prop · H103237 · 2014-05-27 00:00:00 — av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning och kvarhållande av försändelse. Interimistiska beslut om dessa tvångsmedel kan i stället fattas med stöd av reglerna i . I konsekvens med förändringen i 27 kap. 21 a § utgår också hänvisningen till annan olägenhet som är av väsentlig betydelse för utredningen än en fördröjning. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Av det andra stycket framgår bl.a. att åklagaren, när denne har meddelat ett interimistiskt tillstånd, ska anmäla åtgärden till rätten. Bestämmelsen ändras på så sätt att anmälan ska göras utan dröjsmål i stället för genast. Detta medför att terminologin beträffande anmälningar blir densamma som i 27 kap. 9 a § och 21 a § . Övriga ändringar är endast språkliga. Dessa är inte avsedda att medföra någon ändring i sak. 11.3Förslaget till lag om ändring i lagen om ändring i lagen om särskild utlänningskontroll En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation ska granskas möjligt. Granskningen får utföras endast av rätten, Säkerhetspolisen, eller en åklagare. Om upptagningen eller uppteckningen innehåller något som inte är av betydelse för ändamålet med avlyssningen, ska den i denna del förstöras efter granskningen. I fråga om brott eller förestående brott som inte är av betydelse för ändamålet med avlyssningen ska dock 27 kap. 24 § andra och tredje styckena tillämpas. En försändelse eller någon annan handling som omfattas av tillstånd enligt 20 § får inte närmare undersökas, öppnas eller granskas av någon annan än rätten, Säkerhetspolisen, eller en åklagare. En sådan handling ska undersökas möjligt. När undersökningen har slutförts, ska en försändelse som finns hos ett befordringsföretag sändas till den som försändelsen är ställd till och en annan handling återlämnas till den hos vilken handlingen påträffats, om den inte tas i beslag. Paragrafen reglerar bl.a. hanteringen av upptagningar och uppteckningar från tvångsmedelsanvändning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Paragrafen reglerar även förutsättningarna för att information från tvångsmedlen ska få vidarebehandlas. Ändringen i det andra stycket är en följd av att styckesindelningen i 27 kap. 24 § förändras. Hänvisningen i den aktuella paragrafen justeras därför. Vidare görs språkliga justeringar i det andra stycket. Någon ändring i sak är inte avsedd. Förslaget till lag om ändring i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål En ansökan om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation av någon som befinner sig i handläggs av åklagare. Av ansökan ska det framgå åtgärden önskas och sådana uppgifter som behövs för att åtgärden ska kunna genomföras. Åklagaren ska genast pröva om det finns förutsättningar för åtgärden och i sådant fall ansöka om rättens tillstånd till åtgärden eller, när det får ske enligt 27 kap. 21 a § , själv besluta om åtgärden. Upptagningar och uppteckningar behöver inte granskas enligt 27 kap. 24 § . Om åklagaren har fattat beslut enligt första stycket, ska återredovisning enligt 2 kap. 17 § ske först sedan rätten fattat beslut om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Upptagningar och uppteckningar får bevaras efter det att ärendet om rättslig hjälp har avslutats och återredovisning skett enligt 2 kap. 17 § endast om detta är tillåtet enligt 27 kap. 24 § . I fråga om underrättelse till en enskild enligt 27 kap. 31–33 §§ ska bestämmelserna i 27 kap. 31 § fjärde stycket och 33 § andra och tredje styckena samma balk inte tillämpas. Underrättelse ska lämnas så snart det kan ske efter det att åtgärden enligt första stycket har avslutats. Underrättelsen ska, utöver vad som följer av 27 kap. 33 § första stycket , skjutas upp om sekretess gäller enligt 18 kap. 17 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Om det på grund av sekretess inte har kunnat lämnas någon underrättelse från det att åtgärden avslutades, behöver underrättelsen inte lämnas. Underrättelse ska inte lämnas om utredningen gäller brott som motsvarar brott som anges i 27 kap. 33 § tredje stycket . En ansökan om hemlig kameraövervakning av någon som befinner sig i handläggs av åklagare. Åklagaren ska genast pröva om det finns förutsättningar för åtgärden och i sådant fall ansöka om rättens tillstånd eller, när det får ske enligt 27 kap. 21 a § , själv besluta om åtgärden. Upptagningar behöver inte granskas enligt 27 kap. 24 § . Om åklagaren har fattat beslut enligt första stycket, ska återredovisning enligt 2 kap. 17 § ske först sedan rätten fattat beslut om hemlig kameraövervakning. Upptagningar får bevaras efter det att ärendet om rättslig hjälp har avslutats och återredovisning har skett enligt 2 kap. 17 § endast om detta är tillåtet enligt 27 kap. 24 § . I fråga om underrättelse till en enskild enligt 27 kap. 31–33 §§ ska bestämmelserna i 4 kap. 25 § tredje stycket denna lag tillämpas. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål innehåller bl.a. bestämmelser som reglerar under vilka förutsättningar kan lämna bistånd med hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning. Bestämmelserna i 25 och 27 §§ justeras så att åklagarens möjligheter att meddela interimistiska beslut vid tillämpning av lagen omfattar även hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning. I likhet med vad som redan gäller för interimistiska beslut om hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får insamlade uppgifter emellertid inte lämnas över till den ansökande staten innan rätten har fattat beslut om tvångsmedlet. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Ändringen i 25 § tredje stycket är en följd av att styckesindelningen i 27 kap. 31 § ändras. Hänvisningen justeras därför. Övriga ändringar är endast språkliga. En ansökan om hemlig rumsavlyssning av någon som befinner sig i handläggs av åklagare. Åklagaren ska genast pröva om det finns förutsättningar för åtgärden och i sådant fall ansöka om rättens tillstånd. Upptagningar och uppteckningar behöver inte granskas enligt 27 kap. 24 § . Upptagningar och uppteckningar får bevaras efter det att ärendet om rättslig hjälp har avslutats och återredovisning skett enligt 2 kap. 17 § endast om detta är tillåtet enligt 27 kap. 24 § . I fråga om underrättelse till en enskild enligt 27 kap. 31–33 §§ ska bestämmelserna i 4 kap. 25 § tredje stycket denna lag tillämpas. Om hemlig rumsavlyssning ska äga rum av någon som befinner sig i en annan stat och den andra staten kräver att ansökan först ska prövas av domstol i , får rätten på begäran av svensk åklagare besluta att tillåta rumsavlyssningen. Underrättelse enligt 27 kap. 31 § ska inte lämnas. I 28 a § och 28 b § finns bestämmelser om internationell rättslig hjälp med hemlig rumsavlyssning. Ändringarna i bestämmelserna är en följd av att reglerna om hemlig rumsavlyssning införs i . Hänvisningarna justeras därför. Någon ändring i sak är inte avsedd. 11.5Förslaget till lag om ändring i lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott Tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation enligt 27 kap. 18 § första stycket , hemlig övervakning av elektronisk kommunikation enligt 27 kap. 19 § första och andra styckena eller hemlig kameraövervakning enligt 27 kap. 20 a § första stycket får meddelas om det med hänsyn till omständigheterna finns en påtaglig risk för att en person kommer att utöva brottslig verksamhet som innefattar 1.sabotage eller grovt sabotage enligt 13 kap. 4 eller 5 § , 2.mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning, sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage enligt 13 kap. 1, 2, 3, 5 a eller 5 b § , om brottet innefattar sabotage enligt 4 § samma kapitel, 3.uppror, väpnat hot mot laglig ordning eller brott mot medborgerlig frihet enligt 18 kap. 1, 3 eller 5 § , 4.högförräderi, krigsanstiftan, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med hemlig uppgift eller grov olovlig underrättelseverksamhet mot , mot främmande makt eller mot person enligt 19 kap. 1, 2, 5, 6 eller 8 § eller 10 § andra stycket, 10 a § andra stycket eller 10 b § andra stycket , 5.företagsspioneri enligt 3 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter, om det finns anledning att anta att den brottsliga verksamheten kommer att utövas på uppdrag av eller understödjas av en främmande makt eller av någon som kommer att agera för en främmande makts räkning, 6.terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, grovt brott enligt 3 § andra stycket lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller grovt brott enligt 6 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, eller 7.mord, dråp, grov misshandel, människorov eller olaga frihetsberövande enligt 3 kap. 1, 2 eller 6 § eller 4 kap. 1 § eller 2 § första stycket i avsikt att påverka offentliga organ eller den som yrkesmässigt bedriver nyhetsförmedling eller annan journalistik att vidta eller avstå från att vidta en åtgärd eller att hämnas en åtgärd. Tillstånd enligt första stycket får också meddelas om det finns en påtaglig risk för att det inom en organisation eller grupp kommer att utövas brottslig verksamhet som avses i första stycket och det kan befaras att en person som tillhör eller verkar för organisationen eller gruppen medvetet kommer att främja denna verksamhet. Paragrafen reglerar förutsättningarna för preventiv tvångsmedelsanvändning. En ändring av närmast redaktionell natur görs i inledningen av paragrafens första stycke. Ändringen innebär att hänvisningen till 27 kap. 19 § justeras så att den avser både det första och det andra stycket i den paragrafen. Genom ändringen förtydligas att meddelanden även vid tillämpning av den nu aktuella lagen, när förutsättningarna för hemlig övervakning av elektronisk kommunikation är uppfyllda, får hindras från att nå fram. Det första stycket i den nu aktuella paragrafen ändras vidare på så sätt att misstankerekvisitet särskild anledning att anta byts mot ett riskrekvisit (påtaglig risk). De närmare överväganden som ligger till grund för förändringen i den delen finns i avsnitt 6.3.2. En självklar utgångspunkt är att en riskbedömning vid preventiv tvångsmedelsanvändning inte får bygga endast på spekulationer eller allmänna bedömningar utan ska vara grundad på faktiska omständigheter som föreligger vid beslutstillfället. Detta kan vara t.ex. uttalanden, hotelser eller annat faktiskt agerande som talar för att brottslig verksamhet av visst slag kommer att utövas (jfr prop. 2005/06:177 s. 83). Risken ska vidare avse en klart förutsebar utveckling utifrån dessa omständigheter, t.ex. att ett terrordåd eller attentat kan komma att ske. Att risken ska vara påtaglig innebär också ett krav på viss sannolikhet för att risken ska förverkligas. Däremot krävs det inte att risken avser en konkretiserad gärning på det sätt som har utvecklats i praxis beträffande misstankerekvisitet enligt den nuvarande lagstiftningen. Tillstånd till tvångsmedelsanvändning enligt lagen bör alltså kunna meddelas i fall när flera inträffade omständigheter kan påvisas som starkt talar för en risk för att ett brott av ett visst slag kommer att inträffa men utan att det går att konkretisera hur risken kan förverkligas, t.ex. vilket närmare tillvägagångssätt som kommer att användas vid ett terrordåd eller vilket mål detta kommer att avse. Bedömningen av risken bör ta sin utgångspunkt i både avsikt och förmåga. Det utredningskrav som enligt den nuvarande lagstiftningen gäller beträffande de omständigheter som läggs till grund för riskbedömningarna bör tillämpas även i fortsättningen (se NJA 2009 s. 917 och nämnda prop. s. 83). Paragrafens första stycke ändras också på så sätt att s.k. statsstyrt företagsspioneri (se prop. 2007/08:163 s. 54 f.) läggs till i uppräkningen av brott som den brottsliga verksamheten kan innefatta. Övervägandena i den delen finns i avsnitt 6.3.3. Paragrafens andra stycke är nytt. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.2. Den nya bestämmelsen innebär att det, när det finns en påtaglig risk för att brottslighet av angivet slag kommer att begås inom en organisation eller grupp, införs en viss lättnad beträffande kravet på riskbedömning i förhållande till de personer som tillhör eller verkar för organisationen eller gruppen. Tvångsmedelsbeslut måste dock alltid riktas mot en viss utpekad person inom organisationen eller gruppen. Däremot behöver graden av risk som kan knytas till personen i dessa fall inte nå upp till nivån påtaglig risk, utan det är tillräckligt att det kan befaras att personen medvetet kommer att främja den brottsliga verksamheten. I dessa fall ska alltså två olika riskbedömningar göras, en i förhållande till organisationen eller gruppen (påtaglig risk) och en annan i förhållande till den person som man överväger att rikta tvångsmedelsanvändningen mot (kan befaras medvetet främja). Vad avser den riskbedömning som ska göras i förhållande till organisationen gäller samma krav som för bedömningar enligt det första stycket. I dessa fall tillkommer dock även krav på att risken ska avse brottslig verksamhet som kommer att utövas inom organisationen eller gruppen. Detta innebär att det ska finnas en koppling mellan organisationen eller gruppen och den brottsliga verksamheten. När det sedan gäller den riskbedömning som ska göras i förhållande till den person som tvångsmedelsanvändningen riktar sig mot krävs att det kan befaras att personen kommer att främja den brottsliga verksamheten. Termen främjande är avsett att ha samma betydelse som enligt . De krav som ställs där för att ett främjande i objektiv mening ska anses föreligga ska således tillämpas även i detta sammanhang. I likhet med vad som gäller enligt första stycket är dock inte avsikten att de brottsbekämpande myndigheterna ska behöva konkretisera exakt vilken eller vilka åtgärder som den aktuella personen kan befaras vidta. Den bedömning som ska göras bör därför snarare ta sikte på att värdera de omständigheter som talar för en risk för främjande än att bedöma vad ett sådant främjande kan tänkas bestå i. Bestämmelsen innebär att det ställs ett visst krav på konkretion beträffande de omständigheter som talar för att ett främjande kommer att ske. Det måste alltså finnas vissa objektivt fastställbara tecken på att den person som man överväger att använda tvångsmedel mot kommer att vidta någon åtgärd som i det aktuella fallet innebär ett främjande. på sannolikhet för att någon kommer att utöva ett främjande är dock lägre än kravet på sannolikhet för att brottslig verksamhet kommer att utövas inom organisationen eller gruppen. Detta framgår av att det är tillräckligt att ett främjande kan befaras. Omständigheter som kan tala för att en främjandefara föreligger bör t.ex. i vissa fall kunna vara den ställning personen har i organisationen (som t.ex. ledare eller aktiv medlem) eller att denne tidigare dömts för brottslighet som är relevant i sammanhanget. brottslighet som därvid kan vara relevant är inte endast sådan som innefattar brott som kan leda till tvångsmedel enligt lagen. Exempelvis kan, när den aktuella risken avser ett attentat, tidigare vålds- eller vapenbrottslighet vara av betydelse. Medlemskap i en organisation är emellertid inte i sig tillräckligt för ett tvångsmedelsbeslut mot någon. För att ett främjande ska kunna läggas till grund för ett beslut om tvångsmedel enligt lagen krävs också att det kan befaras att främjandet kommer att ske medvetet. Det är alltså inte tillräckligt att det kan befaras att en person mera allmänt kommer att stödja en organisation eller grupp, t.ex. genom att lämna ekonomiskt stöd eller liknande, om personen inte är medveten om att han eller hon därigenom främjar brottslig verksamhet. Kravet innebär att det ska kunna befaras att den aktuella personen antingen kommer att agera i direkt syfte att främja brottslig verksamhet eller att denne inser att detta kommer att bli effekten av hans eller hennes handlande. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation enligt 1 § får endast avse 1.ett telefonnummer eller annan adress eller en viss elektronisk kommunikationsutrustning som tillståndet avser innehas eller har innehafts av den person som avses i 1 § eller annars kan antas ha använts eller komma att användas av honom eller henne, eller 2.ett telefonnummer eller annan adress eller viss elektronisk kommunikationsutrustning som det finns synnerlig anledning att anta att den person som avses i 1 § tillståndet avser har kontaktat eller kommer att kontakta. Avlyssning eller övervakning får inte avse meddelanden som endast överförs eller har överförts i ett elektroniskt kommunikationsnät som med hänsyn till sin begränsade omfattning och omständigheterna i övrigt får anses vara av mindre betydelse från allmän kommunikationssynpunkt. Hemlig kameraövervakning enligt 1 § får endast avse 1.en plats där den person som avses i 1 § kan antas komma att uppehålla sig, eller 2.en plats där den brottsliga verksamheten som avses i 1 § kan antas komma att utövas eller en nära omgivning till denna plats. I lagens 2 och 3 §§ anges vilka telefonnummer eller andra adresser respektive vilka platser som de hemliga tvångsmedlen får avse. De förändringar som görs i paragraferna är av redaktionell natur. Terminologin i paragraferna görs enhetlig genom att de båda hänvisar till den person som avses i 1 §. Därmed blir det också tydligare hur hänvisningarna förhåller sig till den lydelse av 1 § som föreslås. Kopplingen till en adress eller plats ska således gälla antingen en person som avses i 1 § första stycket eller en person som kan befaras utöva sådant främjande som avses i 1 § andra stycket. Frågan om tillstånd till tvångsmedel enligt 1–5 §§ prövas av . Frågan tas upp på ansökan av åklagaren. Vid tillståndsprövningen ska vad som föreskrivs om offentliga ombud i 27 kap. 26–30 §§ tillämpas. Av paragrafen framgår vilken domstol som är behörig att pröva frågor om tillstånd enligt lagen. Ändringen i det första stycket, som behandlas i avsnitt 8.9, innebär att blir exklusivt forum vid tillståndsprövningen. Det andra stycket är oförändrat. Om det kan befaras att inhämtande av rättens tillstånd enligt 6 § skulle medföra en fördröjning av väsentlig betydelse för möjligheterna att förhindra den brottsliga verksamheten, får tillstånd till åtgärden ges av åklagaren i avvaktan på rättens beslut. Om åklagaren har lämnat tillstånd enligt första stycket, ska han eller hon utan dröjsmål skriftligt anmäla beslutet hos rätten. I anmälan ska skälen för åtgärden anges. Rätten ska skyndsamt pröva ärendet. Om rätten finner att det inte finns skäl för åtgärden, ska den upphäva beslutet. Om åklagarens beslut har verkställts innan rätten gjort en prövning som avses i andra stycket, ska rätten pröva om det funnits skäl för åtgärden. Om rätten finner att det saknats sådana skäl, får de inhämtade uppgifterna inte användas i en brottsutredning till nackdel för den som har omfattats av avlyssningen eller övervakningen, eller för någon annan som uppgifterna avser. Paragrafen, som är ny, innebär att åklagaren får möjlighet att besluta interimistiskt i frågor om tvångsmedelsanvändning enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Utformningen motsvarar i huvudsak den föreslagna 27 kap. 21 a § . Den förevarande paragrafen avser dock även interimistiska tillstånd till kvarhållande av försändelse (jfr 27 kap. 9 a § ). Betydelsen av olägenheten av att inhämta rättens tillstånd knyts till möjligheterna att förhindra den brottsliga verksamheten. I ett beslut om tillstånd till tvångsmedel ska det anges 1.vilket eller vilka tvångsmedel som får användas, 2.vilken eller vilka av punkterna i 1 § första stycket 1–7 som ligger till grund för tillståndet, och 3.under vilken tid tillståndet gäller. I ett beslut om tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation ska det, förutom de uppgifter som framgår av första stycket, anges 1.vilket telefonnummer eller annan adress eller vilken elektronisk kommunikationsutrustning tillståndet avser, och 2.om åtgärden får verkställas utanför allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationsnät. I ett beslut om tillstånd till hemlig kameraövervakning ska, förutom de uppgifter som framgår av första stycket, den plats anges som tillståndet avser. I ett beslut om tillstånd till tvångsmedel ska det, när det finns skäl till detta, också i övrigt anges villkor för att tillgodose intresset av att enskildas personliga integritet inte kränks i onödan. Paragrafen reglerar vad ett tillståndsbeslut ska innehålla. En mindre justering görs i det första stycket som en följd av ändringarna i 1 §. Ett nytt fjärde stycke införs där det uttryckligen framgår att rätten i vissa fall ska föreskriva villkor för att tillgodose intresset av att enskildas integritet inte i onödan kränks. Övervägandena i den delen finns i avsnitt 8.4. Det nya stycket ska ses som en kodifiering av den ordning som redan tillämpas. Motsvarande ändring görs i 27 kap. 21 § . Se vidare i författningskommentaren till den paragrafen. Om det inte längre finns skäl för ett tillstånd till tvångsmedelsanvändning enligt denna lag, ska åklagaren eller rätten häva beslutet om tillstånd. Polis- myndigheten eller Säkerhetspolisen ska underrätta åklagaren om omständigheter som har betydelse för om beslutet ska hävas. I paragrafen regleras bl.a. skyldigheten att häva beslutet om tvångsmedel när det inte längre finns skäl för det. Ändringen, som behandlas i avsnitt 8.9, innebär att ordet polisen i förtydligande syfte ersätts med och Säkerhetspolisen. Om det vid tvångsmedelsanvändning enligt denna lag har kommit fram uppgifter om annan förestående brottslig verksamhet än den som omfattas av tillstånd enligt 1 §, får uppgifterna användas för att förhindra brott. Om det har kommit fram uppgifter om brott, får uppgifterna användas för att utreda brottet endast om det är fråga om 1.brott som anges i 1 § eller försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott, om en sådan gärning är belagd med straff, eller 2.annat brott, om det är föreskrivet fängelse eller däröver för brottet. Paragrafen reglerar de brottsbekämpande myndigheternas användning av överskottsinformation som kommer fram vid tvångsmedelsanvändning enligt lagen. Paragrafen har omformulerats något jämfört med förslaget i lagrådsremissen. Det andra stycket justeras så att regleringen motsvarar den som föreslås gälla för hemlig rumsavlyssning. Övervägandena finns i avsnitt Ändringen innebär att överskottsinformation från de preventiva tvångsmedlen får användas om informationen rör ett brott som omfattas av lagen eller ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation eller hemlig kameraövervakning ska granskas möjligt. utföras endast av rätten, en åklagare, eller . Efter anvisning av rätten, en åklagare eller någon av de nämnda myndigheterna får granskningen utföras även av en sakkunnig eller någon annan som har anlitats i ärendet. Upptagningar och uppteckningar ska, i de delar de är av betydelse för att förhindra förestående brott, bevaras så länge det behövs för att förhindra brott. I de delar upptagningarna och uppteckningarna innehåller sådana uppgifter om brott som enligt 12 § får användas för att utreda brott ska de bevaras till dess att förundersökningen har lagts ned eller avslutats eller, om åtal har väckts, målet har avgjorts slutligt. De ska därefter förstöras.