prop · H20337 · 2014-12-17 00:00:00 — Domstolen konstaterade slutligen att påföljdslindring som kompensatoriskt rättsmedel vid en rättighetskränkning dock så långt det är möjligt bör anpassas till det straffrättsliga systemet. Vidare har, som redovisats ovan, förbudet mot dubbla förfaranden i brottmål enligt artikel 4.1 i det sjunde tilläggsprotokollet till viss relevans för frågan om sanktionskumulation. Enligt bestämmelsen får ingen lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. 4.2Ordningen i några andra nordiska länder I flera nordiska länder finns en ordning som ger möjlighet att vid straffmätningen som grund för strafflindring ta hänsyn till att en person har medverkat vid utredningen av egen eller annans brottslighet. Vid bestämmande av straff i ska rätten beakta ”samtliga grunder som enligt lag inverkar på storleken och arten av straffet samt enligheten i straffpraxis”. Enligt allmänna principer för straffmätning ska straffet mätas ut så att det står i ett rättvist förhållande till hur skadligt och farligt brottet är, motiven till gärningen samt gärningsmannens av brottet framgående skuld i övrigt. Därutöver påverkas straffmätningen av skärpningsgrunder, lindringsgrunder och skälighetsgrunder. En av strafflindringsgrunderna tar sikte på utredningsmedverkan. Bestämmelsen motiveras av framför allt processekonomiska men även av moraliska skäl. Den innebär bl.a. att domstolen som skäl för strafflindring bör beakta att gärningsmannen har strävat efter att främja utredningen av brottet, vilket t.ex. kan vara att erkänna gärningen. Möjligheten till strafflindring gäller endast utredningen av egen brottslighet, inte uppgifter om andras brott. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till bl.a. nämnda strafflindringsgrund kan straffet bestämmas i enlighet med en lindrigare straffskala än den som föreskrivits för Prop. 2014/15:37 brottet. Bestämmelsen påverkar även valet av påföljd. hänsyn till denna strafflindringsgrund anses oskäligt eller oändamålsenligt kan domstolen vidare avstå från att döma ut ett straff. har antagit förslag till lagstiftning om s.k. åtalsuppgörelse som utvidgar den nuvarande regleringen. Lagändringarna träder i kraft . I gäller som utgångspunkt att straff, med hänsyn till likformighet i rättstillämpningen, bestäms utifrån dels brottets svårhetsgrad, dels vad som är känt om gärningsmannens person. Vid värderingen av brottets svårhet ska beaktas den skada, fara och kränkning som lagöverträdelsen inneburit samt vad gärningsmannen insett eller borde ha insett om detta. Vid värderingen av uppgifter om gärningsmannens person ska hänsyn tas till dennes allmänna personliga och sociala förhållanden, förhållandena före och efter gärningen samt bevekelsegrunderna för brottet. Därutöver kan straffmätningen påverkas av ett antal försvårande respektive förmildrande omständigheter. Som en förmildrande omständighet föreskrivs att gärningsmannen frivilligt angett sig och avlagt ett fullständigt erkännande. Det ska även beaktas om gärningsmannen lämnat upplysningar som är avgörande för utredningen av andras brott. Båda dessa grunder kan utgöra skäl för att gå under straffskalan för det aktuella brottet, eller, om det i övrigt finns förmildrande omständigheter, meddela påföljdseftergift. I finns inte någon allmän bestämmelse om hur straff ska mätas ut inom tillämplig straffskala. Riktlinjer har framför allt utarbetats i rättspraxis. Det finns dock bestämmelser som anger att domstolen vid straffmätningen ska ta hänsyn till ett antal särskilt utpekade försvårande respektive förmildrande omständigheter. I mildrande riktning kan beaktas att den misstänkte erkänt gärningen (avgitt en uforbeholden tilståelse). I en sådan situation har rätten möjlighet att gå under föreskriven straffskala eller välja en mildare påföljd än vad som är föreskrivet för brottet. Enligt en ny strafflag, som antagits men ännu inte trätt i kraft, ska som grund för strafflindring utöver ett erkännande även kunna beaktas att den tilltalade i väsentlig grad bidragit till uppklarandet av andra brott. 4.3Behovet av en reform Det finns anledning att överväga en ny strafflindringsgrund avseende utredningsmedverkan Vårt nuvarande påföljdssystem är som tidigare nämnts orienterat kring principerna om proportionalitet, ekvivalens och förutsebarhet. Utgångspunkten vid påföljdsbestämningen är brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Ett påföljdssystem som enbart tar hänsyn till omständigheter som är relevanta för straffvärdet riskerar dock att bli alltför fyrkantigt och kan medföra oskäliga resultat. Av framför allt humanitetsskäl måste systemet därför i viss utsträckning tillåta individuella hänsynstaganden, dvs. möjlighet att beakta även omständigheter som har med gärningsmannens 2014/15:37 personliga förhållanden att göra eller något som har inträffat efter brottet. Orsaken till att strafflindring i sådana fall anses motiverad är att det framstår som orättfärdigt att inte beakta omständigheterna vid påföljdsbestämningen. Om en strafflindringsgrund föreligger kan domstolen därför döma till ett lindrigare straff än vad brottets straffvärde motiverar. Frågan om en ny strafflindringsgrund som tar sikte på medverkan vid utredning av egen brottslighet har diskuterats i olika sammanhang. Såväl som BRU har föreslagit en sådan ordning. Frågan har också behandlats i en rapport av Riksåklagaren i vilken föreslås bl.a. att medverkan i den egna utredningen i större omfattning än bör beaktas i strafflindrande riktning (Effektivare hantering av stora och komplicerade brottmål – en idéskrift, ). Även Utredningen mot kriminella grupperingar har i betänkandet Kriminella grupperingar – motverka rekrytering och underlätta avhopp uttalat att det är angeläget att överväga ändringar av bestämmelserna om billighetsskäl så att medverkan i brottsutredningar i större utsträckning än beaktas i strafflindrande riktning (SOU 2010:15, bilaga 3 s. 200). I ytterligare en rapport av Riksåklagaren har vidare framhållits vikten av att en möjlighet till strafflindring vid utredningsmedverkan införs då det skulle kunna få betydelse både för kortare häktningstider, minskad användning av restriktioner och för kostnaderna för förundersökningen (Häktningstider och restriktioner, ). En möjlighet till strafflindring vid utredningsmedverkan kan motiveras utifrån flera olika utgångspunkter. Som har redovisat kan det anses rimligt att en tilltalad som medverkat vid utredningen av det egna brottet och vars agerande ger uttryck för ansvarstagande och ånger får tillgodoräkna sig detta förhållande vid påföljdsbestämningen. Även BRU har gett uttryck för ett sådant synsätt. kan, som anförts av framför allt BRU, en ordning som erbjuder strafflindring för den som medverkar vid utredningen av egen brottslighet bidra till en effektivare utrednings- och lagföringsprocess och att resurser för utredning av annan brottslighet därmed skulle kunna frigöras. Enligt regeringens mening talar alltså flera skäl för att överväga en strafflindringsgrund som tar sikte på medverkan till utredning av egen brottslighet. En sådan ordning överensstämmer också med den i flera andra nordiska länder. Ett system med kronvittnen övervägs inte i detta sammanhang Med kronvittne brukar avses en gärningsman som avslöjar sina medbrottslingar eller andra brottslingar och därigenom får en mildare påföljd eller går fri från straff. Frågan om strafflindring för kronvittnen har behandlats i olika sammanhang. , vars förslag ligger bakom regleringen av strafflindringsgrunderna i 29 kap. 5 § , diskuterade om även medverkan i brottsutredningen beträffande andras brott borde kunna påverka straffmätningen. Övervägande skäl ansågs dock tala mot ett sådant system (SOU 1986:14 s. 452 f.). Den bedömningen delades av departementschefen (prop. 1987/88:120 s. 92). Även BRU har gjort bedömningen att det inte nu bör införas ett system med kronvittnen. 2014/15:37 Flertalet av de remissinstanser som har uttalat sig i frågan ger uttryck för Från principiell synvinkel finns det avgörande skillnader mellan att tillmäta uppgifter som den tilltalade lämnat om sin egen inblandning i ett brott betydelse vid påföljdsbestämningen och att göra detsamma när det gäller uppgifter som lämnats om andra misstänkta personer. Ett system med kronvittnen skiljer sig i flera avseenden från en ordning som möjliggör strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet. Bland annat aktualiseras frågor som hur man ska bedöma bevisvärdet av de uppgifter som lämnas av kronvittnen samt hur en sådan ordning förhåller sig till övriga medtilltalades rätt till en rättvis rättegång. Dessa frågor är av grundläggande betydelse för såväl behovet av som förutsättningarna för ett sådant system och ställer krav på noggranna överväganden i särskild ordning. Ett system med kronvittnen övervägs därför inte i detta sammanhang. Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet Regeringens förslag: En ny strafflindringsgrund införs som avser medverkan till utredning av egen brottslighet. rätten utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta om den tilltalade har lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet. BRU:s förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller inte haft något att invända mot det, däribland ombudsmän, över och , , Juridiska fakultetsstyrelsen vid . och har gett uttryck för att, utöver effektivitetsskäl, också humanitetsskäl bör ligga till grund för regleringen då förslaget inte bara tillgodoser önskemålet om en ökad effektivitet utan också står väl i överensstämmelse med de moraliska och etiska värderingar som bör ligga till grund för brottsbekämpning och rättskipning. myndigheten har uppgett att förslaget bör övervägas vidare. tingsrätt, Säkerhetspolisen och har ställt sig tveksamma till införandet av en ny strafflindringsgrund. domareförbund och har avstyrkt förlaget. Några remissinstanser, t.ex. och Brottsförebyggande rådet, har påtalat att den föreslagna ordningen medför en risk för att den misstänkte lockas att lämna felaktiga uppgifter. har även påtalat att en ny strafflindringsgrund inte tar hänsyn till brottsoffers behov av upprättelse. Amnesty international har framhållit att riskerar att strida mot oskuldspresumtionen enligt Några remissinstanser, t.ex. ombuds- män, och , har framhållit risken för gränsdragningsproblem gentemot ett kronvittnessystem. remissinstanser, däribland och , har uppgett att den föreslagna strafflindringsgrunden kan medföra orättvisa resultat på så vis att personer som begår lättutredda brott kan hamna i ett sämre läge än de som begår mer svårutredd brottslighet. instanser har uttalat sig om omfattningen av strafflindringen. advokatsamfund har ansett att det med hänsyn till grundläggande krav på rättssäkerhet och förutsebarhet bör framgå för den misstänkte hur stor strafflindringen ska vara. Samfundet har vidare framfört att straff- lindringen, för att den ska vara ett incitament för medverkan, bör vara Hovrätten över och har påpekat att det är viktigt att – om inte systemet ska brista i trovärdighet – domstolen uppfyller förväntningar om strafflindring. Även Länsrätten i län har uttryckt liknande synpunkter. strafflindring bör komma i fråga endast vid omfattande och mer svårutredd brottslighet och att det inte bör bli fråga om någon mer universitet har framhållit vikten av att tydligare riktlinjer ges i frågan om förhållandet mellan de lämnade uppgifternas betydelse för utredningen och den strafflindring som dessa bör medföra, samt påtalat att straffrabatt inte bör ställas i direkt proportion till vilken effekt ett erkännande haft för utredningsmöjligheterna eftersom man då riskerar en s.k. plea bargain- Även och har på- talat risken för att den tilltalade hamnar i en förhandlingssituation gentemot polis och åklagare under förundersökningen. , och har, i fråga om utformningen av bestämmelsen, ifrågasatt att ett erkännande bör krävas för att strafflindring ska komma i fråga. International har påpekat att en misstänkt som är villig att bidra till utredningen av de faktiska omständigheterna utan att vara beredd att erkänna något brott bör kunna få strafflindring. påpekat att det inte bör krävas ett fullständigt erkännande. erkännande i mindre del och uppgiftslämnande i den delen bör kunna leda till nedsättning av straffet. Samma tingsrätt har vidare påtalat att det bör tydliggöras i lagtexten att möjligheten till strafflindring endast avser medverkan vid utredningen av det egna brottet. universitet, har framhållit vikten av att information om möjligheten till strafflindring lämnas till den misstänkte och att sådan information dokumenteras på ett tydligt och rättssäkert sätt. förslag överensstämmer i allt väsentligt med har dock föreslagit en annan utformning av bestämmelsen. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot utredningens förslag till en ny strafflindringsgrund, däribland Hovrätten över och , Falu tingsrätt, , , Ekobrottsmyndig- heten och Kriminalvården. , som i stort har tillstyrkt förslaget, har särskilt framhållit att syftet med bestämmelsen även bör vara att öka effektiviteten i brottsutredningar genom att skapa incitament för den misstänkte att medverka i förundersökningen. innebär en möjlighet att beakta att den misstänkte har valt att medverka fullt ut i en utredning, och som öppet uppmuntrar ett sådant beteende, kan förväntas leda till att fler misstänkta väljer att lämna uppgifter tidigare, vilket i sin tur kan leda till att det blir enklare att utreda vissa komplicerade brott och till att lagföringen påskyndas. synpunkter har framförts av och . har särskilt pekat på att ett erkännande från den misstänkte oftast är befriande för brottsoffret och det kanske effektivaste sättet att avlasta de skam- och skuldkänslor som många offer bär. Hovrätten för Nedre och har angett att förslaget behöver övervägas mer noggrant. har avstyrkt förslaget. De har bl.a. påtalat risken för att bestämmelsen kan locka en tilltalad att lämna felaktiga erkännanden och leda till mindre grundliga brottsutredningar. tingsrätt anser inte att förslaget främjar en effektivt genomförd och rättssäker förundersökning och ifrågasätter bl.a. om den föreslagna ordningen kan komma i konflikt med rätten för den misstänkte att inte belasta sig själv enligt . också vikten av att en eventuell strafflindring inte får bli avhängig av hur stark bevisning som kunnat säkras under förundersökningen. hovrätt och har framhållit att förslaget kan medföra De har t.ex. pekat på att det kan vara svårt för domstolarna att värdera erkännandet eller den tilltalades medverkan då den föreslagna bestämmelsen kan innebära att rätten tvingas till en rad subjektiva bedömningar, liksom att det kan vara svårt att värdera partiella har vidare anfört att förslaget kan innebära en besvärlig gränsdragning mot ett system med kronvittnen. fakultetsnämnden vid har framhållit att det är viktigt att möjligheterna till en utveckling mot ett sådant system eller ”plea bargaining” inte underskattas. och har i fråga om utformningen av bestämmelsen uppgett att det för strafflindring bör krävas att den tilltalades medverkan ska ha varit av väsentlig betydelse Detta skulle enligt kunna åstad- kommas genom att ”medverkat till” byts ut mot ”bidragit till”. och har även gett uttryck för att ett erkännande inte i sig bör vara tillräckligt för strafflindring utan att det bör krävas att den tilltalade också lämnat andra uppgifter som är till gagn för utredningen, t.ex. en utförlig redogörelse för händelseförloppet. Skälen för regeringens förslag Det införs en ny strafflindringsgrund som avser medverkan till utredning Enligt nuvarande ordning kan strafflindring i vissa fall komma i fråga med anledning av omständigheter som hänför sig till en gärningsmans agerande, antingen i anslutning till brottet eller efteråt. att förebygga, avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet (punkten 2) och frivillig angivelse (punkten 3). Orsaken till att straff- lindring anses motiverad i dessa fall är att gärningsmannen genom någon form av frivilligt agerande visat att han eller hon ångrar sig. att någon, som inte angett sig själv, medverkar vid och därigenom under- lättar utredningen av det egna brottet omfattas emellertid inte av någon av de nu angivna strafflindringsgrunderna. Att en misstänkt gärningsman medverkar till utredningen av det egna brottet och därigenom bidrar till att händelseförloppet klargörs kan enligt regeringen anses ge uttryck för ett ansvarstagande hos gärningsmannen. Det är ett beteende som kan anses positivt och föredömligt genom att det markerar en vilja att klara upp och ställa till rätta efter sig och att gärningsmannen tar avstånd från den brottsliga gärningen. en ordning som uppmuntrar ett sådant beteende bidra till att främja respekten för rättsväsendet. Som påpekats av bl.a. står det väl i överensstämmelse med de moraliska och etiska värderingar som bör ligga till grund för brottsbekämpning och rättskipning. utgångspunkten framstår det enligt regeringen som rimligt att en tilltalad som medverkar på ett positivt och märkbart sätt vid utredningen av det egna brottet skulle kunna premieras vid påföljdsbestämningen, likväl som den som angett sig själv. En ordning där utredningsmedverkan kan beaktas vid straffmätningen innebär även, som bl.a. har anfört, ett tydligt incitament för en misstänkt person att medverka vid utredningen av det egna brottet. Det kan i sin tur bidra till mer effektiva brottsutredningar och därmed leda till resursbesparingar. också ske snabbare. Snabbhet har generellt sett ett betydande kriminal- politiskt värde eftersom sambandet mellan brott och påföljd blir starkare ju kortare tidsavståndet är mellan dem. I allmänhet blir också brottsutredningar allt svårare att genomföra ju som har förflutit Att förundersökning och lagföring kan ske på ett mer effektivt sätt kan också antas medföra en ökad tilltro till rättsväsendet från allmänhetens sida. Även från ett brottsofferperspektiv kan det finnas fördelar med en För ett brottsoffer torde det vara av stor betydelse, inte minst för möjligheten att bearbeta upplevelsen av brottet, att utredning och lagföring sker så tätt inpå brottet som möjligt. innebär också att de ekonomiska anspråk som kan finnas från brottsoffrets sida med anledning av gärningen behandlas snabbare. påpekat kan ett erkännande från den tilltalade dessutom vara befriande för brottsoffret och avlasta de skam- och skuldkänslor som många brottsoffer känner. Regeringen anser därför, i motsats till , att en bestämmelse av nu aktuellt slag väl tar hänsyn till brottsoffrets behov av upprättelse. Några remissinstanser, bl.a. , , och , har uttryckt en oro för att en strafflindringsgrund som tar sikte på utredningsmedverkan skulle kunna leda till felaktiga erkännanden, oriktiga uppgifter om brottet samt mindre grundliga brottsutredningar. Enligt regeringens bedömning torde risken för felaktiga uppgifter vara liten så länge möjligheten till strafflindring enbart skulle kunna komma i fråga vid medverkan till utredning av egen brottslighet. naturligtvis en given utgångspunkt att beviskraven upprätthålls även i de fall där den tilltalades egna uppgifter ligger till grund för utredningen. Behövliga utredningsåtgärder ska alltså vidtas för att kontrollera riktigheten av den misstänktes uppgifter, precis som enligt den nuvarande ordningen. Den misstänkte har dessutom en ovillkorlig rätt att när som helst återta ett erkännande. Utredningen måste även i en sådan situation vara tillräckligt robust för att kunna ligga till grund för lagföring. Det bör således enligt regeringens uppfattning finnas goda förutsättningar att upptäcka eventuella felaktigheter. och har ifrågasatt om ett system som uppmuntrar en misstänkt att medverka vid utredningen av det egna brottet kan undergräva den rätt som en misstänkt har enligt att inte uttala sig eller belasta sig själv. En grundläggande utgångspunkt vid beaktande av de omständigheter som anges i 29 kap. 5 § är att de endast kan tillämpas i mildrande riktning. Frånvaron av någon av omständigheterna kan alltså aldrig åberopas i straffskärpande syfte. En sådan strafflindringsgrund som diskuteras skulle vidare inte innebära någon skyldighet eller än mindre något tvång att yttra sig eller på något sätt underlätta åklagarens arbete genom t.ex. medgivanden eller belastande material. Den som väljer att förneka eller att inte medverka till utredningen av ett brott kan således inte drabbas av ett straff som är strängare än vad som följer av de allmänna kriterierna för påföljdsbestämning. En reglering av nu aktuellt slag kan därför enligt regeringens mening inte anses stå i strid med . Några remissinstanser, t.ex. , och , har framfört farhågor för att gränsdragningsproblem skulle kunna uppstå i förhållande till ett system med kronvittnen. ombudsmän och vid har även påtalat en risk för att det skapas ett kronvittnessystem trots att det inte varit avsikten. Som angetts ovan skiljer sig ett system med kronvittnen i flera avseenden från en ordning som möjliggör strafflindring vid utredning av egen brottslighet. Ett sådant system övervägs inte i detta sammanhang (se avsnitt 4.3). En annan sak är att ett uppgiftslämnande om den egna brottsligheten ibland kan omfatta även andras brottslighet. Så kan t.ex. vara fallet när brott har begåtts av flera personer gemensamt. Enligt regeringens bedömning bör risken för eventuella svårigheter med anledning av det dock inte överdrivas. Ett uppgiftslämnande om brottslighet som är gemensam med någon eller några andra personer behöver inte nödvändigtvis innefatta ett avslöjande av övriga gärningsmäns identitet utan kan röra andra omständigheter som underlättar utredningen av brottsligheten. I den mån uppgifter lämnas som avser någon annan gärningsman är det enbart uppgifternas värde i förhållande till utredningen av den egna brottsligheten som kan ligga till grund för strafflindring. Regeringen anser alltså sammanfattningsvis att det finns goda skäl för en ny strafflindringsgrund som tar sikte på utredningsmedverkan. En sådan ordning stämmer också överens med den i flera andra nordiska länder. Det föreslås därför att det införs en ny strafflindringsgrund som avser att en tilltalad medverkat till utredningen av egen brottslighet. Bedömningen bör utgå från omfattningen av den tilltalades medverkan Som angetts har BRU och haft delvis olika utgångspunkter för sina överväganden (se avsnitt 4.3). Även utformningen av bestämmelserna skiljer sig åt. Medan BRU:s förslag är utformat på så sätt att det för strafflindring krävs viss kvalitet på den tilltalades medverkan; han eller hon ska ha lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet, tar förslag framför allt sikte på syftet med den tilltalades medverkan. För strafflindring krävs att den tilltalade genom att erkänna eller på något annat sätt medverkat till utredningen av det egna brottet. Det innebär enligt utredningen att det utifrån objektivt konstaterbara förhållanden ska finnas anledning att anta att den tilltalades agerande grundar sig på en verklig vilja att ta ansvar för sina handlingar och en insikt om att den brottsliga gärningen var felaktig. Avgörande för tillämpningen av bestämmelsen ska vara att den tilltalade genom sitt agerande framstår som mindre klandervärd och att det vore orättfärdigt att inte beakta detta förhållande vid påföljdsbestämningen. har mot förslag anfört att det innebär att domstolen tvingas till en rad subjektiva bedömningar. Regeringen anser att denna invändning har fog för sig. Som anfört är det nog i de flesta fall mycket svårt för domstolen att avgöra en gärningsmans verkliga bevekelsegrunder. Utredningen föreslår därför att bedömningen ska göras utifrån objektivt konstaterbara förhållanden.