prop · H103226 · 2014-05-07 00:00:00 — Om gärningen har begåtts av oaktsamhet eller om brottet är ringa, döms till böter eller fängelse (tredje stycket). Den särskilda straffskalan för grovt vapenbrott infördes i den då gällande vapenlagen (1973:1176). ändrades straffmaximum för normalgraden av brottet från fängelse i högst till fängelse i högst . Bestämmelserna fördes i sak oförändrade över till den nu gällande vapenlagen. ändrades bestämmelsen om grovt vapenbrott genom att det i bestämmelsen lades till omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt. De omständigheter som anges är att vapnet har innehafts på allmän plats, i ett fordon på allmän plats eller inom ett skolområde där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs, att vapnet har varit av särskilt farlig beskaffenhet och att innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett flera vapen. 7.2Höjt straffminimum för grovt vapenbrott och ett nytt synnerligen grovt vapenbrott Regeringens förslag: Straffminimum för grovt vapenbrott ska höjas från fängelse till fängelse . ska straffmaximum för vapenbrott av normalgraden höjas från fängelse till fängelse . Vidare ska det införas en bestämmelse om synnerligen grovt vapenbrott med straffskalan fängelse i lägst tre och högst . Förslaget utredning: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår inte någon förändring av straffminimum för grovt brott eller av straffmaximum för brott av normalgraden. I fråga om synnerligen grovt brott föreslår utredningen att straffminimum ska vara fängelse . Utredningen föreslår också en annan lagteknisk lösning än regeringen. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som uttalar sig tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invändning. vid anser att det saknas tillräckliga skäl för att skärpa straffet för grovt vapenbrott och avstyrker utredningens förslag. Även Förvaltningsrätten i ifrågasätter om det finns behov av en straffskärpning. Förvaltningsrätten anser också att effekten av straffmätningsreform och den förändring av det grova vapenbrottet som gjordes 2012 bör avvaktas innan ytterligare förändringar görs. anser att minimistraffet för grovt vapenbrott bör höjas till fängelse . Enligt bör straffminimum, när det gäller mer kvalificerade vapen som kulsprutepistoler, vara fängelse . De straffprocessuella konsekvenserna av förslaget anförs av vid som ett skäl mot förslaget, medan nämner det ökade utrymmet för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation som ett skäl för att även minimistraffet ska höjas. Förslaget utredning: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag men utredningen föreslår en annan lagteknisk lösning. Remissinstanserna: I huvudsak tillstyrker remissinstanserna förslagen eller har inte något att invända. vid nöjer sig med att framföra en viss skepticism mot behovet av en skärpning. anför att konsekvenserna av en fördubbling av straffskalan för vapenbrott av normalgraden borde övervägas ytterligare. Tingsrätten efterlyser också vägledning avseende vilka brott som bör ha ett straffvärde i intervallet sex till elva månaders fängelse och i vilka fall utrymmet för att bedöma en gärning som brott av normalgraden kan öka. Enligt torde den föreslagna höjningen av minimistraffet kunna leda till straffskärpningar i större utsträckning än vad som uppnås med en höjning av maximistraffet. och vapenägares förbund är positiva till förslagen men tror att de får en begränsad avskräckande effekt. och vapenägares förbund framhåller den ökade möjligheten att använda vissa tvångsmedel som en fördel med förslaget. Justitiekanslern anser att det finns behov av att följa upp frågor inom angränsande områden. Enligt och bör förslagen medföra ändringar även i annan lagstiftning. föreslår att det i lagen om straff för smuggling ska införas ett brott benämnt grov vapensmuggling med straffskalan fängelse i lägst två och högst . anför att det kan finnas skäl att se över straffbestämmelserna i lagen om brandfarliga och explosiva varor och i lagen om krigsmateriel. vapenägares förbund nämner särskilt användandet av andra anordningar än skjutvapen, t.ex. handgranater. efterlyser en översyn av systematiken och lagstiftningstekniken i vapenlagstiftningen. Skälen för regeringens förslag En skärpt syn på allvarliga vapenbrott Straffet för vapenbrott har inte ändrats sedan den särskilda straffskalan för grovt vapenbrott infördes för . har det skett förändringar som påverkar synen på denna typ av brottslighet. En sådan förändring gäller den brottsliga användningen av skjutvapen. Även om det saknas statistiskt underlag för slutsatsen att vapenbrotten i allmänhet har blivit fler eller grövre finns det tecken på att personer som tillhör kriminella gäng har tillgång till skjutvapen i större utsträckning . Benägenheten att använda vapen verkar också ha ökat. har det förekommit ett stort antal skjutningar, framförallt i de tre storstäderna , och . skedde t.ex. 84 skjutningar i , varav 35 har bedömts vara gängrelaterade. skedde över 50 gängrelaterade skjutningar i . Av den officiella brottsstatistiken framgår också att andelen dödligt våld med skjutvapen har ökat. Tillgång till skjutvapen utgör en förutsättning för att grova våldsbrott ska komma till stånd, och en uppkommen våldssituation riskerar att få betydligt svårare följder om skjutvapen förekommer. När innehav, överlåtelse eller utlåning av vapen har koppling till kriminella grupperingar och konflikter finns det – som de senare årens skjutningar visar – en påtaglig risk för att vapnen kommer till användning vid allvarliga våldsbrott. Utvecklingen i fråga om användning av skjutvapen i kriminella kretsar gör därför att en strängare syn på de grövre formerna av vapenbrott är motiverad. har synen på avsiktliga angrepp på enskildas fysiska integritet blivit strängare. Det gäller t.ex. brott mot liv, grövre misshandelsbrott, grövre frihets- och fridsbrott samt rånbrott, men även andra brott med inslag av våld eller hot om våld. Den skärpta synen har fått genomslag i strafflagstiftningen bl.a. genom den straffmätningsreform som genomfördes och som syftade till en generell höjning av straffen för allvarliga våldsbrott (prop. 2009/10:147). Genom reformen delades dessutom straffskalan för grov misshandel upp och de grövsta gärningarna hänfördes till en ny synnerligen grov grad av brottet. Vidare har straffskalan för mord ändrats och har beslutat om ytterligare skärpningar som tar sikte på en ökad användning av livstidsstraffet (prop. 2008/09:118 och 2013/14:194). Preskription för bl.a. mord och dråp har också avskaffats (prop. 2009/10:50). Regeringen har dessutom tagit initiativ till en ny utredning med uppdrag att se över straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott i syfte att åstadkomma en höjd straffnivå för dessa brott. Utredningen överlämnade betänkandet Straffskalorna för allvarliga våldsbrott (SOU 2014:18). Vapenbrottet är inte konstruerat på ett sätt som förutsätter att någon skadas, men kriminaliseringen syftar ytterst till att förebygga den skada vapen kan orsaka. Förekomsten av illegala skjutvapen ökar risken för att någon ska komma till skada och den skärpta synen på allvarliga våldsbrott gör därför att det finns anledning att se allvarligare även på vapenbrott. Detta gäller i synnerhet de grövre formerna av vapenbrott som innebär en mer påtaglig risk för att vapen ska komma till brottslig användning. En skärpt syn på allvarligare vapenbrott bör återspeglas i brottets struktur och straffskala. När straffbestämmelsen senast var föremål för ändring ifrågasatte regeringen om bestämmelsens utformning speglar brottstypens allvar och ger tillräckligt utrymme för att på ett nyanserat sätt beakta allvaret i de mest klandervärda vapenbrotten men konstaterade att det saknades underlag för en förändring av straffskalan (prop. 2011/12:109 s. 16). Regeringen anser att det nu finns anledning att över- väga förändringar av brottets struktur och straffskala för att straffet på ett Prop. 2013/14:226 tillfredsställande sätt ska motsvara den grova vapenbrottslighetens allvar. Höjt minimistraff för grovt vapenbrott och höjt maximistraff för vapenbrott av normalgraden Straffminimum för grovt vapenbrott är fängelse . Som grovt brott bedöms främst gärningar som typiskt sett innebär en fara för att vapen ska komma till brottslig användning eller som på annat sätt är särskilt farliga. För att åstadkomma en generell skärpning av straffen för de allvarligare formerna av vapenbrott anser regeringen att minimistraffet för grovt vapenbrott bör höjas till fängelse . En höjning av minimistraffet leder till omedelbara höjningar av straffen för den stora grupp brott som bedöms ha ett straffvärde motsvarande straffminimum men innebär också en uppgradering av straffvärdet för grövre vapenbrott i allmänhet. Det högsta straffet för vapenbrott av normalgraden är fängelse , vilket motsvarar det föreslagna lägsta straffet för grovt vapenbrott. Höjningen av minimistraffet för grovt vapenbrott bör medföra en större spridning i straffmätningen även inom straffskalan för vapenbrott av normalgraden och följaktligen medföra en viss skärpning också avseende det . Detta gäller särskilt sådana brott av normalgraden som är av allvarligare slag, eftersom det kan antas att straffvärdet för dessa brott även fortsättningsvis kommer att bedömas ligga i närheten av straffminimum för grovt vapenbrott. Det kan därför finnas skäl att också höja straffmaximum för vapenbrott av normalgraden. För en sådan höjning talar också att det även fortsättningsvis bör finnas en möjlighet att inom ramen för straffskalan döma till straff som överstiger straffminimum för det grova brottet, exempelvis i vissa återfallssituationer. Straffmaximum för vapenbrott av normalgraden bör därför höjas till fängelse . En särskild rubricering och straffskala för synnerligen grovt vapenbrott Det högsta straffet för grovt vapenbrott är fängelse . Straff i den övre delen av straffskalan är ovanligt även om det förekommer. En straffskala bör dock vara utformad så att den ger utrymme för en differentierad straffmätning även i mer sällsynta fall. Enligt regeringens mening kan det ifrågasättas om dagens straffmaximum lämnar ett tillräckligt sådant utrymme. Ett vapenbrott förutsätter, som påpekats ovan, inte att någon skada har uppkommit. Det kan därför förefalla naturligt att det högsta straff som brottet kan föranleda är lägre än det högsta straff som kan följa på brott som aktualiseras när ett vapen har orsakat skada, t.ex. rån eller grov misshandel. En sådan jämförelse är emellertid inte helt rättvisande eftersom ett vapenbrott kan omfatta förfaranden med fler än ett vapen. När straffskalan för vapenbrott jämförs med straffskalan för exempelvis rån, är det därför nödvändigt att beakta att det som jämförs är straffet för ett rån och straffet för en vapenhantering som, om indelningen i brottsenheter hade varit en annan, skulle ha kunnat utgöra ett stort antal vapenbrott. Det är när ett brott avser ett mycket stort antal vapen som det kan ifrågasättas om maximistraffet för grovt vapenbrott ger utrymme att fullt ut beakta brottslighetens allvar. Samtliga domar omfattande längre fängelsestraff som utredningarna har redovisat avser ett stort antal vapen. I den dom där det längsta straffet har dömts ut (fängelse och för grovt vapenbrott och övergrepp i rättssak) rörde det sig om innehav av minst hundra pistoler och revolvrar samt fyra kulsprutepistoler. Även om en så omfattande illegal vapenhantering får antas vara ovanlig, är det inte svårt att föreställa sig att ännu mer kvalificerade gärningar skulle kunna förekomma. Det är t.ex. inte orealistiskt att tänka sig innehav av ännu fler eller farligare vapen eller fall där det utöver innehav av ett stort antal vapen även har förekommit överlåtelser. Inte minst uppgifter om den organiserade brottslighetens utveckling – med tecken bl.a. på en ökad vapenanvändning i de tre storstäderna – gör det angeläget att se till att strafflagstiftningen har beredskap att hantera vapenbrott som är grövre än de som har varit föremål för domstolarnas prövning. Det bör också beaktas att den höjning av straffminimum för grovt vapenbrott som regeringen föreslår syftar till en generell höjning av straffnivån för allvarligare vapenbrott. När straffen i allmänhet blir högre ligger det närmare till hands att uppfatta det nuvarande högsta straffet som otillräckligt. Regeringen anser därför att det högsta straffet för vapenbrott bör höjas till fängelse . och vid anför att antaganden om en framtida utveckling av vapenanvändningen inte bör användas som skäl för att höja straffmaximum. Regeringen konstaterar att den föreslagna höjningen inte bygger på en prognos om den framtida utvecklingen utan syftar till att möjliggöra en rimlig straffmätning av tänkbara gärningar som inte skiljer sig på något avgörande sätt från de brott som har föranlett de högsta straffen. För att åstadkomma en mera differentierad och skärpt straffmätning vid vapenbrott kan det övervägas om höjningen av straffmaximum bör kompletteras med en särskild straffskala för de mest straffvärda gärningarna. Som skäl för att införa en särskild straffskala anför utredning bl.a. att likformigheten är stor vid straffvärdebedömningen för grova vapenbrott och att det finns en tendens att mäta ut straff på eller nära straffminimum. Bilden nyanseras av nyare uppgifter utredning, där det bl.a. framgår att tio månaders fängelse är den genomsnittliga strafftiden i fall där grovt vapenbrott är huvudbrott. är det angeläget att alla relevanta omständigheter kring brottet beaktas vid straffmätningen. Att införa en ytterligare grad av vapenbrottet är ett sätt att i möjligaste mån säkerställa detta. Med tätare avstånd mellan hållpunkterna i straffskalan ökar förutsättningarna för en mer differentierad straffmätning. Det bör t.ex. ligga nära till hands att bestämma straffet för ett brott som nästan uppfyller kraven för att hänföras till en högre grad så att det hamnar nära straffminimum för den graden. I sammanhanget kan noteras att i en nyligen redovisad utvärdering har funnit att det straffmätningsreform, då det bl.a. infördes en synnerligen grov grad av misshandelsbrottet, har skett en ökad spridning i strafflängd för misshandelsbrott, framför allt grov och synnerligen grov misshandel (rapport 2014:6). Förslaget att införa en ny grad i straffskalan tas i huvudsak väl emot av remissinstanserna. Förvaltningsrätten i anser att det finns skäl att avvakta effekten av bl.a. ändring av bestämmelsen om grovt vapenbrott, då det i lagtexten lades till omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt. Den förändring av vapenbrottets struktur och straffskala som övervägs kan sägas bygga vidare på och förstärka det regeringen ville åstadkomma genom lagändring. I det lagstiftningsärendet förutskickades också att ytterligare skärpningar av det grova vapenbrottet skulle behöva göras. Regeringen ser mot den bakgrunden ingen anledning att avvakta i frågan utan anser att det bör införas ett synnerligen grovt vapenbrott. Det synnerligen grova vapenbrottet bör omfatta de grövsta gärningarna. Vilka dessa är behandlar regeringen i avsnitt 7.3. Straffskalan för det synnerligen grova brottet bör börja vid fängelse och kommer då att omfatta de mest straffvärda av de gärningar som skulle hänföras till det grova vapenbrottet. återstår ett tillräckligt utrymme för en differentierad straffmätning i fråga om det grova brottet. Fängelse har inte tidigare använts som straffminimum för något brott, även om det förekommer som straffmaximum. Några systematiska skäl mot att ta den nya nivån i bruk finns emellertid inte, som det finns goda skäl att använda den. Remissinstanserna har inte heller några invändningar mot förslaget. Regeringens förslag om ett synnerligen grovt brott innebär, till skillnad från vad utredningarna föreslår, att det införs en ny brottsrubricering. Det skiljer sig också från vad som gäller för misshandelsbrott som är att anse som synnerligen grovt (3 kap. 6 § ). När den infördes ansåg några remissinstanser, bl.a. , och , att den synnerligen grova graden av brottet skulle ges en egen brottsrubricering. Regeringen bedömde däremot att det saknades anledning att, utöver den strängare straffskalan, särskilt kategorisera dessa fall (prop. 2009/10:147 s. 16 och 19). Detta hindrar dock inte att en särskild brottsrubricering nu införs för den synnerligen grova graden av vapenbrottet. Uttrycket synnerligen grovt brott får numera anses etablerat, vilket i sig skulle kunna tala för att använda uttrycket i en brottsrubricering. Genom en egen brottsrubricering är det också i varje situation klart vilken grad av ett brott – och därmed vilken straffskala – som avses. Bland annat kommer det att av ett domslut framgå att domen avser synnerligen grovt brott. Regeringen anser därför att det finns goda skäl att låta den nya graden av vapenbrottet få en egen rubricering, nämligen synnerligen grovt vapenbrott. Regeringen föreslår sammanfattningsvis att det ska införas ett synnerligen grovt vapenbrott med straffskalan fängelse i lägst tre och högst . Det grova och det synnerligen grova vapenbrottet bör behandlas i en särskild paragraf. Därmed krävs följdändringar även i andra bestämmelser i vapenlagen och i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. bör, som Lagrådet föreslår, den sistnämnda lagen justeras så att den inte omfattar vapenbrott som är ringa. Förhållandet till annan lagstiftning Enligt utredning finns det frågor som hade lämpat sig att utreda tillsammans med de nu aktuella frågorna men som legat utanför utredningens uppdrag. Även några av remissinstanserna anser att det kan 2013/14:226 finnas skäl att se över annan lagstiftning till följd av de förändringar av vapenbrottet som föreslås. Regeringen konstaterar att det inte finns förut- sättningar att i detta ärende ta ställning till de frågor som berörts. När det gäller synpunkt att skärpningarna i vapenbrottets straffskala bör medföra ändringar i lagen om (2000:1225) straff för smuggling, noteras att det grova smugglingsbrottet har samma straffmaximum, fängelse , som regeringen föreslår att vapenbrottet ska få. Straffskalan ger därför utrymme att beakta den skärpta synen på vapenbrott vid straffmätningen av smugglingsbrott som avser vapen. När ska ett vapenbrott bedömas som grovt eller Regeringens förslag: Vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt ska det särskilt beaktas om vapnet har innehafts på allmän plats eller på en annan plats där människor brukar samlas eller har samlats eller i ett fordon på en sådan plats, om vapnet har varit av särskilt farlig beskaffenhet, om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett flera vapen eller om gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Vid bedömningen av om brottet är synnerligen grovt ska det särskilt beaktas om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett ett stort Förslaget utredning: Överensstämmer delvis med rege- Utredningen föreslår inte någon förändring av de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Enligt är det lämpligt att den övre delen av skalan för- behålls brott som gäller ett stort antal vapen och att även övriga omstän- digheter ska kunna beaktas. förbundet och efterfrågar tydligare vägled- ning kring vilka omständigheter som ska kvalificera ett vapenbrott som Enligt vapenägares förbund kan det finnas andra kriterier än mängden vapen som bör ha betydelse för om brottet ska betraktas som grovt. stämmelserna utformas på ett sätt som tydligare markerar de avancerade Förslaget utredning: Överensstämmer i huvudsak med Utredningen föreslår dock som en ytterligare omständighet i den första punkten att vapnet har varit redo att användas. också en något annorlunda utformning av punkten. Remissinstanserna: anser att ordet skjut- vapen bör användas i stället för vapen i bestämmelsen. instanser anför att uttrycket redo att användas i första punkten inte synes täcka de situationer som utredningen avsett. redo vanligen förstås som klar eller färdigställd, medan bestäm- melsen är avsedd att kunna tillämpas även i andra fall än när vapnet är Hovrätten anser att det av lagtexten tydligare bör framgå att ett vapenbrott är särskilt allvarligt när risken för skada är särskilt påtaglig. Enligt , som anser att en tydligare formulering av lag- texten bör övervägas, ger det valda uttrycket intryck av att vapnet ska föreslår formuleringen vapnet har varit skarpladdat eller om ammunition funnits tillgänglig på ett sådant sätt att vapnet kan anses ha varit redo att användas []. förbundet bör begreppet fordon på allmän plats behållas och komplette- ras med en skrivning om annat förvaringsutrymme. komnar, liksom vapenägares förbund, utvidgningen till andra platser där människor samlas. Enligt hovrätten ger ändringen anledning att överväga om motsvarande ändringar bör göras i 5 kap. 6 § vapenlagen och 1 § lagen om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. Beträffande den andra punkten ifrågasätter Svenska vapensamlar- föreningen och vapenägares förbund att vissa slags vapen ska anses som särskilt farliga. Enligt vapenägares förbund framstår termerna särskilt eldkraftiga eller särskilt effektstarka som mer adekvata. anför att den nya fjärde punkten tillsammans med de övriga justeringarna sannolikt kommer att möjliggöra en mer nyanserad utredning och lagföring avseende de grova vapenbrotten. hovrätt bör den nya punkten kunna bidra till att vapeninnehavets kontext lyfts fram och särskilt beaktas. När det gäller det synnerligen grova brottet anför att det finns anledning att i lagtexten klargöra att också andra omständigheter än antalet vapen kan medföra att ett vapenbrott är synnerligen grovt. tingsrätt efterlyser förtydligande av vad lagstiftaren anser vara ett stort antal vapen och när ett vapenbrott avseende ett mindre antal vapen kan vara synnerligen grovt. föreslår följande tillägg i bestämmelsen: Även om det inte är fråga om ett stort antal vapen kan vapenbrottet bedömas som synnerligen grovt om någon eller några av de omständigheter som anges i första stycket föreligger och gör sig gällande med särskild styrka. anför att en tydligare tillämpningsanvisning bör övervägas. Enligt är den föreslagna Verket anser dessutom att det kan vara rimligt att be- akta även andra omständigheter. Skälen för regeringens förslag Bestämmelsen om när ett brott är grovt brott görs något mer allmängiltig anges i lagtexten omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt. heterna lades till för att bestämmelsen skulle bli mer informativ och ge bättre vägledning samt bidra till bättre förutsebarhet och till större enhet- lighet i rättstillämpningen. En avsikt bakom lagändringen var också att bestämmelsens tillämpningsområde skulle utvidgas något (prop. 2011/12:109 s. 16). De omständigheter som särskilt ska beaktas hänför sig till platsen för innehavet (första punkten), vapnets relativa farlighet (andra punkten) och antalet vapen (tredje punkten). Som framhölls i det tidigare lagstiftningsärendet är avsikten dock att domstolen ska göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet (samma prop. s. 19). Den genomgång av domar från tiden efter lagändringen som 2014 års utredning har gjort tyder på att den nya regleringen tillämpas på det sätt Den får därmed i huvudsak anses ändamålsenlig. Regeringen bedömer emellertid att det finns skäl att justera bestämmelsen för att göra den något mer allmängiltig och för att ytterligare betona den nyanserade bedömning som ska göras. Den första punkten bör ges en mer generell utformning. Punkten avser innehav av vapen på allmän plats, i ett fordon på allmän plats eller inom ett skolområde där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs.