prop · H10394 · 2014-03-04 00:00:00 — som kan utgå i brottsskadeersättning, skulle få vidarebefordras till hantera en del av ärendena ändå, fast senare i processen. Utredningen konstaterar sammantaget att systemet bygger på en sam- verkan mellan skadeståndsrätten, försäkringsbolagens försäkringsersätt- ningar och den offentligrättsliga brottsskadeersättningen. i någon del av systemet får det återverkningar i hela systemet. ningen bedömer att det saknas tillräckliga skäl för att göra någon sådan De jämförelser som ofta görs med och är därför inte helt rättvisande. I dessa länder täcker inte motsvarigheten till Det finns andra försäkringar som kan bli aktuella, men dessa tycks inte ha den utbredning som den svenska hemförsäkringen har (av befolkningen). den svenska kränkningsersättningen täcks inte av någon försäkring i och som huvudregel inte heller i . som att försäkringarna spelar en större roll i . danska motsvarigheterna till har dessutom en längre handläggningstid, vilket innebär att utbetalning direkt efter laga- kraftägande dom i och i praktiken inte innebär någon Av dessa skäl lägger utredningen inte fram något förslag om att brottsskadeersättningen ska betalas ut direkt efter laga- Utredningen förordar således ingen ändring i den nuvarande ordningen, som innebär att den skadelidande ska försöka få ersättning från skade- vållaren och eventuell försäkring, innan han eller hon ansöker om brotts- På samma sätt som tidigare ska det inte ställas något absolut krav på den skadelidande att väcka talan om skadestånd mot skadevållaren för att brottsskadeersättning ska kunna utgå. utredningsmässigt till fördel för den skadelidande om talan förs. Utredningen har övervägt om det införda principalansvaret för vårdnadshavare motiverar en särskild reglering så att möjligheten att få ut skadestånd även från vårdnadshavaren inte ska behöva vara uttömd innan det blir aktuellt att betala ut brottsskadeersättning. preliminära undersökningar tar det inte längre tid att få en utredningsrapport från myndigheten, när krav ska riktas även mot vårdnadshavaren, och det framstår också som att betalningsfre- kvensen är högre än i allmänhet. Vilka effekter principalansvaret har haft för andra myndigheter, t.ex. eller domstolarna, är I avsaknad av närmare erfarenheter har utredningen inte under- lag för att dra slutsatsen att principalansvaret har lett till någon försäm- ring för den skadelidande. Utredningen konstaterar dock att principal- ansvaret har medfört att det ställs högre krav på den skadelidande i den meningen att han eller hon måste söka verkställighet mot flera personer och fylla i flera blanketter, och att det finns anledning att följa upp Utredningen anser att det finns andra åtgärder som de berörda myn- digheterna kan vidta för att underlätta för den skadelidande, t.ex. i fråga om digital informationsöverföring. Med anledning av slutsatsen att systemets uppbyggnad bör bestå före- slår utredningen en bestämmelse om att brottsskadeersättning beviljas till den del skadan inte täcks av annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. Utredningen bedömer slutligen att det inte finns något behov av en bestämmelse om förskott i brottsskadelagen. Skälet är att Brottsoffer- myndigheten har korta handläggningstider och att myndigheten oftast kan bevilja ersättning för t.ex. kränkning även om ersättningen för sveda och värk behöver utredas ytterligare. Utredningen föreslår att det införs en bestämmelse om att Brottsoffer- myndigheten, om gärningsmannen är känd, ska återkräva ett belopp av denne motsvarande den utbetalade brottsskadeersättningen i den mån det inte är olämpligt med hänsyn till gärningsmannens personliga förhållan- den eller möjligheten att få fordringen betalad. den praxis som utövar med stöd av sin instruk- tion får ett tydligare stöd i lagen. Utredningen föreslår vidare att staten ska inträda i den skadelidandes rätt till skadestånd intill det belopp som betalats ut i brottsskadeersätt- ning, samt därpå löpande ränta från betalningsdagen. har rätt till ränta på beloppet på motsvarande sätt som den skadelidande har haft på sitt skadestånd. Om det inte finns något ränteförordnande i domen, ska dock inte ha rätt 2013/14:94 till någon ränta. Utredningen föreslår också att 1 ska ges möjlighet att träffa avtal om att ränta inte ska utgå, samt att avräkna inbetalningar mot kapitalbeloppet i stället för mot ränta och kostnader. Dessa möjligheter för följer av att äger sin fordran, och är verktyg som kan använda i sin regressverksamhet för att uppnå ett skäligt resultat (även för skadevållaren). ska också ha möjlighet att efterge regresskrav och krav på ränta, helt eller delvis, om det finns synnerliga skäl för det. ska också kunna träffa avtal med skadevållaren om betalning av viss del av skulden mot att resterande del avskrivs. Följden av en eftergift blir att skulden försvinner. Eftergiftsbestämmelsen ska tillämpas endast i undan- Utredningen föreslår att som huvudregel ska kvitta en utbetalning av brottsskadeersättning mot en regressfordran för utgiven brottsskadeersättning. Det innebär till skillnad från , att den person som är aktuell för att få brottsskadeersättning (den skadelidande) inte kan välja att få ersättningen kontant i stället för att använda pengarna som betalning av en skuld som personen har (i egenskap av skadevållare). Kvittning ska dock inte ske om det bedöms vara oskäligt, t.ex. om ersättningen avser kostnader för nödvändig tandvård eller annan ersättning av socialt ömmande karaktär. Barn som bevittnat brott gavs barn som bevittnat våld mot en närstående under vissa förutsättningar rätt att få brottsskadeersättning. Såvitt utredningen har kunnat bedöma har reformen inte fått önskat genomslag hos berörda myndigheter. Barns närvaro uppmärksammas fortfarande inte i önskvärd utsträckning under förundersökningarna. Enligt utredningens bedömning är bestämmelser i lag inte nödvändiga för att myndigheterna ska ges incitament att uppmärksamma barn som bevittnat brott. Däremot finns det anledning att överväga att införa bestämmelser i förundersökningskungörelsen om att målsäganden ska underrättas om möjligheten för barn att få brottsskadeersättning samt att det ska antecknas i förundersökningsprotokollet om det har funnits barn på platsen och var dessa har befunnit sig. Utredningen anser också att det finns anledning för att överväga att skapa särskilda rutor i polisens anmälningssystem som ska kryssas i om barn har funnits på platsen samt om att information har lämnats till vårdnadshavaren om barnets rätt till ersättning. Dessutom bör berörda myndigheter, främst , och socialnämnderna genomföra utbildningsinsatser för att öka kunskapen om att det kan vara möjligt för barn som bevittnat brott att få brottsskadeersättning. Utredningen föreslår också att det införs en bestämmelse i lag om att det räcker med en vårdnadshavares underskrift för barnets räkning på en ansökan om brottsskadeersättning, om det är barnets andra vårdnadshavare som har begått brottet. Utredningen föreslår att den övre gränsen för brottsskadeersättning i form av ersättning för kränkning höjs från tio till 15 basbelopp. De övriga beloppsgränserna, nämligen för personskada, årlig livränta, sakskada och ren förmögenhetsskada, bör behållas oförändrade. Även fortsättningsvis bör ett visst belopp räknas av från den brottsskadeersättning som betalas ut, det föreslås dock att det kallas grundavdrag i stället för som självrisk. Utredningen föreslår vidare att den nedre gränsen för vad som kan betalas ut i brottsskadeersättning höjs från till . Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud Utredningen föreslår att tiden för att ansöka om brottsskadeersättning förlängs från till . Utredningen föreslår också att den nuvarande hänvisningen i brottsskadelagen till bestämmelsen om omprövning i skadeståndslagen, tas bort. Den omfattande rätten till omprövning enligt de särskilda bestämmelserna i brottsskadelagen bedöms vara tillräcklig. Vidare föreslår utredningen att preskriptionsfrågorna ska regleras i brottsskadelagen. Det föreslås därvid att ett anspråk på brottsskadeersättning ska ha en preskriptionstid från den brottsliga gärningen. Vid omprövning ska preskription inträda efter senaste beslut. Preskription beträffande ett anspråk på brottsskadeersättning ska avbrytas genom att den skadelidande kräver skadestånd av skadevållaren med anledning av brottet, försäkringsersättning från försäkringsgivaren med anledning av brottet, eller brottsskadeersättning från . Sådana krav ska verka avbrytande på preskriptionen för samtliga skadeposter som kan ersättas genom brottsskadeersättning. Utredningen föreslår också en särskild preskriptionsregel beträffande statens regressfordran på gärningsmannen, nämligen från det att har betalat ut brottsskadeersättning till den skadelidande. Preskriptionsavbrott ska få ske enligt preskriptionslagen. Det ska även fortsättningsvis vara förbjudet att överlåta ett anspråk på brottsskadeersättning innan ersättningen är tillgänglig för lyftning. Det innebär såvitt avser brottsskadeersättning för personskada, att det är förbjudet att utmäta sådana fordringar. Utan hinder av detta, ska dock kunna besluta att brottsskadeersättning som avser ännu inte uppkomna kostnader för en vårdbehandling av nödvändigt slag, ska utbetalas till vårdgivaren när kostnaden har uppkommit. Situationen lär främst bli aktuell avseende kostnader för tandläkarbehandlingar. Bestämmelsen ska dock även kunna tillämpas i fråga om annan nödvändig kostnad av liknande slag. Återbetalning av utgiven brottsskadeersättning Utredningen föreslår att det införs en bestämmelse i brottsskadelagen om återbetalning av utgiven brottsskadeersättning. Den blir tillämplig om sökanden har lämnat oriktiga upplysningar eller förtigit förhållanden av betydelse för beslutet att tillerkänna brottsskadeersättning. 2013/14:94 ska gälla om sökanden efter utbetalningen har fått annan ersättning för Bilaga 1 skadan (vanligen från en försäkring). Återbetalning ska också kunna krävas om brottsskadeersättning i annat fall har lämnats felaktigt, eller med ett för högt belopp, och den som har fått ersättningen har insett eller bort inse detta. Det kan bli aktuellt t.ex. om sökanden av misstag har fått ersättning två gånger för samma skada. Om den som har fått den felaktiga utbetalningen inte betalar tillbaka den efter krav från , får myndigheten ansöka om betalningsföreläggande hos eller ansöka om stämning vid tingsrätt. Beslutet om återbetalning blir alltså inte verkställbart. Däremot blir bestämmelsen om kvittning tillämplig. En fordran på brottsskadeersättning ska avräknas om den skadelidande är återbetalningsskyldig enligt den nya återbetalningsbestämmelsen. Utredningen har gjort en genomgång av de paragrafer som inte är berörda av de frågor som har tagits upp särskilt i direktiven. I följande avseenden föreslår utredningen ändringar jämfört med den nu gällande brottsskadelagen. När det gäller lagens tillämpningsområde föreslår utredningen att brottsskadeersättning, som tidigare, inte ska betalas om brottet och den skadelidande har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av svenska statsmedel. Undantagsbestämmelsen ska dock inte tillämpas vid uppsåtliga våldsbrott som begås i mot en skadelidande som för brottet var medborgare i eller hade hemvist i en annan stat inom EU. Inskränkningen av undantaget har föreslagits mot bakgrund av EU:s brottsofferdirektiv, som förpliktar att säkerställa en ordning för ersättning till offer för uppsåtliga våldsbrott som begås här i landet. Reglerna om brottsskadeersättning för s.k. rymlingsskador ändras endast på så sätt att de inte längre blir tillämpliga om skadan har vållats av en person som är underkastad frihetsberövande i , , eller . Såvitt känt har den bestämmelsen inte tillämpats. Den bestämmelse som reglerar hur brottsskadeersättning ska bestämmas, ska inte längre hänvisa till 5 kap. 4 § skadeståndslagen. I den bestämmelsen anges förutsättningarna för att skadestånd ska beviljas i form av livränta. Det ska i stället framgå direkt av brottsskadelagen under vilka förutsättningar som livränta kan beviljas. Det är endast en lagteknisk fråga, det föreslås inte någon ändring i sak. Utredningen föreslår också att brottsskadelagen inte längre ska hänvisa till bestämmelsen om jämkning i 6 kap. 1 § skadeståndslagen. Möjligheterna att jämka brottsskadeersättningen med stöd av bestämmelsen i brottsskadelagen är tillräckliga. Det har varit möjligt att delegera beslutsfattandet beträffande mindre ersättningsbelopp till en annan myndighet än . Möjligheten har tidigare använts så att styrelsen för ungdomsvårdsskolor har kunnat fatta beslut om brottsskadeersättning. Den har dock inte använts , varför utredningen anser att möjligheten ska tas bort. Slutligen föreslår utredningen att på begäran av den skadelidande ska behandla en ansökan om brottsskadeersättning som en ansökan om europeisk brottsskadeersättning om brottet har begåtts i en annan stat inom EU. gäller att alla ansökningar som avser uppsåtliga våldsbrott som har begåtts i en annan EU-stat ska betraktas som ansökningar om europeisk brottsskadeersättning. Lagändringen innebär att sökanden ges ökad möjlighet att påverka när så ska ske. 1 Förslag till brottsskadelag Härigenom föreskrivs följande. 1 § Till den som har drabbats av skada till följd av brott betalas ersättning av svenska statsmedel (brottsskadeersättning) enligt denna lag. 2 § Brottsskadeersättning får beviljas om brottet har begåtts i . Brottsskadeersättning för personskada enligt 4 § och för kränkning enligt 5 § får dessutom beviljas, om brottet har begåtts utomlands mot någon som då hade hemvist i . Brottsskadeersättning enligt 8 § får dessutom beviljas ett barn som har hemvist i och som har bevittnat brottet utomlands. 3 § Brottsskadeersättning får inte beviljas, om brottet och den skadelidande har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av svenska statsmedel. Första stycket gäller inte i fråga om uppsåtliga våldsbrott som har begåtts i , om den skadelidande för brottet var medborgare i eller hade hemvist i en annan stat inom Europeiska unionen. 4 § Brottsskadeersättning betalas för personskada. Som personskada ersätts även skada på kläder, glasögon och liknande föremål som den skadade bar på sig vid skadetillfället. 5 § I fall då någon har allvarligt kränkt någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet eller frid betalas brottsskadeersättning för den skada som kränkningen innebär. 6 § Brottsskadeersättning betalas för sakskada i fall då brottet har begåtts av någon som var –intagen i kriminalvårdsanstalt, –intagen för vård i ett hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, –intagen för vård i ett hem som avses i 22 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, eller –häktad enligt beslut som hade verkställts. Första stycket tillämpas även på ren förmögenhetsskada, om det finns särskilda skäl. 7 § Brottsskadeersättning betalas för sakskada och ren förmögenhetsskada även i annat fall än som avses i 6 § i den mån den skadelidandes möjligheter att försörja sig allvarligt har äventyrats genom skadan eller ersättningen annars framstår som särskilt angelägen. 8 § Brottsskadeersättning betalas till ett barn som bevittnat ett brott som Prop. 2013/14:94 varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i dess förhållande Bilaga 2 till en närstående person. 9 § Brottsskadeersättning med anledning av personskada bestäms enligt 5 kap. 1–3 §§ skadeståndslagen (1972:207). Ersättning för framtida inkomstförlust eller förlust av underhåll fastställs i form av livränta eller engångsbelopp eller som livränta jämte engångsbelopp. Livränta betalas dock endast när ersättningen är av väsentlig betydelse för den skadelidandes framtida vård eller försörjning. Livränta värdesäkras enligt lagen (1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor. Brottsskadeersättning med anledning av kränkning bestäms enligt 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen. Brottsskadeersättning med anledning av sakskada bestäms enligt 5 kap. 7 § skadeståndslagen. Brottsskadeersättning enligt 8 § bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till hur grovt det bevittnade brottet är. Förhållandet till annan ersättning 10 § Brottsskadeersättning beviljas till den del skadan inte täcks av annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. Skadestånd med anledning av skadan beaktas endast till den del skadeståndet har betalats eller bedöms bli betalat. Vid personskada beaktas inte sådan förmån som har beaktats redan med tillämpning av 5 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207). Ersättning som motsvarar ett sparande på den skadelidandes sida ska inte påverka brottsskadeersättningen. Har betalning skett av sådan europeisk brottsskadeersättning som avses i 35 § eller av annan ersättning av utländska statsmedel för skada till följd av brott, avräknas den när brottsskadeersättningen bestäms. 11 § Vid bestämmande av brottsskadeersättning för skada på egendom som inte var försäkrad mot skaderisken och som den skadelidande måste antas ha underlåtit att försäkra på grund av omfattningen av sina tillgångar och riskspridningen i sin verksamhet avräknas försäkringsersättning som skulle ha betalats om försäkring hade funnits. Vid bestämmande av brottsskadeersättning för skada på egendom som enligt vedertaget bruk borde ha hållits försäkrad mot skaderisken men som den skadelidande har försummat att försäkra avräknas i skälig omfattning försäkringsersättning som skulle ha betalats om försäkring hade funnits. 12 § Brottsskadeersättning får sättas ned helt eller delvis, om det är skäligt med hänsyn till att den skadelidande eller, om skadan har lett till döden, den avlidne genom sitt uppträdande i samband med brottet eller på annat liknande sätt uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skade- Vid sakskada eller ren förmögenhetsskada får ersättningen också sättas ned helt eller delvis, om det är skäligt med hänsyn till att den skade- lidande genom underlåtenhet att vidta sedvanliga försiktighetsåtgärder uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skaderisken. 13 § Brottsskadeersättning med anledning av personskada som fastställs i form av engångsbelopp betalas med högst tjugo gånger det prisbas- belopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gäller då Ersättning som fastställs i form av livränta betalas med högst det prisbasbelopp som gäller då Brottsskadeersättning med anledning av kränkning betalas med högst femton gånger det prisbasbelopp som gäller då ersättningen bestäms. Brottsskadeersättning med anledning av sakskada och ren förmögen- hetsskada betalas med högst tio gånger det prisbasbelopp som gäller då Om den sammanlagda brottsskadeersättningen efter avräkning av grundavdrag enligt 14 § första stycket understiger etthundra kronor, betalas ingen ersättning. 14 § Från brottsskadeersättning utom sådan som avses i 8 § görs ett Beloppet fastställs av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer och beräknas med ledning av de självriskbelopp som tillämpas här i landet vid hemförsäkring som innefattar skydd mot skada till följd av brott. Första stycket gäller inte i fråga om skada till följd av brott av någon som avses i 6 §, om brottet har begåtts på eller i närheten av anstalt eller annan plats där han var omhändertagen eller fick vård. Första stycket gäller inte heller, om det i övrigt finns särskilda skäl att inte avräkna något grundavdrag. Förhållandet till en domstols sakprövade förordnande om skadestånd 15 § Om en domstol har prövat ett yrkande om skadestånd i sak, ska följa domstolens dom när brottsskadeersättning Utan hinder av första stycket får bestämma en högre eller en lägre brottsskadeersättning – med anledning av nya omständigheter eller nya bevis, eller – om den ersättning som domstolen har bestämt avviker avsevärt från Skälen för att myndigheten har frångått domstolens avgörande ska anges särskilt i myndighetens beslut. Förutsättningarna för att pröva en ansökan 16 § Om allmänt åtal har väckts, ska ansökan om brottsskadeersättning göras från det att dom eller slutligt beslut har vunnit laga kraft. Har allmänt åtal inte väckts men förundersökning inletts, ska ansökan göras från det att förundersökningen lagts ned eller beslut fattats i åtalsfrågan. I övriga fall ska ansökan göras från det att brottet begicks. Om det finns synnerliga skäl, får en ansökan prövas fastän den har kommit in . En ansökan prövas endast om –brottet har anmälts till åklagare eller polismyndighet eller sökanden visar giltig anledning till att någon sådan anmälan inte har gjorts, samt –den skadelidande i skälig utsträckning har bidragit till att det anmälda brottet kan utredas. 17 § I fråga om brottsskadeersättning tillämpas också 6 kap. 3 § skadeståndslagen. Rätten till brottsskadeersättning faller dock inte bort, om en ansökan om ersättning har gjorts hos före dödsfallet. 18 § Ansökan om brottsskadeersättning till ett barn får göras av endast en vårdnadshavare, om den andra vårdnadshavaren har begått brottet. 19 § Ett anspråk på brottsskadeersättning preskriberas efter den brottsliga gärningen, om inte annat följer av andra stycket eller preskriptionen avbryts enligt 20 §. I fråga om preskription av ett anspråk på brottsskadeersättning gäller vad som föreskrivs i 3 § preskriptionslagen (1981:130) om preskription av en fordran på skadestånd i anledning av brott. Vid omprövning enligt 25 § inträder preskription efter senaste beslut. 20 § Preskription av ett anspråk på brottsskadeersättning avbryts genom att den skadelidande kräver –skadestånd av skadevållaren med anledning av brottet, –försäkringsersättning från försäkringsgivare med anledning av brottet, eller –brottsskadeersättning från . Krav enligt första stycket verkar avbrytande på preskriptionen för samtliga skadeposter som kan ersättas genom brottsskadeersättning i anledning av brottet. 21 § Ärenden om brottsskadeersättning prövas av Brottsoffermyndig- beslut får inte överklagas. 22 § Hos Brottsoffermyndigheten finns en nämnd som avgör ärenden om brottsskadeersättning av principiell betydelse eller annars av större Nämnden får avgöra även andra ärenden om brottsskadeersättning. Nämndens ordförande och vice ordförande ska vara eller ha varit Nämnden utses av regeringen. 23 § ska hålla muntlig förhandling, om sökanden begär det och det inte är uppenbart obehövligt. 24 § Muntliga förhandlingar enligt 23 § ska vara offentliga. Om det kan antas att det vid en förhandling kommer att lämnas någon uppgift för vilken hos gäller sekretess som avses i offentlighets och sekretesslagen (2009:400), får ordföranden vid för- handlingen besluta att förhandlingen ska hållas inom stängda dörrar. Om sökanden är eller lider av en psykisk störning, får ordföranden vid förhandlingen besluta att förhandlingen ska hållas inom 25 § Finner Brottsoffermyndigheten att ett beslut i ett ärende om brotts- skadeersättning är oriktigt, ska myndigheten ändra beslutet, om det kan ske utan att det blir till nackdel för sökanden. 26 § Har ett beslut i ett ärende om brottsskadeersättning fattats av en tjänsteman vid ska ärendet omprövas av nämnden, om sökanden begär det. Ärendet behöver dock inte omprövas av nämnden, om det är uppenbart att beslutet ska ändras i enlighet med sökandens begäran. 27 § Sökandens kostnader för biträde eller utredning i ärenden om brottsskadeersättning får efter beslut av ersättas av allmänna medel, om det finns särskilda skäl med hänsyn till sökan- dens ekonomiska förhållanden och övriga omständigheter. En sökande som har inställt sig till en muntlig förhandling får av beviljas ersättning av allmänna medel för kost- nader för resa och uppehälle, om myndigheten finner att sökanden skäligen bör ersättas för sin inställelse. Myndigheten får bevilja förskott på sådan ersättning. Närmare bestämmelser om ersättning och förskott meddelas av regeringen.