prop · H103107 · 2014-02-25 00:00:00 — Snarare överensstämmer direktivet med lagrådsremissens inriktning, nämligen att med utgångspunkt från behovet av en väl fungerande kreditförsörjning finns det skäl att reglera alla företag som lämnar kredit. Konsumentskyddsaspekter, risk för penningtvätt samt konkurrensaspekter talar också för att den nämnda verksamheten ska regleras och ställas under tillsyn. Några negativa effekter på utländska aktörer som verkar på den svenska marknaden i förhållande till de svenska förutses inte. Om ikraftträdandet och behovet av informationsinsatser Lagändringarna föreslås träda i kraft , vilket borde vara genomförbart till . Äldre bestämmelser föreslås fortsatt vara tillämpliga på befintliga verksamheter under en 4 Se och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (EUT L 177, 30.6.2006, s. 1, Celex 2013/14:107 övergångsperiod, se avsnitt 7. Några andra särskilda hänsyn till tidpunkten för ikraftträdandet behövs inte. Något behov av speciella informationsinsatser finns inte eftersom förslagen verkar för ökat konsumentskydd och de verksamheter som berörs till stor del är kända. Därtill kommer att media har uppmärksammat frågan, vilket kommer att leda till att många konsumenter och verksamheter nås av informationen på ett övergripande plan. Företagens arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga och villkor i övrigt Det är alltså omkring ett 80-tal företag som ägnar sig åt verksamhet med konsumentkrediter utan tillstånd från . Storleken på dessa verksamheter varierar från att utövas av en enskild fysisk person till större företag med gränsöverskridande verksamhet. Utifrån ett konkurrensperspektiv samt ett konsumentskyddsperspektiv är det rimligt att företag som ägnar sig åt likartad verksamhet har samma förutsättningar och omfattas av samma regler. De nämnda företagen kommer därför att vara tvungna att leva upp till ett antal av de krav som redan gäller för banker och kreditmarknadsföretag. Såsom för fram i sin rapport, , s. 26, måste en avvägning göras mellan värdet av låga inträdesbarriärer och den utsatthet som konsumenterna befinner sig i när de fattar beslut om att ta en kredit. Verksamhet som grundar sig på bristande kontroll och osund kreditgivning gynnar knappast konsumenterna. Att verksamheten regleras och att hanteringen med krediter skärps kommer förhoppningsvis leda till att ett mindre antal personer jämfört med erbjuds krediter som inte står i proportion till deras återbetalningsförmåga. Detta kan å andra sidan leda till att några får sämre möjligheter att ta upp krediter. Med hänsyn till att antalet företag som bedriver denna typ av verksamhet är förhållandevis litet torde kreditmarknaden i allmänhet påverkas i relativt liten utsträckning. Utifrån ett samhällsekonomiskt perspektiv är det dock viktigt att inte någon kreditprodukt som erbjuds på marknaden bidrar mer än andra till att personer blir överskuldsatta. Utöver att komma tillrätta med osunda verksamheter kan också förtroendet för den finansiella marknaden förbättras genom förslagen. Den föreslagna regleringen kan få betydelse för viljan att driva och starta denna typ av verksamhet eftersom tröskeln för att ägna sig åt sådan verksamhet kommer att bli högre . Det får anses sannolikt att de nya kraven i viss mån kommer att medföra konsekvenser för några av företagen i form av ökat administrativt arbete och kostnader för företagen i samband med förändringar i verksamheten samt ansökning om tillstånd hos . 9.1Förslaget till lag om viss verksamhet med konsumentkrediter Förslaget behandlas i avsnitten 6.3 och 6.4. I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Begreppet konsument har samma innebörd som i konsumentkreditlagen (2010:1846), dvs. fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Det framgår att lagen endast reglerar de företag som driver tillståndspliktig verksamhet med konsumentkrediter. Efter påpekande från har paragrafen förtydligats genom ett andra stycke i vilket det uttryckligen anges att lagen inte gäller för företag som driver verksamhet med konsumentkrediter med tillstånd enligt andra författningar (jfr även 5 § och författningskommentaren till den paragrafen). Företag som faller utanför lagens tillämpningsområde enligt 5 § regleras i tillämpliga bestämmelser i t.ex. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, förkortad LBF. Ett förtydligande i lagen avseende vilka paragrafer som gäller för tillståndspliktig och icke tillståndspliktig verksamhet som Datainspektionen föreslår bedöms därmed vara obehövligt. Paragrafen innehåller vidare en närmare bestämning av vad som avses med viss verksamhet med konsumentkrediter. Med konsumentkrediter avses detsamma som i 7 kap. 1 § andra stycket 2 LBF. Förslaget behandlas i avsnittet 6.5. I paragrafen finns en upplysning om att lagen gäller även utländska företags verksamhet i och att även lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. är tillämplig. Utländska företag som inte är undantagna från tillståndsplikt enligt 5 § ska i enlighet med 8 § endast kunna driva verksamhet enligt den nya lagen genom att öppna en filial i . Om ett utländskt företag driver verksamhet här utan tillstånd när sådant krävs, kan i enlighet med 24 § förelägga företaget att upphöra med verksamheten. Åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism Paragrafen innehåller en upplysning om att det i lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism finns bestämmelser med förpliktelser för den som driver viss verksamhet med konsumentkrediter. En motsvarande bestämmelse finns i 4 § lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet, förkortad AnmL. Förslaget behandlas i avsnitt 6.4. Av paragrafen framgår att det krävs tillstånd av för att driva viss verksamhet med konsumentkrediter. Det är endast svenska aktiebolag eller svenska ekonomiska föreningar eller motsvarande utländska företag som kan få tillstånd. Motsvarande krav finns i 3 kap. 1 § LBF samt 2 kap. 1 § lagen (2010:751) om betaltjänster. Fysiska personer kommer inte i fortsättningen att kunna driva utlåningsverksamhet eller förmedling till konsumenter i den form som avses i lagen. Tillståndsplikten enligt lagen omfattar verksamhet med att enbart lämna eller förmedla konsumentkrediter, liksom verksamhet som inbegriper att både lämna och förmedla sådana krediter. I enlighet med Lagrådets förslag ersätts uttrycket att driva verksamhet med konsumentkrediter genomgående i lagtexten med att driva verksamhet enligt denna lag utom i förevarande paragraf. Förslaget behandlas i avsnitt 6.4. I paragrafen anges vilka verksamheter som är undantagna från tillståndsplikt enligt lagen. Undantaget i första stycket 2 innebär att verksamheter, särskilt inom handeln, inte behöver söka tillstånd enligt denna lag för verksamhet som utgör anstånd med betalning, såsom kontokortskredit och avbetalningsköp. efterfrågar en större tydlighet när det gäller undantag från tillståndsplikt för handelsföretag som inom ramen för sin verksamhet erbjuder konsumentkrediter. Utöver det som anförts i avsnitt 6.4 när det gäller dessa företags kreditgivning får det, som också är inne på, ankomma på att i den tillståndsgivande verksamheten närmare klargöra vilken typ av företag som är tillståndspliktiga. Undantaget i punkten 4 innebär att bl.a. ideella verksamheter såsom hjälporganisationer och kyrkliga samfund, under angivna förutsättningar, kan lämna konsumentkrediter utan att omfattas av kravet på tillstånd. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5. I paragrafen anges förutsättningarna för att få tillstånd att driva viss verksamhet med konsumentkrediter. Begreppet kvalificerat innehav har samma betydelse som i 1 kap. 5 § 14 LBF. Första stycket 4 ska även omfatta en styrelsesuppleant, eftersom denne ingår i företagets styrelse. Paragrafen är utformad efter förebild av 3 kap. 2 § LBF, 3 kap. 1 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden och 2 kap. 6 § lagen om betaltjänster. Förslaget behandlas i avsnitt 6.6. Paragrafen anger vilka omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av lämpligheten hos den som har eller kan förväntas komma att få ett kvalificerat innehav i ett företag som ansökt om att få driva viss verksamhet med konsumentkrediter. Vid bedömningen ska innehavarens anseende beaktas. Med anseende avses här detsamma som vid motsvarande ägarprövning i andra finansiella företag. I förarbetena till den lagstiftning som avser ägarprövning i andra finansiella företag anförs att det vid bedömningen av en persons anseende kan vägas in t.ex. huruvida personen har dömts för ekonomiska brott (se t.ex. prop. 2008/09:155 s. 87). Dessutom anförs att begreppet anseende bör kunna tolkas vidare och även avse en bedömning av personens laglydighet, erfarenhet och omdöme i övrigt. Enligt paragrafen ska det dessutom beaktas om det finns skäl att anta att innehavaren kommer att motverka att viss verksamhet med konsumentkrediter drivs i enlighet med gällande regler, och om innehavet har samband med eller kan öka risken för penningtvätt eller vissa angivna brott enligt lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall. Bedömningen av om det föreligger nära förbindelser ska också motsvara den bedömning som gäller för andra finansiella företag, t.ex. enligt LBF. Paragrafen är utformad efter förebild av 3 kap. 2 § andra och fjärde styckena LBF och 2 kap. 7 § lagen om betaltjänster. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5. Paragrafen anger de förutsättningar som gäller för att ett utländskt företag ska kunna få tillstånd att driva verksamhet med konsumentkrediter genom filial i . Liknande bestämmelser finns i 4 kap. 4 § LBF och 4 kap. 4 § lagen om värdepappersmarknaden. För verksamhet genom filial i gäller även lagen om utländska filialer m.m. (se 2 § och författningskommentaren till den paragrafen). Förslaget behandlas i avsnitt 6.5. Paragrafen reglerar förutsättningarna för ett svenskt företag att etablera filial i utlandet. Det bör observeras att bestämmelsen enbart anger vad som gäller enligt svensk rätt. Den utländska tillsynsmyndigheten kan ställa upp ytterligare krav. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 5 kap. 5 § LBF. Förslaget behandlas i avsnitt 6.6. Av paragrafen framgår att samma regler för ägarprövning ska gälla för viss verksamhet med konsumentkrediter som för kreditinstitut. Motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 8 § lagen om betaltjänster. Godkännande av bolagsordning eller stadgar Förslaget behandlas i avsnitt 6.7. Paragrafen innehåller bestämmelser om godkännande av bolagsordning eller stadgar – eller ändringar i dessa – för företag som ansöker om tillstånd enligt lagen eller som har fått sådant tillstånd. Ett företags bolagsordning eller stadgar ska godkännas av i samband med att ett företag beviljas tillstånd att driva viss verksamhet med konsumentkrediter. Av bestämmelsen framgår också att måste godkänna en ändring av bolagsordningen eller stadgarna om företaget beslutar om ändring i bolagsordningen eller stadgarna sedan tillstånd beviljats. Paragrafen är utformad efter förebild av 3 kap. 3 och 4 §§ LBF samt 3 kap. 3 och 4 §§ lagen om värdepappersmarknaden. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5. Paragrafen innehåller det grundläggande kravet om sundhet i verksamheten. Kravet på sundhet innebär bl.a. att rörelsen ska organiseras och drivas på ett sådant sätt att företagets struktur och ställning kan överblickas. Det är inte möjligt att uttömmande ange vilka krav bestämmelsen ställer på de företag som driver verksamhet enligt lagen. Den bedömningen får göras med utgångspunkt från syftet med paragrafen att företagen upprätthåller en sådan kvalitetsnivå i sin rörelse att förtroendet för marknaden kan upprätthållas. Bland de områden som berörs är företagets uppträdande i förhållande till sina kunder. Paragrafen är delvis utformad efter förebild av 6 kap. 4 § LBF. I 34 § 2 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hur kravet på sundhet i verksamheten kan uppfyllas. Förslaget behandlas i avsnitt 6.10. Paragrafen innehåller en bestämmelse om tystnadsplikt för uppgifter om enskildas förhållanden till företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter. Bestämmelsen hindrar endast obehörigt uppgiftslämnande. Den som lämnar ut uppgifter på grund av en skyldighet enligt lag anses inte handla obehörigt. Ett närliggande exempel är uppgiftslämnande på begäran av enligt 17–19 §§. Ett annat exempel är utbyte av uppgifter för kreditupplysningsändamål i enlighet med kreditupplysningslagen (1973:1173). Paragrafen är utformad efter förebild av 1 kap. 10 § LBF. För en redogörelse över obehörighetsbegreppet enligt den lagen, se prop. 2002/03:139 s. 478 f. Förslaget behandlas i avsnitt 6.11. Paragrafen innehåller bestämmelser om uppdragsavtal. Anmälningsplikten enligt första stycket avser det uppdragsavtal som företaget slutit med uppdragstagaren. Ett uppdragsavtal får inte medföra ytterligare operativa risker. Av andra stycket framgår att sådana funktioner som är av väsentlig betydelse för verksamheten enbart får utföras av en uppdragstagare om uppdragsverksamheten uppfyller vissa krav. En operativ funktion ska anses vara av väsentlig betydelse om ett fel eller en brist vid utförandet av funktionen allvarligt försämrar företagets finansiella resultat eller möjligheter att uppfylla villkoren för sitt verksamhetstillstånd eller andra skyldigheter enligt lagen. Paragrafen är utformad efter förebild av 6 kap. 7 § LBF, 8 kap. 14 § lagen om värdepappersmarknaden samt 3 kap. 28 § lagen om betaltjänster. Förslaget behandlas i avsnitt 6.9. Paragrafen ställer krav på att ska föra ett register över företag som driver verksamhet enligt lagen. En liknande bestämmelse finns i 8 kap. 5 § lagen om betaltjänster. Förslaget behandlas i avsnitt 6.12. Paragrafen behandlar tillsyn över företag som driver verksamhet enligt lagen. Som framgår har tillsyn över att ett företags rörelse drivs enligt förevarande lag, andra författningar som reglerar företagets verksamhet, företagets bolagsordning eller stadgar samt interna instruktioner, som har sin grund i de författningar som reglerar företagets verksamhet. Till författningar som reglerar företagets verksamhet hör bl.a. de associationsrättsliga bestämmelserna och, bestämmelser som syftar till att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism, (jfr 3 §). Med författningar avses även EU-förordningar. Motsvarande bestämmelser finns i bl.a. 13 kap. 2 § andra och tredje styckena LBF, 23 kap. 1 § första och andra styckena lagen om värdepappersmarknaden och 8 kap. 1 § andra stycket lagen om betaltjänster. Som framgår av 2 § denna lag omfattar tillsynen även utländska företag som driver verksamhet genom filial i . Av andra stycket framgår att tillsyn över företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter inte omfattar att företagen följer konsumentkreditlagen. 2013/14:107 Upplysningar från och undersökningar hos ett företag som driver viss verksamhet enligt denna lag Förslaget behandlas i avsnitt 6.13. Paragrafen, som är utformad i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar företagens skyldighet att lämna uppgifter till och inspektionens rätt att göra undersökningar hos företagen. Av första stycket följer att har rätt att t.ex. ta in rapporter eller att begära att företagen informerar inspektionen om andra omständigheter avseende verksamheten. Av andra stycket framgår att får genomföra en undersökning hos ett företag när inspektionen anser att det är nödvändigt. Bestämmelsen innebär att genom en undersökning på plats kan inspektera alla aspekter av företagets verksamhet som inspektionen har tillsyn över, men som regel är det dock fråga om att ta del av handlingar och studera rutiner på plats, i stället för att först begära in dem till inspektionen. Paragrafen är utformad efter förebild av 13 kap. 3 och 4 §§ LBF. Motsvarande bestämmelser finns även i 23 kap. 2 § lagen om värdepappersmarknaden och 8 kap. 2 och 3 §§ lagen om betaltjänster. Som framgår av 2 § denna lag omfattar bestämmelsen även utländska företag som driver sin verksamhet genom filial i . I 34 § 3 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka upplysningar som företagen ska lämna till i enlighet med förevarande paragraf. får med stöd av första stycket begära rapporter eller att företagen på annat sätt informerar inspektionen om andra omständigheter rörande verksamheten. Bemyndigandet i 34 § 3 avser periodiskt återkommande uppgifter samt rapporter som t.ex. kvartalsstatistik. Upplysningar från och undersökningar hos andra företag Förslaget behandlas i avsnitt 6.13. Av paragrafen framgår att företag som ingår i samma koncern som ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter är skyldiga att lämna de upplysningar som inspektionen begär. Paragrafen är utformad efter förebild av 13 kap. 5 § LBF. I 34 § 3 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka upplysningar som företag ska lämna till i enlighet med förevarande paragraf. Förslaget behandlas i avsnitt 6.13. Av paragrafen, som är utformad i enlighet med Lagrådets förslag, framgår att kan göra undersökningar hos eller inhämta uppgifter från andra företag till vilka ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter lagt ut delar av sin verksamhet. båda fallen gäller att det ska behövas för tillsynen över företaget som driver viss verksamhet med konsumentkrediter, dvs. det måste röra sig om ett företag som har fått i uppdrag att utföra funktioner som relevanta för hur den tillståndspliktiga rörelsen drivs. Motsvarande möjlighet till platsundersökning hos uppdragstagare finns i 13 kap. 6 § LBF, I förarbetena till bestämmelsen i lagen om värdepappersmarknaden anges att genom en undersökning på plats kan inspektera alla aspekter av företagets verksamhet som inspektionen har tillsyn över, och att det som regel främst torde vara fråga om att ta del av handlingar och studera rutiner på plats (prop. 2006/07:115 s. 630). Vidare anges att rätten att utföra platsundersökningar endast avser ett företags kontorslokaler och liknande och inte inspektioner i privatbostäder. De övervägandena bör vara vägledande även vid tillämpningen av den förevarande bestämmelsen. Av 2 § denna lag framgår att bestämmelsen även omfattar utländska företag som driver sin verksamhet genom filial i Ingripanden mot företag som driver viss verksamhet enligt denna lag Förslaget behandlas i avsnitt 6.14. Paragrafen reglerar skyldighet att ingripa mot företag som åsidosätter sina skyldigheter. efter förebild av 15 kap. 1 § LBF. Motsvarande bestämmelser finns även i andra lagar på finansmarknadsområdet, se t.ex. 25 kap. 1 och 2 §§ lagen om värdepappersmarknaden och 14 kap. 1 och 2 §§ lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder. För att undvika tolknings- och tillämpningsproblem anser regeringen att förevarande paragraf inte bör omdisponeras eller ges en annan lydelse som Juridiska fakultetsnämnden vid föreslår. Av första stycket framgår att ingripande ska ske om ett företag inte driver sin rörelse enligt de regler som gäller för verksamheten. som anges är desamma som ligger till grund för tillsyn enligt 16 §. Valet mellan de olika typerna av ingripanden som finns att tillgå enligt andra och tredje styckena avgörs i första hand av hur allvarlig Föreläggande är det enda som kan användas för att se till att företaget vidtar åtgärder för att rätta till brister i verksamheten. Anmärkning är avsett att användas vid mindre allvarliga överträdelser och där det inte finns något att åtgärda. bör inte komma i fråga för samma överträdelse. överträdelser ska i stället tillståndet återkallas eller, om det är tillräckligt, Enligt fjärde stycket kan avstå från ingripande i Bestämmelsen kan t.ex. bli tillämplig om redan har ingripit mot företaget med stöd av bestämmelser i Förslaget behandlas i avsnitt 6.15. 2013/14:107 Paragrafen behandlar skyldighet att ingripa i de fall då en person i styrelsen eller den verkställande direktören inte uppfyller lämplighetskraven. I första stycket behandlas en särskild grund för återkallelse av tillstånd, nämligen att en styrelseledamot eller verkställande direktör inte uppfyller de krav om tillräcklig insikt, erfarenhet och lämplighet som ställs i 6 § 4 denna lag. Möjligheten att, enligt andra stycket, som ett alternativ till återkallelse av tillståndet besluta att en person inte längre får vara styrelseledamot eller verkställande direktör ska kunna användas i de fall då det finns brister i ledningen i ett annars väl fungerande företag och företaget inte förmår ändra på situationen. Såsom Lagrådet anför ska vad som sägs om verkställande direktör enligt första och andra styckena och en ställföreträdare eller ersättare enligt tredje stycket också gälla för en styrelsesuppleant, eftersom denne ingår i styrelsen. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 2 § LBF, 25 kap. 4 § lagen om värdepappersmarknaden och 8 kap. 10 § lagen om betaltjänster. Förslaget behandlas i avsnitt 6.16. I paragrafen anges situationer då ska återkalla tillståndet för ett företag. Första stycket 1 avser inte uppgifter av typen rena felskrivningar som inte materiellt påverkar beslutet att bevilja eller inte bevilja tillstånd. En återkallelse av tillståndet hindrar inte en likvidator eller konkursförvaltare att fortsätta verksamheten i syfte att avveckla den i samlad ordning (se prop. 2005/06:37 s. 43 f.). dock besluta om hur avvecklingen av verksamheten ska ske, (se 23 §). vissa fall har möjlighet att i stället för återkallelse av tillståndet meddela företaget en varning. Detta framgår av andra stycket. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 3 § LBF. rätt för finns i 8 kap. 11 § lagen om betaltjänster. Som framgår av 2 § omfattar bestämmelsen även utländska företag som driver verksamhet genom filial i . Av tredje stycket framgår att ges möjlighet att återkalla tillståndet om förelagt företaget att upphöra med verksamheten på grund 51 § konsumentkreditlagen och måste utföra en självständig prövning av tillståndet och därefter bedöma om det ska återkallas. Förslaget behandlas i avsnitt 6.17. Paragrafen behandlar befogenheter i anslutning till ett beslut om återkallelse av tillstånd. beslut får, om det förekommer flera olika verk- samheter i företaget, endast avse den som rör konsumentkrediter. Paragrafen har utformats efter förebild av 15 kap. 4 § LBF. rätt för finns i bl.a. 25 kap. 6 § lagen om värdepappersmarknaden och 8 kap. 12 § lagen om betaltjänster. Ingripande mot den som saknar tillstånd Förslaget behandlas i avsnitt 6.21. I paragrafen regleras skyldighet att ingripa mot den som driver verksamhet som är tillståndspliktig enligt lagen utan att ha sådant tillstånd. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 18 § första och andra styckena LBF. Som framgår av 2 § denna lag omfattar bestämmelsen även utländska företag som driver verksamhet genom filial i . Förslaget behandlas i avsnitt 6.18. I paragrafen regleras rätt att besluta om sanktionsavgift. får besluta att en anmärkning eller varning ska kombineras med en sanktionsavgift. En förutsättning för att en sanktionsavgift ska kunna meddelas är alltså att har meddelat en anmärkning eller varning. Det är inte möjligt att kombinera förelägganden och förbud med sanktionsavgift. I dessa fall bör i stället vite användas. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 7 § LBF, 25 kap. 8 § lagen om värdepappersmarknaden och 8 kap. 14 § lagen om betaltjänster. Det är enbart en språklig skillnad att straffavgift benämns som sanktionsavgift i förevarande lag. Förslaget behandlas i avsnitt 6.18. Paragrafen behandlar sanktionsavgiftens storlek. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 8 § första och andra styckena LBF, 25 kap. 9 § första och andra styckena lagen om värdepappersmarknaden och 8 kap. 15 § första till tredje styckena lagen om betaltjänster.