prop · H103194 · 2014-03-18 00:00:00 — Kriminalvården anför att i de fall en gärning bedöms som mord föreligger oftast någon eller några försvårande omständigheter. Enligt myndighetens uppfattning kan det därför inte uteslutas att ändringen leder till att tidsbestämt straff för mord används i ännu mindre utsträckning än vad som förutses i promemorian. Skälen för regeringens förslag Försvårande omständigheter bör leda till livstids fängelse Som anges ovan bör en förändring avse de fall av mord som har ett mycket högt straffvärde men som ändå leder till ett tidsbestämt straff. Frågan är då vilka fall som är så allvarliga, dvs. har ett så högt straffvärde, att de i stället för ett tidsbestämt straff bör bestraffas med fängelse på livstid. Utgångspunkten vid bedömningen av straffvärdet för ett mord som varken inrymmer förmildrande eller försvårande omständigheter är fängelse (NJA 2013 s. 376). Av praxis följer att tidsbestämda straff däröver tillämpas i de fall omständigheterna sammantagna är försvårande. Det är för dessa fall av uppsåtligt dödande som regeringen anser att det finns skäl att i stället välja livstids fängelse. Förhållanden som tidigare i princip endast beaktats i skärpande riktning vid straffmätningen av det tidsbestämda straffet bör alltså i stället tala för ett livstidsstraff. Dessa fall skulle, tillsammans med livstidsfallen, statistiskt sett motsvara majoriteten av alla fängelsedömda för mord. I den bemärkelsen uttrycker den föreslagna ordningen ett slags normalstraff. Frågan är hur denna förändring ska komma till uttryck i bestämmelsen om mord. I promemorian föreslås att ordningsföljden i den befintliga straffskalan ändras så att livstidsstraffet nämns först. Av de remissinstanser som särskilt yttrar sig över lagtextens utformning är åtskilliga tveksamma till en sådan lösning. Det görs bl.a. gällande att förslaget inte är tillräckligt tydligt samt att det brister i legalitet och förutsebarhet. Det framförs även att det därför finns risk att förändringen inte får det genomslag i rättstillämpningen som är avsett. Vidare invänds det att lagtexten bryter mot systematik. Enligt regeringen går det inte att bortse från denna kritik. Ett alternativ till lagteknisk lösning som lämnas i promemorian är en uppdelning av brottet i två svårhetsgrader, med en särskild straffskala för grovt brott som innefattar endast fängelse på livstid. Detta alternativ förordas av Hovrätten för , och . Regeringen instämmer emellertid i promemorians bedömning att en gradindelning av brottet är förknippad med åtskilliga nackdelar. Exempelvis skulle, eftersom det endast är omständigheter vid brottet som är avgörande för placeringen i viss grad, återfall i mord och flerfaldig brottslighet inte kunna få samma genomslag vid valet mellan ett tidsbestämt straff och ett livstidsstraff som . Sådana omständigheter skulle alltså inte, i sig, kunna beaktas som skäl för livstids fängelse. Detta alternativ bör därför inte väljas. Regeringen anser att utgångspunkten måste vara att det av lagtexten klart ska gå att utläsa när livstidsstraffet ska tillämpas som mordbestämmelsen inte bör genomgå större förändringar än nödvändigt. Som bl.a. ger uttryck för uppfylls, med en ordalydelse som ger tydlig ledning för straffbestämningen, grundläggande krav på rättssäkerhet. Dessutom har, som exempelvis hovrätten berör, en bestämmelse som utformas på ett sådant sätt goda förutsättningar att få det genomslag i rättstillämpningen som är avsett. , , och förespråkar en lydelse av bestämmelsen som innebär att straffskalan ska föreskriva fängelse på livstid om omständigheterna är försvårande. Det betyder att det finns en straffskala för mord där den översta delen, livstids fängelse, är anvisad för brott med ett straffvärde motsvarande detta straff. Utgångspunkten vid bedömningen av straffvärdet blir då regleringen i 29 kap. 2 § om vad som särskilt ska beaktas som försvårande omständigheter. Uppräkningen är emellertid inte uttömmande utan även andra omständigheter kan förekomma som påverkar straffvärdet i höjande riktning. Sådana faktorer kan alltså tillmätas lika stor eller större betydelse i det enskilda fallet. Denna lagstiftningsteknik, att föreskriva en höjd straffnivå vid försvårande omständigheter, är inte oprövad. Förebilder finns, som även Lagrådet noterar, i åtskilliga specialstraffrättsliga bestämmelser, däribland grundlag. Enligt regeringen lever lösningen väl upp till nämnda krav på legalitet och förutsebarhet. Jämfört med promemorians förslag bedöms den även vara säkrare med avseende på förväntad effekt. Lagrådet anser emellertid att en sådan lagändring, som inte innebär någon gradindelning, kan framstå som tämligen marginell och lagtekniskt innebära en begränsning av möjligheten att döma till fängelse på livstid även om motivuttalandena antagligen kan väntas leda till en viss straffskärpning. Regeringen delar inte den uppfattningen. innehåller lagtexten inte någon anvisning om när livstidsstraffet ska tillämpas. Lagtexten anger endast den tillämpliga straffskalan: fäng- 2013/14:194 else , lägst tio och högst , eller på livstid. Rättstillämparen är således hänvisad till att söka vägledning i förarbeten och praxis. Av förarbetena till bestämmelsen och domstolarnas praxis följer att livstidsstraffet är förbehållet de allvarligaste fallen och att förekomsten av försvårande omständigheter inte är tillräcklig för att döma till fängelse på livstid (se avsnitt 4.3). För att så ska ske krävs något mer, exempelvis att det är fråga om flera mord eller återfall i särskilt allvarlig brottslighet. I förhållande till den nuvarande ordningen skulle ändringen alltså i motsats till vad Lagrådet anför innebära en väsentlig skärpning. Lagrådet menar att en bestämmelse som konstrueras i enlighet med bl.a. förslag lätt kan missförstås på sådant sätt att livstids fängelse skulle vara en obligatorisk påföljd vid försvårande omständigheter. Lagrådet påpekar att också fängelse står till buds som straff vid sådana omständigheter. Som anges ovan innehåller straffskalan fängelse, såväl som på livstid. Det står dock inte, som Lagrådet menar, domstolen helt fritt att döma till fängelse om omständigheterna sammantagna bedöms som försvårande. Under sådana förhållanden är, som lydelsen om omständigheterna är försvårande, på livstid ger uttryck för, brottets straffvärde så högt att det bör motsvara ett livstidsstraff. Så är t.ex. fallet om det enbart finns förvårande omständigheter, men även om det finns sådana omständigheter och någon förmildrande omständighet och straffvärdebedömningen leder till att omständigheterna sammantagna är försvårande. Förekommer s.k. billighetsskäl enligt 29 kap. 5 § kan straffmätningen, trots ett straffvärde på livstids fängelse, resultera i ett tidsbestämt straff. Enligt Lagrådet skulle bestämmelsen bli tydligare om den delades upp i två meningar och det i andra meningen angavs att det, om omständigheterna är försvårande, får dömas till fängelse på livstid. Ett sådant alternativ återspeglar emellertid inte den straffhöjning som regeringen avser att uppnå (se avsnitt 6.1). Dessutom är regeringens uppfattning att en sådan lydelse, som såvitt känt inte har någon förebild i strafflagstiftningen, inte har försteg i tydlighetshänseende. Regeringen anser således att det förslag som flera instanser har lämnat under remissbehandlingen och som redogörs för närmare ovan, är den lämpligaste lösningen. Straffet för mord ska alltså vara fängelse , lägst tio och högst , eller, om omständigheterna är försvårande, på livstid. Regeringens avsikt med denna ändring är att fängelse på livstid ska kunna komma i fråga i betydligt större utsträckning . Det finns skäl att fortlöpande följa utvecklingen för att vara uppmärksam på om tillämpningen av lagstiftningen står i överensstämmelse med detta syfte. Regeringen avser därför att noga följa hur bestämmelsen tillämpas och hur praxis utvecklas på området. Vilka omständigheter bör anses som försvårande? För att kunna avgöra vilka omständigheter som bör anses som försvårande och alltså tala för livstids fängelse är det nödvändigt att se vilka faktorer som är av betydelse för bedömningen. Mot bakgrund av vad som anförs ovan är det de fall som i praxis lett till fängelse i 15–18 år eller fängelse på livstid som är av intresse. Vid bedömningen av vilka omständigheter som bör vara relevanta utgår regeringen från referat samt de domar som har tagit del av (se avsnitt 4.3). Vid bestämmande av straffets längd ska domstolen göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet och också beakta att dessa kan föreligga i olika grad. Det går utifrån avgörandena därför inte alltid att med säkerhet säga vilka förhållanden som varit avgörande för att ett visst antal fängelseår alternativt livstids fängelse har valts. Några omständigheter återkommer dock och framstår således som särskilt viktiga. Dessa motsvaras i de flesta fall av sådana försvårande omständigheter som anges i 29 kap. 2 § och som alltid ska beaktas vid bedömningen av straffvärdet vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp. Bland fallen som har lett till fängelse i 15–återfinns åtskilliga av de faktorer med anknytning till själva gärningen som i förarbetena anges som exempel på omständigheter att beakta i skärpande riktning (prop. 2008/09:118 s. 43). Dessa är att brottet har föregåtts av noggrann planering eller har präglats av särskild förslagenhet, att gärningen har varit särskilt hänsynslös genom att den har medfört ett svårt lidande för brottsoffret, att brottet har riktat sig mot en närstående och att brottsoffret har befunnit sig i en skyddslös ställning. Förekomsten av sådana omständigheter bör därför tala för att straffvärdet är så högt att påföljden ska bestämmas till fängelse på livstid. När det gäller förhållandet att brottet har planerats förekommer detta i materialet både som en försvårande omständighet och som något den tilltalade, i avsaknad av omständigheten, förefaller ha fått räknas till godo. Att ett brott inte har föregåtts av planering torde dock endast undantagsvis kunna åberopas i mildrande riktning. Det finns gärningar som begås i ett sådant sammanhang att någon mer ingående planering, t.ex. i form av anskaffande av vapen eller kartläggning av offrets vanor, inte krävs. Så kan det exempelvis vara när en familjemedlem dödas i hemmet. I de avgöranden där straffet bestämts till fängelse i 15–har även flera försvårande omständigheter beaktats som inte uttryckligen nämns i förarbetena. Följande faktorer torde emellertid kunna inrymmas i den mer generella skrivningen att gärningen har varit särskilt hänsynslös genom att den har medfört ett svårt lidande för brottsoffret och bör alltså tala för ett livstidsstraff; nämligen att våldet har varit kraftigt, att offret har tillfogats omfattande eller allvarliga skador, att offret har upplevt svår smärta, att gärningen har haft karaktär av avrättning och att förloppet har varit utdraget. Hit bör även den relativt ofta åberopade omständigheten höra att offret har känt stark dödsångest. I avgörandena används i dessa sammanhang, vid sidan av att gärningen präglats av särskild hänsynslöshet, även uttryck som brutalitet, grymhet och råhet. Vidare har i flera fall åberopats, utan att det finns någon uttrycklig motsvarighet i förarbetena, att brottet har utförts i offrets hem, att mordet har begåtts i samband med brott i vinningssyfte och att gärningsmännen har varit i numerärt överläge. Också dessa omständigheter bör alltså tala för att mordet ska bestraffas med livstids fängelse. Inte sällan har anförts att gärningsmannen haft tillfälle och möjlighet att besinna sig och avbryta angreppet. Denna omständighet kan emellertid sägas föreligga i de 2013/14:194 flesta fall och bör därför inte utgöra en faktor att beakta i skärpande riktning. När det gäller livstidsfallen lämnas i förarbetena, som nämnts tidigare, inte uttryckligen några exempel på omständigheter hänförliga till själva gärningen som bör tala för ett livstidsstraff. Det anges i den delen alltså inte uttryckligen något förhållande som har med brottets straffvärde att göra. Däremot uppges att fängelse på livstid kan väljas t.ex. när domstolen ska bestämma ett gemensamt straff för flera mord eller ett mord och annan allvarlig brottslighet, eller när den tilltalade har dömts för särskilt allvarlig brottslighet. Dessa förhållanden återfinns även i de genomgångna fallen som avser fängelse på livstid och talar alltså, alltjämt, för detta straff. Vidare har i avgörandena gällande mord med ett straffvärde på livstids fängelse några av de omständigheter som anges i förarbetena och som i allmänhet bör tala i skärpande riktning åberopats, nämligen att brottet har syftat till att främja eller dölja annan brottslighet, att brottet har inneburit ett angrepp på någon i dennes tjänsteutövning och att brottet har förövats inför ögonen på närstående till offret, t.ex. offrets barn. Även sådana omständigheter bör därför tala för ett livstidsstraff. Vad gäller den sistnämnda omständigheten anser och Rädda barnen att det bör ses som försvårande att barnet även på något annat sätt har uppfattat brottet. Regeringen vill i det sammanhanget understryka att de förhållanden som anges endast är exempel och att det vid bedömningen av straffvärdet alltid ska göras en helhetsbedömning av samtliga omständigheter. Enligt Rädda barnen bör det även ses som försvårande att en förälder blir mördad, eftersom det ofta får ödesdigra konsekvenser för det enskilda barnet. Som framgår ovan bör den omständigheten att brottet har riktats mot en närstående anses som försvårande. Vidare följer det av 29 kap. 2 § 8 att om ett brott har varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person ska detta beaktas i försvårande riktning vid bedömningen av ett brotts straffvärde (jfr NJA 2013 s. 376). Enbart det förhållandet att offret har barn bör enligt regeringen dock inte tala för ett livstidsstraff. Oavsett om det är fråga om omständigheter knutna till själva gärningen eller om återfall eller flerfaldig brottslighet måste det alltid göras en bedömning av samtliga omständigheter relevanta för straffmätningen i det enskilda fallet. De förhållanden som nämns ovan är endast exempel. Det kan alltså finnas andra faktorer som medför att straffvärdet är så högt att fängelse på livstid bör dömas ut. Att det ska göras en helhetsbedömning av alla relevanta omständigheter innebär naturligtvis att straffmätningen kan resultera i ett tidsbestämt straff, trots att det finns faktorer som talar i skärpande riktning. Så kan t.ex. vara fallet om det finns förmildrande omständigheter av viss styrka (för en exemplifierande uppräkning, jfr prop. 2008/09:118 s. 43). Hur straffen påverkas i den nedre delen av straffskalan m.m. Att de försvårande omständigheter som tidigare talat för ett straffvärde i den övre delen av den tidsbestämda straffskalan (15–) i stället bör tala för ett livstidsstraff, påverkar även tillämpningen av den nedre delen Syftet med ändringen av straffskalan för mord var bl.a. att skapa Prop. 2013/14:194 utrymme för en mer nyanserad straffmätning. Det uttalades då även att domstolen bör använda hela straffskalan. En ökad tillämpning av livstidsstraffet för gärningar som tidigare lett till ett tidsbestämt straff i den övre delen av straffskalan innebär att de lägre straffen bör fördelas över hela straffskalan. Denna effekt är också nödvändig för att undvika tröskeleffekter. Avsikten är inte att någon viss del av den tidsbestämda straffskalan ska tillämpas i mindre omfattning, som bl.a. anser att det finns risk för. Meningen är inte heller att gränsdragningen mellan mord och dråp ska påverkas. Enligt bör i det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägas om det inte tydligare direkt av lagtexten bör framgå vilket straff som ska vara utgångspunkten vid bestämmande av straff för mord. Enligt dagens praxis (NJA 2013 s. 376) ska straffvärdet för mord som utgångspunkt vara fängelse. Detta tar sikte på en gärning som varken innefattar förmildrande eller försvårande omständigheter. Även med den förändring som föreslås är utgångspunkten, vid sådana förhållanden, ett tidsbestämt straff. Den ökade användningen av livstidsstraffet innebär emellertid att en förskjutning uppåt inom den tidsbestämda straffskalan kommer att ske. Vidare påverkar den ökade betydelsen av försvårande omständigheter även straffmätningen i skärpande riktning för mord som har begåtts av någon som inte har fyllt . Förbudet enligt 29 kap. 7 § andra stycket att döma till livstids fängelse eller till längre tidsbestämda straff än fängelse gäller dock alltjämt. efterfrågar en fördjupad analys av konsekvenserna för omvandling av livstidsstraff. Lagändringen inverkar emellertid inte på förutsättningarna för tidsbestämning av fängelse på livstid. Nivån på straffet efter omvandling får liksom bedömas i praxis. Det bör inte göras någon ändring beträffande Regeringens bedömning: Det finns inte behov av att beträffande andra brott göra motsvarande ändring som för mord. Promemorians bedömning och förslag överensstämmer delvis med I promemorian görs bedömningen att reformen bör omfatta även terroristbrott som begås genom mord. promemorian att straffet för detta brott ska vara fängelse på livstid eller , lägst tio och högst . Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna tillstyrker pro- memorians bedömning och förslag eller lämnar dem utan erinran. Hovrätten för finns det dock inte skäl att hantera folk- rättsbrott och folkmord som begås genom mord på annat sätt än terrorist- brott som begås genom mord. att reformen inte bör omfatta endast vissa av de brott som har livstids fängelse i straffskalan, utan att alla dessa gärningar bör ha samma straff- Som skäl anför nämnden dels att den enda möjligheten till någon form av praxisbildning avseende livstidsstraff för övriga brott med livs- 2013/14:194 tids fängelse i straffskalan torde skapas inom ramen för tillämpningen av 3 kap. 1 § , dels att det med fog kan ifrågasättas om inte övriga brott med livstids fängelse i straffskalan kan anses som i vart fall lika allvarliga som mord. Skälen för regeringens bedömning: Som redogörs för i avsnitt 6.2 föreslår regeringen en ordning som innebär att mord bör bestraffas med fängelse på livstid om omständigheterna är försvårande, i syfte att den skärpta synen på allvarliga våldsbrott ska få ett tydligare genomslag. Frågan är om det finns behov av motsvarande ändring beträffande andra brott som kan innefatta mord. De brott som därmed skulle kunna komma i fråga är terroristbrott, folkmord och folkrättsbrott, grovt brott. Såväl terroristbrott som folkmord och folkrättsbrott utgör brottslighet av ytterst allvarligt slag. Utöver den enskilda gärningen består brotten av flera försvårande moment. För att ett mord ska kunna betraktas som ett terroristbrott krävs att gärningen dels allvarligt kan skada en stat eller en mellanstatlig organisation, dels begås med ett särskilt terroristsyfte, t.ex. i avsikt att injaga allvarlig fruktan hos en befolkning eller att allvarligt destabilisera eller förstöra grundläggande politiska, konstitutionella, ekonomiska eller sociala strukturer i en stat. Även folkmord förutsätter att gärningen begås i ett särskilt syfte, nämligen med avsikt att helt eller delvis förgöra en viss folkgrupp. För folkrättsbrott uppställs ett krav på samband mellan gärningen och en väpnad konflikt. De särskilda kraven i straffbestämmelserna på visst syfte eller sammanhang gör att sådana brott som innefattar mord och begås under de omständigheter som den föreslagna förändringen avseende mord tar sikte på, redan har ett så högt straffvärde att de bör bestraffas med livstids fängelse. I detta avseende finns det enligt regeringens mening inte anledning att se olika på de aktuella brotten. Det innebär, som Hovrätten för ger uttryck för, att de bör hanteras på samma sätt. Regeringen anser alltså att det inte finns behov av att föreslå någon ändring beträffande terroristbrott, folkmord och folkrättsbrott, grovt brott. Regeringens förslag och bedömning: Lagändringen ska träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några synpunkter på promemorians förslag och bedömning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringen bör träda i kraft . Det föreslås att detta sker . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Av 5 § andra stycket lagen (1964:163) om införande av följer att den ändrade bestämmelsen inte får tillämpas på ett sådant sätt att den ges Prop. 2013/14:194 retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. Regeringens förslag innebär att mord bör bestraffas med livstids fängelse om omständigheterna är försvårande. Avsikten är att detta straff ska kunna komma i fråga i betydligt fler fall . tidigare i princip endast beaktats i skärpande riktning vid straffmätningen av det tidsbestämda straffet bör i stället tala för att ett livstidsstraff döms Bedömningen görs att livstids fängelse bör komma i fråga i de fall brottsligheten med nuvarande utformning av straffbestämmelsen och rådande straffmätningspraxis bestraffas med fängelse . Lagändringen bedöms även få till effekt att mindre allvarliga fall av mord kommer att bestraffas hårdare, liksom att straffnivån för brott be- gångna av personer höjs i förhållande till vad som tidigare gällt i den mån det finns försvårande omständigheter. Straffskärpningen innebär att en stor andel av de personer som döms till fängelse för mord kommer att verkställa i fängelse. därför antas att kostnaderna för Kriminalvården kommer att öka. redovisas i promemorian uppstår några beaktansvärda ekonomiska kon- sekvenser dock först på . vissa mer marginella effekter uppstå. det, dvs. när de som tidigare skulle ha dömts till fängelse annars hade frigivits villkorligt, blir effekten mer påtaglig. Efter cirka tolv år kan lagändringen antas ha fått fullt genomslag. Kriminalvården har under remissbehandlingen förklarat sig inte ha nå- got att erinra mot slutsatserna i promemorian. Även regeringen kan ställa sig bakom dessa. Som anges i promemorian grundas beräkningarna emellertid på simuleringar och det är därför osäkert vilka faktiska eko- nomiska konsekvenser förslaget kan få för Kriminalvården. naderna uppstått bedöms dessa ha rymts inom befintliga anslag. Med tanke på att de ekonomiska konsekvenserna uppstår först på längre sikt är det dock inte möjligt att uttala sig om hur dessa då ska hanteras. Regeringen avser därför att noga följa utvecklingen för att kunna bedöma När det gäller effekterna för sluten ungdomsvård rör det sig endast om enstaka fall där denna påföljd döms ut för mord. dömda tiden sluten ungdomsvård torde inte öka mer än möjligen margi- Eventuella kostnadsökningar bedöms rymmas inom Statens insti- tutionsstyrelses befintliga anslag. instämmer i promemorians bedömning att förslaget inte leder till några ökade kostnader för polisen. annan uppfattning utan bedömer att förslaget inte får några kostnadskon- sekvenser för polis, åklagare eller domstolar. ger att förslaget kan komma att påverka antalet ärenden där myndigheten ska genomföra utredning och avge utlåtande enligt omvandlingslagen. 2013/14:194 Merkostnaden kan enligt myndigheten uppskattas till sammanlagt räknat från lagens ikraftträdande. Regeringen kan konstatera att eventuella kostnadsökningar uppkommer först på . Dessa bedöms inte bli större än att de då ska rymmas inom myndighetens anslag. Förslaget bedöms i övrigt inte leda till några kostnadskonsekvenser för staten. Förslaget till lag om ändring i 1 § Den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller, om omständigheterna är försvårande, på livstid. Paragrafen ändras genom att det i straffskalan läggs till att straffet är fängelse på livstid om omständigheterna är försvårande. mord i betydligt större utsträckning än tidigare ska leda till livstidsstraff.