prop · H103155 · 2014-03-12 00:00:00 — mark, att statens fastighetsförvaltning bör bedrivas med ett så långt som möjligt marknadsmässigt avkastningskrav samt att de fastigheter som av historiska eller andra skäl är olämpliga att föra över till bolag bör läggas i en samordnad förvaltning i myndighetsform. Statliga myndigheters fastighetsförvaltning omsätter cirka 6 miljarder kronor och är ett viktigt område som regeringen följer noga. 2013/14:155 ciper för vad staten ska äga, förvaltning och finansiering av kulturfastigheter samt strukturen på den statliga fastighetsförvaltningen är frågor som behandlats i de senaste utredningarna på området. Betänkandet Staten som fastighetsägare och hyresgäst (2011:31) överlämnades till regeringen . För att närmare belysa vissa frågor med anledning av betänkandet beslöt regeringen att tillkalla ytterligare två särskilda utredare. Betänkandena, Försvarsfastigheter (SOU 2013:61) och Statens kulturfastigheter – urval och förvaltning för framtiden (SOU 2013:55), överlämnades till regeringen . Förslagen bereds i . I betänkandet Staten som fastighetsägare och hyresgäst (2011:31) pekar utredaren på att det finns brister vad gäller kostnadseffektiviteten i statens lokalförsörjning. Regeringen har konstaterat att det finns anledning att undersöka om ytterligare åtgärder behövs vad gäller statens lokalförsörjning. Regeringen gav ESV i uppdrag att bland annat kartlägga myndigheternas lokalisering till centrala delar, föreslå en ändring i 9 § förordningen (1993:528) om statliga myndigheters lokalförsörjning och undersöka möjligheterna att utöka stödet till myndigheterna inom lokalförsörjningsområdet. ESV avrapporterade sitt uppdrag . I sin rapport redovisar ESV att två tredjedelar av den lokalyta myndigheterna disponerar i ligger i centrala delar. Tre skäl till att myndigheter väljer lokalisering i framträder som särskilt tydliga: närheten till , närheten till andra statliga myndigheter och möjligheten att behålla och rekrytera personal. ESV har även gjort beräkningar av effektiviseringspotentialen av en utflyttning från centrala delar. Enligt ESV skulle myndigheter i genom att flytta ut utanför tullarna kunna sänka sina lokalkostnader med . Om myndigheterna effektiviserade sin lokalanvändning, och minskade sin lokalarea i samband med en flytt, skulle effektiviseringen kunna motsvara totalt . Regeringen gav generaldirektören i uppdrag (S2013/4842/SFÖ) att göra en fördjupad analys av underlagen (enkätsvar) till ESV:s rapport. Uppdraget innefattade att djupare granska skälen till att myndigheter lokaliserar sig till och att göra en översiktlig jämförelse med hur privata företag resonerar och agerar avseende lokalisering. En iakttagelse i rapporten (S2013/4842/SFÖ) är att myndigheter har en tendens att vilja sitta centralt i som privata företag väljer att flytta till nya nav och stadskärnor utanför mest centrala delar. Företagen anger att de baserar sina ställningstaganden på att de vill vara attraktiva, kostnadseffektiva och ha ändamålsenliga lokaler. För företagen är en attraktiv arbetsplats inte det samma som ett centralt beläget kontor. Analysen pekar på att det finns en potential till minskningar av Skr. 2013/14:155 myndighers kontorsyta på . Enligt analysen skulle en förortshyra kombinerad med en sådan minskning kunna motsvara . Analysen pekar vidare på att myndigheternas lokalförsörjningsprocess kan förbättras. Regeringen bereder nu frågan om hur statliga myndigheters lokalförsörjning ska kunna bli effektivare. Målet för den offentliga upphandlingen är att den ska vara effektiv och rättssäker och ha till syfte att tillvarata konkurrensen på marknaden så att skattemedlen används på bästa sätt till nytta för medborgarna, den offentliga sektorn och näringslivet. Enligt budgetpropositionen (prop. 2013/14:1 utg.omr. 2, avsnitt 6) är regeringens avsikt att, mot bakgrund av förändringarna på upphandlingsområdet, utvecklingen av och förslag, återkomma med ett utvecklat mål för den offentliga upphandlingen . Regeringens bedömning: Regeringen har tagit en rad initiativ för att förbättra den offentliga upphandlingen. De förslag som upphandlingsutredningen lämnat för att förbättra den offentliga upphandlingen bereds i . Skälen för regeringens bedömning: Den offentliga upphandlingen utgör en betydande andel av BNP och har en direkt inverkan på den svenska ekonomin. Hur upphandlingarna genomförs och hur de upphandlande avtalen förvaltas har en avgörande betydelse för kvaliteten i den offentliga servicen. Upphandlingsområdet har varit under stark utveckling. Regeringen tillsatte (Fi 2010:06) med uppdrag att utvärdera upphandlingsregelverket ur ett ekonomiskt och samhällspolitiskt perspektiv samt att se över systemet för upphandlingsstatistik. Syftet var att utreda om upphandlingsreglerna i tillräcklig utsträckning möjliggör för upphandlande myndigheter och enheter att göra goda ekonomiska affärer genom att tillvarata konkurrensen på marknaden och använda sin köpkraft till att förbättra miljön, ta sociala och etiska hänsyn samt verka för små och medelstora företag. har i sitt slutbetänkande (SOU 2013:12) lämnat förslag till en nationell handlingsplan med en rad åtgärder för den offentliga upphandlingen. Förslagen omfattar förutom förslag till lagstiftningsåtgärder, förslag till åtgärder för att underlätta tillämpningen av regelverket. Utredningen lyfter upphandlingens strategiska betydelse för en offentlig service av god kvalitet och vikten av ett engagerat nationellt 2013/14:155 och lokalt ledarskap. Vidare lyfter utredningen fram betydelsen av avtalsförvaltning med en god uppföljning och utvärdering av upphandlingen. Förslagen har remissbehandlats och beredning pågår i . Regeringens bedömning: Att lägga upphandlingsstödet på innebär att myndigheten får en bred och samlad kompetens på upphandlingsområdet. Därmed kan stödet bli effektivare och tillämpningen och kunskapen om regelverket förbättras, vilket i sin tur kan bidra till att fler upphandlingar annonseras och att fler företag väljer att delta i offentliga upphandlingar. Skälen för regeringens bedömning: En prioriterad fråga för regeringen har varit att effektivisera upphandlingsstödet så att upphandlande myndigheter och enheter samt leverantörer får den kompetens och kunskap som behövs för att möta de krav som måste ställas för att upphandlingar kan genomföras på bästa sätt. Regeringen har därför arbetat med att omstrukturera och förstärka nämnda verksamhet. Stöd ges bl.a. till hela den offentliga sektorn, dvs. både stat och kommun. inordnades i som ett led i att vidareutveckla tillsynen av den offentliga upphandlingen. I syfte att underlätta arbetet för upphandlande myndigheter och enheter att ta fram enhetliga förfrågningsunderlag och ge vägledning om hur upphandlingsprocessen kan genomföras inrättades ett nationellt upphandlingsstöd på Kammarkollegiet. Vidare gjorde regeringen i budgetpropositionen bedömningen att användningen av elektronisk upphandling borde intensifieras (prop. 2008/09:1, utg.omr. 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning). Kammarkollegiet har därför i uppdrag att utveckla och förvalta ett upphandlingsstöd samt bidra till att hela inköpsprocessen kan genomföras elektroniskt och delta i standardiseringen av processen. Det nuvarande statliga stödet för vägledning och information om offentlig upphandling inklusive innovationsupphandling är utspritt på ett flertal myndigheter och bolag såsom , Kammarkollegiet, Verket för innovationssystem () samt AB (). I budgetpropositionen meddelade regeringen att ambitionen är att samla den statliga stöd- och informationsverksamheten om offentlig upphandling i syfte att koncentrera, förbättra och förstärka stöd, information och vägledning om offentlig upphandling inklusive innovationsupphandling, miljöhänsyn och sociala hänsyn. Ambitionen är att det samlade upphandlingsstödet ska vara tillgängligt vid (prop. 2013/14:1, utg.omr. 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning). Regeringens bedömning: Övergången till elektronisk upphandling utgör en del i ett effektiviserat och förbättrat upphandlingsförfarande som ingår i målsättningen att göra hela inköpsprocessen elektronisk. Skälen för regeringens bedömning: Den elektroniska upphandlingen är viktig för effektiviseringen av den offentliga upphandlingen på både statlig och nivå. Övergången till elektronisk upphandling är en fråga som regeringen prioriterar och målsättningen är att göra hela inköpsprocessen elektronisk. Frågan är även viktig mot bakgrund av de krav som följer av kommande nya EU-direktiv om offentlig upphandling. Lagstiftningspaketet innefattar krav på en obligatorisk övergång till elektronisk upphandling i vissa delar av upphandlingsförfarandet. Kammarkollegiet har, inom ramen för upphandlingsstödet, arbetat för att stödja upphandlande myndigheter och leverantörer i samband med övergången till elektronisk upphandling. presenterade Europeiska kommissionen meddelandet Genomgående e-upphandling för att modernisera offentlig förvaltning, (KOM(2013) 453 slutlig). I meddelandet betonar kommissionen vinsterna med att införa en genomgående elektronisk inköpsprocess (från elektronisk publicering till elektronisk betalning). Bland de föreslagna åtgärderna i meddelandet kan nämnas att och rådet föreslås komma överens om en ny rättslig ram enligt vilken det blir obligatoriskt att godta e-fakturor som uppfyller en ny europeisk standard. Åtgärden knyter an till det förslag till direktiv om elektronisk fakturering i offentlig upphandling (KOM(2013) 449 slutlig), som förhandlas mellan medlemsstaterna i rådet. Bland övriga åtgärder kan nämnas att medlemsstaterna uppmanas att upprätta nationella strategier med detaljerade handlingsplaner för att säkerställa införandet av e-upphandling och e-fakturering inom de tidsfrister som anges i direktiven för offentlig upphandling och e-fakturering. Även betonar i sitt betänkande kopplingen mellan elektronisk upphandling och ett mer strategiskt förhållningssätt till inköpsverksamheten och förordar starkt att upphandlande myndigheter som står i begrepp att digitalisera sin inköpsverksamhet arbetar för helhetslösningar som inkluderar samtliga delar i upphandlingsförfarandet. Regeringen följer aktivt det arbete som pågår för att underlätta en övergång till elektronisk upphandling. Genom att samordna inköpen i staten åstadkoms besparingar eftersom myndigheternas administrativa kostnader för upphandlingar reduceras och ekonomiskt mer förmånliga inköpsvillkor skapas. har Kammarkollegiet enligt förordningen (2007:824) med instruktion för Kammarkollegiet ansvaret för Statens inköpscentral. Kammarkollegiet ska således ingå ramavtal om varor och tjänster som är avsedda för andra statliga myndigheter. 2013/14:155 ett elektroniskt upphandlingsverktyg införts. Det innebär att leverantörer lämnar sina anbud elektroniskt i alla nya upphandlingar, vilket bl.a. medför administrativ effektivisering för både anbudsgivaren och den egna verksamheten. 6Den gemensamma värdegrunden och statsförvaltningens integritet Kunskap och förståelse för grundläggande värden i statsförvaltningen Regeringens mål är att de statligt anställda ska ha kunskap om och förståelse för grundläggande värden i statsförvaltningen och rollen som statstjänsteman. På regeringens uppdrag bedrev för utveckling i staten () t.o.m. utgången av 2012 . Syftet med projektet var att de anställdas kunskaper om och förståelse för grundläggande värden i statsförvaltningen och rollen som statstjänsteman skulle stärkas. Projektet vände sig till hela statsförvaltningen, med särskilt fokus på cheferna i förvaltningen. har kommit in med en slutrapport av projektet (S2011/51/). avvecklades och upphörde som myndighet . Regeringen har gett Statskontoret i uppdrag att utvärdera med fokus på myndigheternas arbete med den gemensamma värdegrunden i statsförvaltningen. Utvärderingen ska redovisas (S2013/6132/). Utvärderingen aviserades i budgetpropositionen (prop. 2011/12:1, utg.omr. 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning, avsnitt 5.4). I budgetpropositionen (prop. 2012/13:1, utg.omr. 2, avsnitt 5.4) satte regeringen av 2013–2016 för att fortsatt främja värdegrundsarbetet i den statliga förvaltningen. Regeringen har därefter beslutat (S2012/9080/) att det inom ska tillsättas en arbetsgrupp, Värdegrundsdelegationen, som genom aktiviteter, skrifter och andra utåtriktade insatser ska verka för att respekten och förståelsen för den statliga värdegrunden upprätthålls på alla nivåer i statsförvaltningen. Syftet med Värdegrundsdelegationen är att stärka den statliga värdegrunden samt att främja värdegrundsarbetet i statsförvaltningen genom att vara ett stöd för myndigheterna i deras arbete. Värdegrundsdelegationens uppgift är att i samarbete med andra aktörer inom statlig förvaltning bidra till att uppfylla regeringens delmål att de statsanställda ska ha kunskap om och förståelse för de grundläggande Skr. 2013/14:155 värdena i statsförvaltningen och rollen som statstjänsteman. Inriktningen på arbetsgruppens arbete finns närmare angivet i bilagan till beslutet, där regeringen ser det som angeläget att de erfarenheter som upparbetats i tas till vara och utvecklas. Bland de punkter som bör vara vägledande i Värdegrundsdelegationens arbete nämns bl.a. följande: -Hur bemöter staten, genom sina anställda, allmänheten? -Hur vidmakthålls och förstärks tilltron till statsförvaltningen genom att främja en kultur som förebygger korruption och oegentligheter? -Legitimiteten för statsförvaltningen är viktigt. Hur utvecklas förtroendet för de enskilda myndigheterna/staten totalt ? Hur kan man följa upp och mäta förtroendet? En samlad redovisning av arbetet och en bedömning av resultat ska redovisas till () . 6.2Arbetet mot korruption i statliga myndigheter Regeringen delar den uppfattning, som framförts av bl.a. (RiR 2013:2), att riskerna för korruption behöver uppmärksammas mer än . Regeringen har inte bilden att korruption är vanligt förekommande inom statsförvaltningen. Det är dock oroande att undersökningar visar att fler tror att korruption är vanligt. Detta är något som i sig kan öka riskerna för korruption. I skrivelsen om statliga myndigheters skydd mot korruption (skr. 2012/13:167) redovisar regeringen några åtgärder för att stärka myndigheternas arbete mot korruption. I promemorian Behöriga företrädare för myndigheter (Ds 2012:35) föreslås att ett nytt myndighetsregister som ersätter det befintliga allmänna myndighetsregistret skapas. Det nya myndighetsregistret ska dels ha till ändamål att vara ett allmänt myndighetsregister för tillförlitlig information om de statliga myndigheterna, dels ge säker och uppdaterad information om behöriga företrädare för statliga myndigheter. Förslaget kan genomföras genom förordningsändringar. Det gäller i huvudsak förslag till en förordning om ett nytt myndighetsregister och ändringar av myndighetsförordningen (2007:515). Ändringarna i myndighetsförordningen handlar om att i författning fastslå vilka som har rätt att företräda en myndighet och teckna dess namn vid ingående av avtal som innebär ekonomiska förpliktelser för staten (behöriga företrädare för myndigheter). Förslaget bereds i . Bakgrunden till att frågan om ett nytt myndighetsregister aktuali- serades var kritik från om brister i den statliga betalnings- 2013/14:155 processen, bl.a. kopplade till identifikation av behöriga företrädare för myndigheter. Kritiken avsåg även säkerheten i andra delar av det statliga betalningssystemet och regeringen har därefter vidtagit flera åtgärder, jfr regeringens skrivelse Stärkt säkerhet i statens betalningar (skr. 2011/12:91). 7 Kompetensförsörjningen i staten Den långtgående delegeringen av den statliga arbetsgivarpolitiken innebär att det är myndigheterna som anställer, lönesätter, utvecklar, motiverar och avvecklar sin personal. Målet för området Statliga arbetsgivarfrågor (prop. 2013/14:1, utg.omr. 2, avsnitt 5) är en samordnad statlig arbetsgivarpolitik som säkerställer att kompetens finns för att nå verksamhetens mål. För att uppnå målet måste staten vara en attraktiv och föredömlig arbetsgivare. De statliga myndigheterna ska bedriva ett strategsikt arbete med sin kompetensförsörjning. Regeringen redovisar i budgetpropositionen (utg.omr. 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning, avsnitt 5) kompetensförsörjningsläget i staten totalt utifrån tillgängligt underlag. Varje departement har att följa kompetensförsörjningen och dess påverkan på de skilda verksamheternas resultat för respektive myndighet. 7.1Arbetsgivarverket – förvaltningsmyndighet och arbetsgivarorganisation är en förvaltningsmyndighet för statliga arbetsgivarfrågor. Myndigheten ansvarar för att som arbetsgivarorganisation utveckla och samordna den statliga arbetsgivarpolitiken. Statliga myndigheter är obligatoriska medlemmar i . får enligt sin instruktion företräda icke-statliga arbetsgivare som myndigheten bedömer har intressegemenskap med statliga arbetsgivare och som har uppdragit åt verket att träffa kollektivavtal. Kollektivavtalen sluts på statens vägnar av . ansvarar för att utveckla och samordna den statliga arbetsgivarpolitiken. beslutade Arbetsgivarkollegiet, verkets högsta beslutande organ, en strategi för den statliga arbetsgivarpolitiken med gemensamma åtaganden av medlemmarna. Strategin, som började gälla 2011, har därefter kompletterats med en årlig handlingsplan. Strategin är uppbyggd av fem visionära arbetsgivarpolitiska prioriteringar som närmare redogörs för i budgetpropositionen (prop. 2013/14:1, utg. omr. 2, avsnitt 5.3.2). Strategins områden svarar väl upp mot regeringens mål och delmål samt särskilda prioriteringar inom det arbetsgivarpolitiska området. På publiceras en sökmotor för lediga anställningar i statsförvaltningen. Jobbannonser hämtas automatiskt in från Arbetsförmedlingens platsbank och blir sökbara via yrkeskategori, Skr. 2013/14:155 län eller fritextsökning. På hemsidan publiceras också löpande intervjuer med anställda inom staten som bl.a. visar på den bredd av verksamheter som finns inom den statliga förvaltningen. har låtit göra en undersökning som omfattar 1 500 nyanställda i staten om deras uppfattning om staten som attraktiv arbetsgivare. Undersökningen publiceras i rapporten för samhällsnytta och utveckling (2013:6). I rapporten chef i staten (2013:9) har kartlagt vilka faktorer som nyanställda chefer i staten värdesätter mest vid valet av arbetsplats. Rapporten visar att av de nyanställda cheferna i staten, som arbetat mellan ett och på sitt nya arbete, anser att förväntningarna på arbetet uppfyllts i hög grad eller ganska hög grad. Dessutom anger av de nyanställda cheferna att de på det stora hela är nöjda med sina arbeten. När de nyanställda cheferna ska rangordna drivkrafterna att söka ett statligt arbete är de två viktigaste skälen utvecklande arbetsuppgifter och att få större ansvar och befogenheter. 7.2Statskontorets uppgifter inom området strategisk kompetensförsörjning Statskontorets uppgifter inom kompetensförsörjningsområdet utökades i samband med att för utveckling i staten () avvecklades . I myndighetens uppdrag att bistå regeringen med underlag för utvecklingen av förvaltningspolitiken ingår bl.a. att följa och analysera den strategiska kompetensförsörjningen i statsförvaltningen och uppmärksamma regeringen på behov av samlade stödinsatser för att främja kompetensförsörjningen i statsförvaltningen. Statskontoret har lämnat följande rapporter inom området utifrån givna uppdrag i regleringsbrev: -2009: Den strategiska kompetensförsörjningen i statsförvaltningen (Fi2009/4501/OFA/). -2010: Fokus på mångfald – strategisk kompetensförsörjning i staten (Fi2010/3142/OFA/) -2011: Från trappa till spaljé – myndigheters arbete med karriärutveckling (S2011/8080/) -2012: För säkerhets skull – Om myndigheters arbete mot hot och våld riktat mot deras anställda (S2012/6934/) -2013: Attraktiv och föredömlig – En studie om staten som arbetsgivare (/5989/). Statskontorets rapporter har spridits via olika kanaler inom förvaltningen och bör kunna vara ett stöd och inspiration i myndigheternas arbete med kompetensförsörjning. Statskontoret sammanställer och redovisar uppgifter om sjukfrånvaron vid myndigheterna enligt 7 kap. 3 § förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag. Genom ändringar i årsredovisningslagen (prop. 2009/10:235, Enklare redovisning), som trädde i kraft , togs bl.a. kravet på 2013/14:155 att årsredovisningen ska innehålla uppgifter om de anställdas sjukfrånvaro bort. För de statliga myndigheterna gäller alltjämt detta krav på redovisning. 7.3Staten en attraktiv och föredömlig arbetsgivare? Statskontoret har på regeringens uppdrag analyserat hur myndigheterna arbetar för att bidra till att staten är en attraktiv och föredömlig arbetsgivare. En av de frågeställningar som Statskontorets undersökning utgår ifrån är: vad är en attraktiv och föredömlig arbetsgivare inom staten? I Statskontorets rapport Attraktiv och föredömlig – En studie om staten som arbetsgivare redovisas att den övergripande bild som framträder i undersökningen är att staten på många sätt är en attraktiv och föredömlig arbetsgivare. Staten kan erbjuda flera av de faktorer som både befintliga och potentiella nya medarbetare framhåller som attraktiva hos en arbetsgivare – en bredd av intressanta och samhällsnyttiga arbetsuppgifter, en god arbetsmiljö, generösa förmåner och villkor och möjligheter att lära nytt är några av dessa. Statskontorets studie baseras på en enkätundersökning och fokusgrupper med representanter från tolv myndigheter som genomfördes . Enkätundersökningen omfattade 203 myndigheter och hade en svarsfrekvens på . Konjunkturbarometern för den statliga sektorn är ett samarbete mellan och . Syftet är att ge snabb och framåtblickande information om komptensförsörjningen och den ekonomiska situationen hos medlemmar. Undersökningen genomförs , en gång och en gång . bedömer medlemmarna utvecklingen i förhållande till innevarande år avseende kompetensförsörjning och ekonomi. stämmer man av läget under innevarande år i förhållande till föregående år. revideras prognosen och föregående års utfall presenteras. Vårens konjunkturbarometer utgör ett av flera underlag inför regeringens analys av kompetensförsörjningen i staten som redovisas i budgetpropositionen. I den undersökning som genomfördes svarade av medlemmarna, vilket motsvarar av de anställda hos medlemmar. har andelen medlemmar som rekryterat eller försökt rekrytera, det s.k. rekryterings- talet, legat på mellan . I alla de fyra senaste barometerundersökningarna har svarat att de har nyrekryterat Skr. 2013/14:155 eller försökt nyrekrytera under det senaste föregående halvåret. av fallande brist på arbetskraft hos medlemmar nådde bristtalet sin lägsta nivå (9) . Därefter inleddes en period med relativt sett högre resursutnyttjande. Andelen medlemmar som hade brist på lämpliga sökanden steg fram till finanskrisen då resursutnyttjandet vände nedåt. Bristtalet sjönk dock inte tillbaka till de låga nivåerna 2005. låg bristtalet på för att sedan sjukna till . Efter finanskrisen skedde en snabb återhämtning av svensk ekonomi. Bristen på arbetskraft ökade mycket snabbt och bland medlemmar ökade andelen med brist på lämpliga sökanden. var dock ett svagt år på arbetsmarknaden och i näringslivet vände bristtalen neråt. har en sådan trend setts i statsförvaltningen. För staten visar de två senaste undersökningarna att andelen medlemmar som haft brist på lämpliga sökanden minskat från , till i undersökningen och en ytterligare minskning till . Andelen medlemmar bland de som uppgett att de haft brist på lämpliga sökanden och att verksamheten påverkats i en stor omfattning uppgår till , att jämföra i undersökningen . Andelen medlemmar vars verksamhet påverkats i en liten omfattning har minskat från till medan andelen som inte påverkats alls ökat från 3 till . Andelen medlemmar som upplever att bristen har stor påverkan på verksamheten har legat på ungefär samma nivå .