prop · H103184 · 2014-03-18 00:00:00 — Som har anfört underlättar ett genomförande av förslaget också för en sådan strukturomvandling och effektivisering av fisket som krävs för att det svenska fisket ska kunna hävda sig på den internationella marknaden. Det skulle enligt även bidra till ett mera lönsamt småskaligt fiske. Den nuvarande regleringen innebär även att svensk lagstiftning avviker från , vilken, som påpekat, allmänt förutsätter att olika tillstånd för etablering och näringsutövning kan erhållas av både fysiska och juridiska personer. Ett genomförande av utredningens förslag skulle därför också innebära en anpassning till EU:s lagstiftning om den gemensamma fiskeripolitiken. I samband med införandet av systemet med överlåtbara fiskemöjligheter uppmärksammades dessutom vissa skatte- och förmögenhetsrättsliga problem som är förknippade med att fiskefartyg och överlåtbara fiskemöjligheter i realiteten ägs eller finansieras av en juridisk person eller av flera fysiska personer, medan endast en fysisk person kan inneha fartygstillstånd (regeringens proposition 2008/09:169, Överlåtbara fiskerättigheter, s. 21 f.). Som beskrivs ovan avser en fiskelicens ett visst fartyg (avsnitt 9.1). Det är enligt regeringens uppfattning rimligt att en fiskelicens ska kunna innehas av fartygets ägare oavsett om denne är en fysisk eller en juridisk person och inte bara av en av de fysiska personer som bedriver fisket. Även juridiska personer bör därför enligt regeringens mening kunna inneha fiskelicenser. En effekt av förslaget är att nya aktörer kan komma att investera i svenskt fiske. Bestämmelserna om krav på fiskets anknytning till svensk fiskerinäring blir i det sammanhanget av särskild betydelse. Regeringen återkommer till denna fråga i avsnitt 9.3.2. Utvidgningen av kretsen av personer som kan beviljas fiskelicens kan påverka tillämpningen av andra bestämmelser, t.ex. om att fiske på svenska kvoter ska komma svensk fiskerinäring tillgodo, om fördelning av fiskemöjligheter baserat på tidigare bedrivet fiske, om ägarkoncentra- tion i fisken som omfattas av överlåtbara fiskemöjligheter och om straff och sanktioner vid överträdelser. I Havs- och vattenmyndighetens föreskrifter finns bestämmelser bl.a. om att en ansökan om fartygstillstånd som görs av någon annan än fartygets ägare ska biträdas av ägaren (3 kap. 5 § föreskrifter [FIFS 2004:25] om resurstillträde och kontroll på fiskets område). Syftet är att säkerställa att sökanden förfogar över fartyget. Föreskrifterna har meddelats med stöd av bemyndiganden i 21 § fiskelagen och 2 kap. 20 § fiskeförordningen som avser fartygstillstånd och tas bort. Det bör därför anges i lagen att det till en ansökan ska fogas ett bevis om att sökanden förfogar över fartyget som avses i ansökan. Endast fysiska personer kan fällas till ansvar för brott. Även om en verksamhet bedrivs i bolagsform, dvs. av en juridisk person, kan dock en fysisk person hållas straffrättsligt ansvarig för brott som har begåtts i verksamheten. regler om företagsbot är tillämpliga på brott mot fiskelagen. Som närmare behandlas i avsnitt 11.1.1 gör regeringen bedömningen att systemet med sanktionsavgifter är tillämpligt även på gärningar begångna i verksamheter som bedrivs av juridiska personer. Det finns således goda möjligheter att döma ut straff och påföra sanktioner för överträdelser inom verksamheter som bedrivs av juridiska personer. Innehavare av personlig fiskelicens för fiske i , , , och i För det yrkesmässiga fisket i de fem gäller inte något krav på fartygstillstånd. Antalet yrkesfiskare i sjöarna balanseras mot fiskeresursen enbart genom yrkesfiskelicenser. Regeringen anser, som framgår i avsnitt 9.1, att det nuvarande systemet med yrkesfiskelicenser fungerar väl i sjöarna. Det bör därför inte förändras. Fisket i sjöarna bedrivs enligt uppgift i utredningen med mindre fartyg på fyra till tolv meters längd. Yrkesfiskelicensen i sjöarna har därmed inte samma anknytning till stora ekonomiska värden i form av fiskefartyg och individuella fiskemöjligheter som den föreslagna fiskelicensen för fiske i havet. Även i andra avseenden är insjöfisket på grund av förhållandena där av mera blygsam omfattning. Något behov av att även för detta fiske införa en möjlighet för juridiska personer att erhålla licens finns inte. Enligt regeringens mening bör därför en fiskelicens för fiske i de fem , på samma sätt som gäller för de nuvarande yrkesfiskelicenserna, bara kunna beviljas den fysiska person som bedriver fisket. Som föreslås i avsnitt 9.1 bör dessa licenser i fortsättningen benämnas personliga fiskelicenser. Personlig fiskelicens bör också kunna meddelas den som fiskar i näringsverksamhet i havet utan fartyg. har framfört att förutsätter att olika tillstånd för etablering och näringsutövning kan erhållas av såväl fysiska som juridiska personer. Att licensinnehavaren är en fysisk person hindrar dock inte en yrkesfiskare att använda sig av någon form av juridisk person för sin fiskeverksamhet. Fisket måste bedrivas av en fysisk person 2013/14:184 oavsett vilken bolagsform som väljs för verksamheten. Att licensen avser denne och inte fiskeföretaget hindrar inte juridiska personer från andra EU-länder att etablera sig på samma villkor som svenska medborgare. Utländska medborgare och utländska juridiska personer Enligt 30 § fiskelagen får yrkesfiskelicens beviljas den för vars försörjning fisket är av väsentlig betydelse, om fisket har anknytning till svensk fiskerinäring. Utöver bestämmelsen om anknytning till svensk fiskerinäring framgår det av 13 § andra stycket fiskelagen att utländska medborgare, som omfattas av internationella åtaganden om etableringsfrihet, arbetskraftens fria rörlighet och utbyte av tjänster, får fiska yrkesmässigt i samma utsträckning som svenska medborgare, om de beviljas yrkesfiskelicens. Med internationella åtaganden åsyftas åtaganden gentemot EU och EES (prop. 1992/93:232 s. 53–54). Att fisket sker på samma villkor som gäller för svenska medborgare avser bl.a. att fångster som landas med fiskefartyget i fråga avräknas från svenska kvoter. Utredningen anser att bestämmelserna om anknytning till svensk fiskerinäring är tillräckliga för att avgöra vem som ska få fiska på samma villkor som svenska medborgare. Någon begränsning motsvarande 13 § fiskelagen om att bara den som omfattas av etableringsfrihet, arbetskraftens fria rörlighet och utbyte av tjänster inom EU/EES ska kunna beviljas licens föreslås inte av utredningen. Bestämmelsen om anknytning till svensk fiskerinäring avser bara hur fisket bedrivs. Bestämmelsen utesluter inte att en person från ett tredjeland utanför EU/EES-området ansöker om och beviljas fiskelicens eller personlig fiskelicens. När det gäller utfärdande av fiskelicens för fiske med fiskefartyg i havet måste bestämmelserna om fartygs nationalitet i sjölagen (1994:1009) också beaktas. kan ett fiskefartyg som till hälften eller mer ägs av fysiska eller juridiska personer inom EES, under vissa förutsättningar som knyter an till rättspraxis avseende registrering av fiskefartyg, registreras i om ägaren så begär (regeringens proposition 1996/97:130, Registrering av fartyg, s. 43–46). Motsvarande gäller inte för fysiska eller juridiska personer från tredjeland utanför EES. Utredningens förslag innebär att även personer från tredjeland kan beviljas licens. Regeringen anser dock inte att det finns skäl att utöka kretsen av personer som kan beviljas licens för yrkesmässigt fiske och därmed fiska på svenska kvoter till utländska personer som inte omfattas av den fria etableringsrätten inom EES. Ett fartyg som inte kan registreras i och som inte har rätt att föra svensk flagg ska inte heller kunna beviljas fiskelicens enligt fiskelagen eftersom utgår från att det är flaggstaten som utfärdar fiskelicenser. Regeringen bedömer därför att det utöver anknytning till svensk fiskerinäring även ska krävas att en utländsk sökande ska omfattas av den fria etableringsfriheten och den fria rörligheten för arbetstagare och tjänster enligt internationella överenskommelser. Bestämmelsen i 13 § andra stycket ska därför enligt regeringens uppfattning behållas, men justeras med hänsyn till att även juridiska personer föreslås kunna vara inne- havare av fiskelicens. Det bör således anges att utländska fysiska och Prop. 2013/14:184 juridiska personer får fiska på samma villkor som svenska. kräver svensk fiskelicens eller personlig fiskelicens framgår av 29 a §. Regeringens förslag: En förutsättning för att någon ska kunna beviljas fiskelicens eller personlig fiskelicens ska vara att fisket ska bedrivas i näringsverksamhet. Det ska inte vara en förutsättning att fisket är av väsentlig betydelse för sökandens försörjning för att licens ska beviljas. förslag: Utredningen föreslår att det nuva- rande kravet på att fisket ska vara av väsentlig betydelse för sökandens försörjning ska ersättas med ett krav på att sökanden innehar en F- Remissinstanserna: avstyrker förslaget och anför Syftet med F-skattsedelns införande var att säkerställa närings- idkarens skattebetalning och att få en ökad tydlighet i tillämpningen. Utredningen vill genom att knyta F-skattsedel till yrkesmässigt fiske som en förutsättning för tillstånd skapa bättre förutsättningar för fiskevård. Enligt verkets uppfattning sammanfaller inte dessa syften och förslaget kan medföra oönskade konsekvenser för fiskevården. Om det nu gällande inkomstkravet ersätts med ett krav på innehav av F-skattsedel kan det komma att ske en icke önskad utvidgning av antalet personer som tillåts att bedriva yrkesfiske. avvägningar om en fiskeverksamhet ska anses vara näringsverksamhet eller hobby handlar i stor utsträckning om schabloner som bygger på bruttoavkastning och beträffande skattskyldighet till mervärdesskatt på en beloppsregel. något krav på att näringsverksamheten ska vara av viss omfattning för att F-skattsedel ska tilldelas. F-skattsedel kan dessutom utfärdas även om verksamheten i ett inledningsskede beräknas gå med förlust. söker licens kan vid ansökningstillfället redan ha F-skattsedel för annan näringsverksamhet, t.ex. jordbruk, och någon ny prövning kommer då sannolikt inte att göras av en nytillkommen fiskeverksamhet. det förekomma att fiske som bedrivs från en båt inte anses utgöra näringsverksamhet trots att försäljning av fisk sker. får då hänföras till hobby. Motsatsvis kan fiske som bedrivs i en liten omfattning utgöra en inkomst av näringsverksamhet, om vinstsyfte Det är bättre om tillståndsgivningen odelat sker av och att nuvarande inkomstkrav för licens justeras för att uppnå syftet med den föreslagna lagstiftningen. skattsedel kan också vägras på annan grund än att näringsverksamhet inte I ett sådant fall blir kravet på F-skattsedel i realiteten ett förbud mot att bedriva yrkesfiske trots att det är fråga om näringsverksamhet. Kammarrätten i framför att utredningen uppenbart missförstått F-skattsedelns innebörd när den hävdar att det som skiljer yrkesmässig verksamhet från fritidsverksamhet är innehavet av F-skattsedel. 2013/14:184 verket påpekar att utredningens förslag innebär att ett högre nyttjande av fiskeresurserna av fler intressenter kan förutses. vården av en sådan ändring bör beaktas. Rimligheten av att heltids- sysselsatta inom andra näringar ska kunna komplettera sina inkomster genom yrkesfiske och därigenom konkurrera om fiskeresurserna kan Det bör i detta sammanhang även beaktas vilken effekt som den ökade möjligheten till etablering får med avseende på bestämmelser om yrkesfiske i annan lagstiftning. Exempelvis kan fler tänkas åberopa fiskelicens som grund för rätt att uppföra byggnader och på annat sätt utnyttja stränder enligt bestämmelser i och plan- och i avstyrker förslaget och menar att det finns en stor risk för att antalet yrkesverksamma fiskare Svenskt yrkesfiske bedrivs och nyttjar huvudsakligen en allmän resurs och kan därför inte likställas med övrig näringsverksamhet. Avsaknaden av ett ekonomiskt krav som förutsättning för licens kan bl.a. få till följd att inaktiva fiskare med andra inkomstkällor kan inneha licens på livstid och på så sätt försvåra etableringen för den som vill bedriva fiske som huvudsaklig inkomstkälla. avstyrker förslaget och menar att en mängd särskilda tillstånd för olika slags fisken efter olika arter blir nödvändiga för att nå lagens syfte om i anser att utredningens förslag bör kompletteras med dagens krav på att fisket ska vara av väsentlig betydelse för försörjningen. Villkoren för att få licens måste kompletteras så att det är möjligt att få licens för deltidsfiske. villkor för att stimulera nyetableringar fastställas. att medföra en överetablering som kan äventyra både fiskbestånden och lönsamheten inom näringen. i län avstyrker förslaget att heltidsarbete inte längre ska utgöra hinder för att få licens. Skälen för regeringens förslag: En grundläggande förutsättning för att någon ska beviljas yrkesfiskelicens enligt 30 § fiskelagen är att fisket är av väsentlig betydelse för dennes försörjning. Syftet är att yrkesfiske- licens av resursfördelningsskäl ska förbehållas den som är väsentligt beroende av fisket för sin försörjning (prop. 1992/93:232 s. 54). Den närmare innebörden av kravet på väsentlig betydelse för försörj- ningen har preciserats i föreskrifter. Av dessa framgår att bruttoinkomsten av fiske ska uppgå till två och ett halvt prisbasbelopp, eller netto ett halvt prisbasbelopp, för att kravet på väsentlig betydelse för försörjningen ska anses vara uppfyllt. Det innebär att fisket ska inbringa ca netto . För den som har annan inkomst än från fiske ska bruttoinkomsten från eget fiske utgöra av sökandens samlade bruttoinkomst av tjänst och näringsverksamhet i genomsnitt före ansökan. bedriver yrkesverksamhet på heltid vid sidan av fiske, eller har bruttoinkomst från yrkesverksamhet på deltid överstigande åtta prisbasbelopp , ska enligt föreskrifterna normalt inte beviljas licens (2 kap. föreskrifter [FIFS 2004:25] om resurstillträde och kontroll på fiskets område). Utredningen har föreslagit att det nuvarande kravet på att fisket ska vara av väsentlig betydelse för försörjningen ska ersättas med ett krav på att sökanden har F-skatt. Utredningen anser att ett inkomstkrav mot- svarande i nettoinkomst är så lågt att det inte kan fylla någon större funktion för att förbehålla näringen för ett visst antal yrkesfiskare. Utredningen menar att det grundläggande syftet med licens är att skilja yrkesfisket från fritidsfisket och att det i det befintliga regelverket redan finns en fungerande ordning som skiljer näringsverksamhet från fritidsverksamhet, nämligen den skatterättsliga skillnaden. Utredningen anför vidare att det redan finns en myndighet som gör denna prövning och dessutom tillhandahåller den som bedriver den yrkesmässiga verksamheten med ett bevis om prövningen utfaller positivt, nämligen F-skattsedeln. Utredningen anser att i grunden borde samma krav gälla för yrkesmässigt fiske som för annan yrkesverksamhet och att det som skiljer yrkesmässig verksamhet från fritidsverksamhet i andra branscher är innehavet av F-skattsedel. Bedömningen av om en verksamhet utgör yrkesverksamhet eller fritidsverksamhet görs därmed av . Det betyder enligt utredningen att den som önskar bedriva yrkesmässigt fiske ska ha en F-skattsedel och därmed omfattas av krav (SOU 2010:42 s. 485). Enligt 9 kap. 1 § skatteförfarandelagen (2011:1244) ska efter ansökan godkänna den som uppger sig bedriva eller ha för avsikt att bedriva näringsverksamhet för F-skatt. Begreppet näringsverksamhet i skatteförfarandelagen har samma betydelse som i 13 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229). Utredningens syfte med förslaget att införa ett krav på F-skatt är att jämställa yrkesmässig fiskeverksamhet med övrig näringsverksamhet. F-skattesystemets huvudsyfte är att skapa enkla och lättillämpade regler när det gäller skyldigheten att göra skatteavdrag och betala socialavgifter för den som anlitar någon för att utföra ett arbete (regeringens proposition 1991/92:112 om F-skattebevis m.m., s. 79). Ett godkännande för F-skatt är i andra sammanhang inte ett krav för att få bedriva näringsverksamhet. Det görs inte någon ingående prövning av verksamhetens omfattning vid bedömningen av om en sökande ska godkännas för F-skatt, utan prövningen bygger i stor utsträckning på schabloner (nämnda prop. s. 74, 80, 92). Såsom har anfört kan sökanden dessutom redan ha F-skatt för någon annan typ av verksamhet och någon ny bedömning görs då normalt inte av för nytillkommen verksamhet. En ansökan om godkännande för F- skatt kan också vägras och återkallelse av ett godkännande för F-skatt kan ske på annan grund än att näringsverksamhet inte bedrivs. Ett krav på godkännande för F-skatt skulle således kunna leda till förbud mot att bedriva yrkesfiske trots att det är fråga om näringsverksamhet. Enligt regeringens bedömning är det inte lämpligt att införa ett lagstadgat krav på godkännande för F-skatt som en förutsättning för fiskelicens eller personlig fiskelicens. Flera remissinstanser har också framfört betydande kritik mot förslaget. Sammantaget anser regeringen således att utredningens förslag inte bör genomföras. Regeringen delar dock utredningens bedömning att det nuvarande kravet på att fisket ska vara av väsentlig betydelse för försörjningen inte längre bör vara en förutsättning för att beviljas licens. I stället för att, som utredningen föreslår, införa ett krav på att sökanden har F-skatt bör en förutsättning för att beviljas fiskelicens eller personlig fiskelicens enligt regeringens mening vara att fiskeverksamheten bedrivs i näringsverksamhet. Med näringsverksamhet avses enligt 13 kap. 1 § inkomstskattelagen förvärvsverksamhet som bedrivs yrkesmässigt och självständigt. brukar i allmänhet talas om att de tre näringskriterierna ska vara upp- fyllda för att näringsverksamhet ska föreligga. I praxis gäller som huvudregel att en verksamhet, för att anses som förvärvsverksamhet, ska syfta till ett ekonomiskt utbyte för den som bedriver den, dvs. vinstsyfte (RÅ 1996 not 146). Det avgörande är inte om verksamheten går med vinst utan om syftet är att den ska gå med vinst. vara svårt att avgöra vilket syfte näringsidkaren har, varför man brukar säga att bedömningen är objektiv, dvs. det ska vara fråga om en verksam- het som normalt brukar ha ett vinstsyfte. Åtminstone i fråga om juridiska personers verksamhet gäller dock enligt praxis att avsaknaden av ett vinstsyfte inte behöver hindra att verksamheten betraktas som näringsverksamhet, förutsatt att den inte har en alltför begränsad omfatt- ning (RÅ 1998 ref. 10, RÅ 1997 ref. 16 och RÅ 1996 not 118). förvärvsverksamhet syftar till att avgränsa en verksamhet mot hobby- verksamhet liksom mot rent ideell verksamhet. bedrivas yrkesmässigt innebär att den ska bedrivas regelbundet och varaktigt samt att den ska ha en viss omfattning. het avgränsar en verksamhet mot inkomstslaget tjänst och innebär att verksamheten inte får bedrivas som en anställning. Avsikten med villkoret att fisket ska bedrivas i näringsverksamhet är att skilja mellan yrkesfiske och fritidsfiske. Vid prövningen av en ansökan om fiskelicens eller personlig fiskelicens kommer tyngdpunkten i bedömningen därför att ligga på om verksamheten kan anses vara en förvärvsverksamhet som sker yrkesmässigt eller om det är fråga om hobbyverksamhet, dvs. En fiskelicens ska även kunna inne- has av juridiska personer. Juridiska personer beskattas alltid i inkomst- Det betyder dock inte att en juridisk person som ansöker om att få beviljas fiskelicens per automatik ska anses uppfylla fiskelagens krav på att fisket ska bedrivas i näringsverksamhet. Kravet att fisket ska bedrivas i näringsverksamhet innebär att det alltid måste göras en bedömning av om den beskrivna fiskeverksamheten uppfyller samtliga kriterier i 13 kap. 1 § inkomstskattelagen. person vars fiskeverksamhet t.ex. bedöms sakna vinstsyfte eller inte har tillräcklig omfattning ska inte beviljas licens. Ett krav på att fisket ska bedrivas i näringsverksamhet är enligt regeringens bedömning bättre anpassat till att även juridiska personer ska kunna inneha fiskelicens, jämfört med nuvarande krav som utgår från att en viss fysisk person ska vara väsentligt beroende av fisket för sin Med hänsyn till det låga inkomstkrav som har tillämpats bör skillnaden mellan fiske i näringsverksamhet och väsentligt beroende för sin försörjning inte vara särskilt stor. Det är i stället avskaffandet av förbudet mot att ha andra betydande inkomster som blir den stora skillnaden mot gällande rätt. Fisket riskerar inte av denna anledning att öka utöver vad som är biologiskt hållbart eftersom en prövning av beståndssituationen även i fortsättningen ska göras när en ansökan om licens prövas första gången. Dessutom fördelas fiskemöjligheterna i havet ofta genom fisketillstånd för specifika fiskemöjligheter, vilket motverkar en överetablering i fisken med hög konkurrens om fiske- En fördelning enbart genom en grundläggande fiskelicens skulle vara önskvärd ur förenklingssynpunkt, men en sådan reglering Prop. 2013/14:184 bedöms inte vara tillräcklig för att fördela fiskemöjlig- heterna i havet. I den nya grundförordningen har fördelning av överförbara individuella fiskemöjligheter lyfts fram som en viktig åtgärd för att motverka överkapacitet i fiskeflottan och utkastproblematiken. Fisket i insjöarna omfattas inte av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken och fördelas ofta uteslutande genom kravet på yrkesfiskelicens. Även visst fiske i havet är möjligt att bedriva utan fisketillstånd. I sådana fisken är det möjligt att mindre aktiva fiskare beviljas licens och därigenom konkurrerar med eller hindrar nyetablering för personer som är beroende av fisket för sin försörjning. Enligt regeringens mening kan det dock inte längre anses vara motiverat att hindra etablering inom yrkesfisket på grund av att sökanden har andra inkomster vid sidan av fisket som överstiger viss storlek eller att sökande har heltidssysselsättning vid sidan av fisket. Om beståndssituationen tillåter det ska yrkesfiske även kunna bedrivas som bisyssla – t.ex. i form av ett småskaligt kustnära fiske – under förutsättning att fisket bedrivs i näringsverksamhet. Med att fiske bedrivs avses inte att den som söker licens förutsätts redan vara i verksamhet. Enligt Havs- och vattenmyndighetens föreskrifter ska den som inte har bedrivit yrkesmässigt fiske till sin ansökan foga en plan över den tänkta verksamheten med uppgifter om fiskeinriktning och beräknad inkomst m.m. Ansökan bedöms med dessa uppgifter som underlag. Motsvarande bör gälla för den som ansöker om fiskelicens eller personlig fiskelicens. Att någon är tillfälligt förhindrad att utöva fiske på grund av sjukdom innebär givetvis inte heller att verksamheten inte längre betraktas som näringsverksamhet. 9.3.2Anknytning till svensk fiskerinäring Regeringens förslag: Ett fiske ska ha anknytning till svensk fiskerinäring för att fiskelicens ska meddelas. förslag: Överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har invänt mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 30 § första stycket fiskelagen får yrkesfiskelicens beviljas den för vars försörjning fisket är av väsentlig betydelse om fisket har anknytning till svensk fiskerinäring. ningen av om fisket har anknytning till svensk fiskerinäring ska Havs- och vattenmyndigheten enligt 2 kap. 19 § fiskeförordningen särskilt ta hänsyn till om värdet av den fångst som sökanden under ett kalenderår landar i uppgår till minst hälften av dennes totala fångst, minst hälften av sökandens fiskefärder utgår från en svensk hamn eller minst hälften av deltagarna i sökandens fiske är bosatta här i landet. heten ska vid sin prövning av en ansökan om licens också ta hänsyn till andra omständigheter som sökanden åberopar till stöd för att fisket har anknytning till svensk fiskerinäring. Avsikten med den nuvarande bestämmelsen om anknytning till svensk fiskerinäring är att svenska nationella kvoter ska komma svensk fiskeri-