prop · H103232 · 2014-05-27 00:00:00 — anför att även annan anställd än polisman bör i de fall anmälan om brott sker till sådan person, exempelvis genom polisens kontaktcenter (PKC) eller Polismyndighet- ens reception, kunna vidta utredningsåtgärder innan en förundersökning hunnit inledas. En sådan åtgärd kan t.ex. vara att hålla ett förhör med målsäganden. Om sådana åtgärder möjliggörs också för andra anställda än polismän skulle det sannolikt innebära att brottshanteringen inom polisen kan effektiviseras med bl.a. minskade genomströmningstider för anmälda brott samt högre kvalitet på beslutsunderlagen. Rikspolisstyrel- sen lämnade också i sin rapport befogenheter för civil personal inom Polisen förslag till ändring av 23 kap. 3 § tredje stycket så att även andra än polismän skulle omfattas av bestämmelsen. anför att det finns indikationer på att kvaliteten i anmälningar kan förbättras genom att man till exempel låter operatörerna vid PKC att hålla förhör redan i samband med anmälningsupptagningen. kan det gå mellan anmälningsupptagning och första förhöret vilket ökar risken att de inblandade inte minns händelserna lika väl. Enligt regeringens mening bör de problem som lyfts fram av Riks- polisstyrelsen och kunna tillgodoses på andra sätt, t.ex. genom insatser för att öka kvaliteten i anmälningsupptagningen så att fler av målsägandens uppgifter framgår och därigenom skapa förut- sättningar för en mer effektiv utredningsverksamhet. Regeringen delar således den bedömning som gjorts i departementspromemorian att någon ändring inte bör göras i 23 kap. 3 § tredje stycket . och Säkerhetspolisen framför att även annan än polisman bör kunna besluta om vitesföreläggande i samband med kal- lelse enligt 23 kap. 6 a § andra stycket . Enligt bestämmelsen får polisman som är förhörsledare besluta om vi- tesföreläggande i samband med kallelse av den som ska höras under en förundersökning (23 kap. 6 a § andra stycket ). Befo- genhet att besluta om vitesföreläggande i samband med kallelse enligt 23 kap. 6 a § andra stycket tillkommer även förundersökningsledaren. I nämnda promemoria konstaterade styrelsen att den aktuella bestämmelsen används mycket sparsamt. Styrelsen an- förde ändå att även om bestämmelsen har mindre betydelse är det inte otänkbart att arbetssättet kommer att förändras och att några bärande skäl inte finns för att inte en civil utredare skulle kunna använda sig av detta verktyg. När bestämmelsen infördes avvisades tanken på att civilanställda skulle få besluta om vite med motiveringen att vitesfrågan i en del fall kan vara mindre lätt att bedöma (prop. 2001/02:147 s. 29). I departe- mentspromemorian görs bedömningen att de avvägningar som ska göras enligt bestämmelsen inte torde vara av det slaget att beslut av en polis- man i sig kan sägas leda till en högre säkerhet i bedömningen. I prome- konstateras vidare att kompetensen hos de utredare som inte är polismän ökat under de som gått sedan regleringen infördes. Detta talar för att samtliga förhörsledare, som i många fall är civilan- ställda, bör ha befogenhet att besluta om vitesföreläggande. Å andra sidan har vitesärenden ansetts vara så komplicerade att sådana ärenden, när de ankommer på polismyndighet, som huvudregel ska avgöras av 2013/14:232 polischefspersonal. Rättssäkerhetsskäl kan därför tala för att begränsa möjligheten att besluta om vite enligt . I promemorian lämnas inget förslag i denna del och inte heller rege- ringen anser att det finns anledning att ändra den aktuella bestämmelsen. 6.3Befogenhet för andra anställda än polismän att besluta om förverkande i vissa fall Regeringens förslag: En ändring ska göras i lagen om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. så att även andra anställda vid än polismän ges befogenhet att besluta om förverkande i vissa fall. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. reglerar förfarandet vid prövning av fråga om förverkande av egendom till det allmänna eller om annan särskild rättsverkan av brott, när frågan inte rör någon som är tilltalad för brott. Som huvudregel prövas frågan om förverkande av åklagare eller rätten. I 3 § fjärde stycket i lagen anges att polisman får besluta om förverkande, om det är uppenbart att förutsättningarna för ett förverkande är uppfyllda. Enligt förordningen (2011:1206) om föreskrifter rörande en polismans rätt att besluta om förverkande får meddela närmare föreskrifter om en polismans rätt att besluta om förverkande enligt 3 § fjärde stycket i den aktuella lagen. har meddelat föreskrifter om polismans rätt att be- sluta om förverkande enligt 3 §. Av föreskrifterna framgår bl.a. att för- verkande kan beslutas i nära anslutning till den plats där egendomen tagits i beslag (förverkande), eller efter viss utredning (för- verkande i efterhand). I förstnämnda fall är varje polisman behörig att besluta. I sistnämnda fall får beslut fattas av polisman som har befogen- het att vara förundersökningsledare. När bestämmelsen i 3 § fjärde stycket lagen infördes angavs i förarbetena att stora rationaliseringsvinster bedömdes vara förenade med att sådana beslut kunde fattas direkt på plats av en polisman (prop. 1994/95:23 s. 112). Med hänsyn härtill är det är därför, enligt regeringens mening, angeläget att denna möjlighet till förverkande finns kvar. När det gäller förverkande i efterhand är det fråga om beslut som fattas vid skrivbordet och som typiskt sett inte aktualiserar användning av våld eller tvång. Mot denna bakgrund instämmer regeringen i bedömningen i departe- mentspromemorian att kravet på att den som ska besluta om förverkande enligt lag ska vara polisman bör tas bort. Regeringen föreslår därför att, vid sidan av polisman, även annan anställd vid Polismyndig- heten till vilken myndigheten uppdragit uppgiften ska ges befogenhet att besluta om förverkande enligt denna bestämmelse. Förfarandet vid överprövning av dessa beslut bedöms inte behöva änd- Prop. 2013/14:232 ras till följd av regeringens förslag och den som vill få beslutet prövat kan anmäla missnöje till den myndighet där den som beslutat om förver- kandet är anställd. Om inte häver beslaget ska myndigheten överlämna ärendet till åklagare för talan om förverkande. Har talan inte väckts inom en månad från det att missnöjesanmälan kom in, ska beslaget hävas. Regeringens bedömning: bör förslagen kunna leda till besparingar för och . De kostnadsökningar som förslagen initialt innebär kan finansieras inom befintliga anslagsramar. Departementspromemorians och promemorians bedömning: Över- ensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt i denna del. anför att polisens ekonomi är hårt belastad med anledning av bl.a. omorganisationen och att det därför kan vara svårt att skapa något utrymme genom omprioriteringar och rationaliseringar. Trots detta är styrelsen angelägen om att förslagen genomförs . Facket för Service och Kommunikation () anför att bör tillföras medel för att utbilda personal som inte är polismän. Skälen för regeringens bedömning: Att civilanställda utredare vid och kan hålla anhållande- och gripandeförhör samt delge information om förenklad delgivning kommer att innebära resursbesparingar genom att en polisman inte behöver tillkal- las för att utföra uppgifterna i de fall en civilanställd redan har ansvaret för ärendet. Inledningsvis kan dock vissa kostnader uppstå för myndig- heterna när det gäller utbildnings- och kompetensutvecklingsinsatser. Insatserna angår dock i första hand befintlig och kvalificerad utrednings- personal som redan på reguljär basis genomgår fortlöpande vidareutbild- ningar. Likaså kan vissa initiala kostnadsökningar uppkomma för vidare- utbildning av bilinspektörer. Den sammantagna bedömningen är att de ökade kostnaderna kan finansieras inom befintliga anslagsramar. Regeringens förslag: Ändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Något behov av särskilda övergångsbe- stämmelser med anledning av de lämnade förslagen finns inte. 2013/14:232 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I departementspromemorian föreslås att författ- ningsändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna yttrar sig särskilt i denna fråga. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att författningsändringarna ska träda i kraft . Skälen för regeringens förslag och bedömning: I promemorian före- slås att förslagen ska träda i kraft som den nya polisorganisa- tionen genomförs dvs. Det är en stor mängd lagar som i anledning av den nya polisorganisationen ska träda i kraft . Ett flertal av de nu lämnade förslagen omfattas även av de ändringar som ska träda i kraft nämnda datum. Mot denna bakgrund anser regeringen att de nu föreslagna lagändringarna bör träda i kraft då den nya är på plats. Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. 9.1Förslaget till lag om ändring i Har ett beslut att anhålla någon meddelats i den misstänktes frånvaro, ska han eller hon, så snart beslutet har verkställts, förhöras. Förhöret ska hållas av en åklagare eller av en polisman eller annan anställd vid eller som myndigheten har utsett. Har åklagaren inte redan underrättats om frihetsberövandet, ska det skyndsamt anmälas till honom eller henne. Åklagaren ska efter förhöret besluta om den misstänkte ska förbli anhållen. Har någon gripits enligt 7 §, ska han eller hon förhöras av en åkla- gare eller av en polisman eller annan anställd vid eller Ekobrottsmyn- digheten som myndigheten har utsett. Har åklagaren inte redan underrättats om frihetsberö- vandet, ska det skyndsamt anmälas till honom eller henne. Åklagaren ska efter förhöret besluta om den misstänkte ska anhållas. Anhålls inte den misstänkte, ska åkla- garen häva beslutet om gripande. Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet, får beslutet om gripande hävas av , om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av den polisman som har fattat beslutet. Om den som misstänks för brott avviker och det finns skäl för anhållande, får åklagaren efterlysa honom eller henne. Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet då ett anhållningsbe- slut verkställts eller då någon gripits utan föregående anhållningsbeslut. Ändringen i första stycket innebär att, utöver polisman och åklagare, även annan anställd vid eller som myndigheten har utsett ska få hålla det första förhöret med den misstänkte sedan beslutet att anhålla honom eller henne verkställts. På motsvarande sätt ändras andra stycket så att, utöver polisman och åklagare, även annan anställd vid eller Ekobrottsmyn- digheten som myndigheten har utsett ska få hålla det första förhöret sedan en misstänkt har gripits enligt 7 §. Vilka anställda som har en sådan befogenhet kan t.ex. framgå av myn- digheternas arbetsordningar. Ändringarna behandlas i avsnitt 6.2. 2013/14:232 33 kap. Bestämmelserna i 3 § andra stycket, 34–38 och 47–51 §§ delgivningslagen (2010:1932) gäller inte delgivning av stämning i brottmål. Bestämmelserna i 24 § delgivningslagen hindrar inte att den tilltalade delges stämning och andra handlingar i ett brottmål genom förenklad delgivning om han eller hon av en sådan tjänsteman som anges i tredje stycket vid ett personligt sammanträffande har delgetts information om att förenklad delgivning kan komma att användas i tingsrätten och det då handlingarna skickas till den tilltalade inte har förflutit än informationen lämnades. Information som avses i andra stycket får delges av a)en åklagare, b)en polisman eller annan anställd vid eller som myndigheten har utsett, c)en tulltjänsteman, eller d)en tjänsteman vid . Paragrafen innehåller bestämmelser om delgivning av stämning i brott- mål. Första stycket är oförändrat. Andra stycket har ändrats på så sätt att de kategorier av tjänstemän som får delge information om förenklad delgivning har tagits bort. Stycket anger nu endast under vilka förutsättningar förenklad delgivning kan komma att användas i tingsrätten. I tredje stycket anges de kategorier av tjänstemän som kan delge in- formation om att förenklad delgivning kan komma att användas i tings- rätten. Dessa angavs tidigare i andra stycket. Utöver de tjänstemän som tidigare kunnat lämna denna information har även tillagts vissa andra anställda vid och . Vilka anställda som har en sådan befogenhet kan t.ex. framgå av myn- digheternas arbetsordningar. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.2. Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid för- Avser saken förverkande av beslagtagen egendom, får frågan om förverkande prövas av Om värdet av det som ska förverkas uppgår till betydande belopp eller om det finns andra särskilda skäl, ska dock frågan om förverkande prövas av rätten. Åklagarens beslut i fråga om förverkande ska meddelas skriftligen. Den som drabbats av beslaget får inom en månad från det att han eller hon fick del av förverkandebeslutet anmäla missnöje med det hos åklagaren. Anmäls missnöje, ska beslutet om förverkande inte längre gälla. Om åklagaren inte häver beslaget, ska han eller hon väcka talan om egendomens förverkande. Har talan inte väckts inom en månad från det att anmälan kom in, ska beslaget anses hävt. Uppgår värdet av det som ska förverkas till mindre än en tiondel av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gällde då beslaget verkställdes eller saknar egendomen saluvärde, får också en polisman eller annan anställd vid Polismyndig- heten som myndigheten har utsett besluta om förverkande, om det är uppenbart att förut- sättningarna för ett förverkande är uppfyllda. I detta fall gäller andra och tredje styckena. Missnöjesanmälan ska dock ges in till den myndighet där den som beslutat om förverkandet Om myndigheten anser att talan om förverkande bör föras, ska ärendet över- lämnas till åklagare. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare före- Prop. 2013/14:232 skrifter om rätten att besluta om förverkande enligt fjärde stycket. I paragrafen finns bestämmelser om förverkande av egendom som är tagen i beslag när frågan inte rör någon som är tilltalad för brott. Första – tredje styckena är oförändrade. Fjärde stycket innebär att den möjlighet som polisman har att under vissa förutsättningar besluta om förverkande också kan utföras av annan anställd vid myndigheten som myndigheten har utsett. De senares befo- genhet kan t.ex. framgå av arbetsordning. Bestäm- melsen justeras vidare på så sätt att en missnöjesanmälan ska ges in till den myndighet där den som beslutat om förverkandet är anställd för att täcka beslut fattade av andra anställda än polismän. Ändringen i femte stycket, som innehåller en upplysning att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar tillämp- ningsföreskrifter till lagen, är en anpassning till att såväl polisman som annan anställd vid kommer att ha befogenhet att be- sluta om förverkande enligt fjärde stycket. Ändringarna behandlas i avsnitt 6.3. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift Om den som enligt 7 § ska påföras överlastavgift inte har hemvist i , , Fin- land, eller , ska en polisman eller bilinspektör vid kontrollen av fordonet eller fordonståget besluta om förskott för överlastavgiften. Förskottet ska beräknas enligt bestämmelserna i 2–5 §§. Förskottet ska betalas till . I paragrafen finns bestämmelser om förskott för överlastavgift. Ändringen i första stycket innebär att utöver polisman ska även bilin- spektör kunna besluta om förskott för överlastavgift. Andra och tredje styckena är oförändrade. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Om det förskott som anges i 8 a § inte betalas i samband med kontrollen ska polismannen eller bilinspektören besluta att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden. En polisman eller bilinspektör får avstå från att fatta ett sådant beslut, om det finns synnerliga skäl. Ett beslut enligt första stycket gäller tills förskottet betalats eller, om överlastavgift har påförts utan att förskottet har betalats, denna avgift har betalats. Paragrafen innehåller bestämmelser om att det kan beslutas att ett fordon inte får fortsätta färden i de fall ett förskott för överlastavgift enligt 8 a § inte betalas i samband med kontrollen. Ändringarna i första stycket innebär att utöver polisman ska även bilin- spektör kunna besluta om att ett fordon inte ska få fortsätta färden i de fall förskott för överlastavgift inte betalas . 2013/14:232 innebär också att även en bilinspektör, liksom polisman, kan avstå från att besluta om detta om det finns synnerliga skäl. Andra stycket är oförändrat. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2. En polismans eller bilinspektörs beslut om förskott för överlastavgift eller om att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden, ska skyndsamt underställas Transportstyrelsens prövning. Transportstyrelsen ska pröva om beslutet ska bestå. Om ett beslut enligt 8 b § gäller, ska och Transportstyrelsen handlägga ärendet om överlastavgift utan dröjsmål. Transportstyrelsen får vid sin handläggning 1.helt eller delvis sätta ned ett förskott som har bestämts för avgiften, 2.upphäva beslutet, om det finns synnerliga skäl. Detsamma gäller även efter det att Transportstyrelsen har beslutat i ärendet om överlastavgift. Paragrafen innehåller bestämmelser om att beslut som avses i 8 a och 8 b §§ ska underställas Transportstyrelsen för prövning. Som en konsekvens av ändringarna i 8 a och 8 b §§, ändras första stycket så att även en bilinspektörs beslut enligt de två förstnämnda para- graferna ska underställas Transportstyrelsens prövning. Andra stycket är oförändrat. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2 Transportstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, om inte annat sägs i femte stycket. Skrivelsen med överklagandet ska ha kommit in till Transportstyrelsen från den dag då klaganden fick del av beslutet. Om någon har överklagat ett beslut, får även någon annan som haft rätt att överklaga be- slutet ge in ett överklagande, trots att tiden för överklagande gått ut. Ett sådant överkla- gande ska ges in från utgången av den tid inom vilken det första överkla- gandet skulle ha gjorts. Återkallas eller förfaller det första överklagandet av någon annan anledning, förfaller också det . Ett beslut som rör ett motordrivet fordon som är registrerat här i landet, eller en släpvagn som dras av ett sådant fordon, överklagas hos den förvaltningsrätt inom vars domkrets ägaren till det motordrivna fordonet har sin adress enligt vägtrafikregistret. I fråga om andra fordon överklagas beslutet till den förvaltningsrätt inom vars domkrets beslutet meddelades. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Transportstyrelsens beslut enligt 8 d § får inte överklagas. En polismans eller bilinspektörs beslut enligt 8 a och 8 b §§ får inte överklagas. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande och överklagande- förbud av beslut enligt lagen om överlastavgift. Första – sjätte styckena är oförändrade. gäller att en polismans beslut om förskottsbetalning el- ler förbud mot fortsatt färd inte får överklagas. Som en konsekvens av ändringarna i 8 a och 8 b §§ läggs bilinspektör till i sjunde stycket. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2. 9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen Prop. 2013/14:232 (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga for- Brukas ett fordon i strid mot 25 §, ska en polisman eller bilinspektör ta hand om fordonets registreringsskyltar. Den polisman eller bilinspektör som har tagit hand om registreringsskyltar får medge att fordonet förs till närmaste lämpliga avlastningsplats eller uppställningsplats. I paragrafen finns bestämmelser om att ett fordons registreringsskyltar ska tas om hand under vissa förutsättningar och att det i samband därmed kan lämnas medgivande till att fordonet förs till närmaste lämpliga av- lastningsplats eller uppställningsplats. Ändringarna i första och andra styckena innebär att även bilinspektörer ges dessa befogenheter. Paragrafen moderniseras även språkligt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2. 9.6Förslaget till lag om ändring i körkortslagen (1998:488) En polisman eller bilinspektör har rätt till tillträde till ett körkortspliktigt fordon som körs av en körkortshavare vars körkortsinnehav är förenat med villkor om alkolås, för att kon- trollera att fordonet har ett alkolås av godkänd typ som uppfyller föreskrivna krav i fråga om montering, funktion och användning. Kontrollen ska utföras så att den inte orsakar större olägenheter än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt till tillträde till fordon för att kontrollera att ett fordon är utrustat med föreskrivet alkolås. Ändringen innebär att även bilinspektör ges befogenhet att få tillträde till fordonet under samma förutsättningar som polisman. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2. 9.7Förslaget till lag om ändring i vägtrafikskattela- gen (2006:227) Om ett fordon används i strid mot 1 § och har gått från den dag, då den skatt som har föranlett användningsförbudet senast skulle ha betalats, ska en polisman eller bilinspektör ta hand om fordonets registreringsskyltar. En polisman eller bilinspektör ska ta hand om registreringsskyltarna även på ett avställt fordon, om förutsättningarna för en sådan åtgärd skulle ha förelegat enligt första stycket, om fordonet hade varit skattepliktigt. Den polisman eller bilinspektör som har tagit hand om fordonets registreringsskyltar får medge att fordonet förs till närmaste lämpliga avlastningsplats eller uppställningsplats. 2013/14:232 I paragrafen finns bestämmelser om att ett fordons registreringsskyltar under vissa förutsättningar ska tas om hand och att det i samband därmed kan lämnas medgivande till att fordonet förs till närmaste lämpliga av- lastningsplats eller uppställningsplats. Ändringen i första och andra stycket innebär att utöver polisman även bilinspektör ges skyldighet att ta hand om ett fordons registreringsskyltar i den angivna situationen. Ändringen i tredje stycket innebär att utöver polisman även bilinspek- tör ges befogenhet att, i samband med att ett fordons registreringsskyltar tas om hand, medge att fordonet förs till närmaste lämpliga avlastnings- plats eller uppställningsplats. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2. Sammanfattning av departementspromemorian Vem ska göra vad? – Om fördelningen av arbetsuppgifter mellan polisens anställda (Ds 2013:64) uppdrog åt polismästaren att utreda och analysera behovet av att ge fler anställda inom polisen polisiära befogenheter. I uppdraget ingick också att lämna förslag till de eventuella författningsändringar som kan behövas. Utgångspunkter för arbetsfördelningen inom polisen Polisverksamheten är beroende av en rad olika kompetenser för att kunna bedrivas effektivt och rättssäkert. Polismän ska i första hand arbeta med arbetsuppgifter där polismans kompetens är en nödvändig förutsättning. När det gäller övriga arbetsuppgifter ska den bästa möjliga kompetensen väljas. Valet av kompetens ska bidra till att polisens effektivitet ökar med bibehållen rättssäkerhet. Utgångspunkten för övervägandena och förslagen i denna promemoria är att en aktiv fördelning av arbetsuppgifter mellan polisens anställda ska bidra till fler poliser i yttre tjänst för ökad synlighet och trygghet, för fler utredningsåtgärder i samband med att brotten begås samt till en effektivare brottsutredningsverksamhet i övrigt. Polismansrollen är, liksom flertalet andra yrkesroller, i ständig utveckling och förändring. har arbetsuppgifter som tidigare krävt polismans kompetens tillagts andra, exempelvis bilinspektörer och brottsutredare.