligatoriska förpliktelser bör vara lagen i det land där marknaden påverkas eller kan påver- kas. I fall där marknaden påverkas, eller kan påverkas, i mer än ett land, bör käranden under vissa förutsättningar kunna välja att grunda sitt krav på lagen i det land där talan väcks.