prop · H103146 · 2014-02-25 00:00:00 — En icke-internationell väpnad konflikt uppstår när väpnat våld, som inte är tillfälligt, förekommer mellan statliga myndigheter och organiserade väpnade grupper eller mellan sådana grupper inom en stat180. Interna störningar och spänningar inom en stat såsom upplopp, enstaka och sporadiska våldshandlingar eller andra liknande händelser anses inte enligt den humanitära rätten utgöra en väpnad konflikt (jfr artikel 1:2 i TP II). Först när sådana interna spänningar övergår i väpnat våld av en viss högre intensitet, kan det handla om en icke-internationell väpnad konflikt. Enligt Jugoslavientribunalen kan vissa omständigheter tala för att de interna oroligheterna övergått till en icke-internationell väpnad konflikt, bl.a. att det förekommer strider i en övervägande del av statens territorium, att våldet uppnått en viss intensitet och pågått , att ett stort antal civila påverkas av oroligheterna, att tyngre vapen används, att det förekommer stridsrelaterade skador i stor omfattning samt att ett större antal soldater och militära enheter deltar i stridigheterna181. Vidare krävs att de väpnade grupperna som deltar i en ickeinternationell väpnad konflikt uppfyller vissa krav på organisation. Det krävs inte att gruppen har en militär struktur motsvarande den som återfinns i reguljära statliga förband men ledningen för gruppen måste ha förmågan att kontrollera gruppens medlemmar i en sådan utsträckning att dessa kan följa de folkrättsliga regler som är tillämpliga i väpnade 180Jugoslavientribunalen, Decision on the Defence Motion for Interlocutory Appeal on Jurisdiction, Appeals Chamber I, The Prosecutor v. , 1995, IT-94-1-AR72, para 70. 181Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. Haradinaj et al, 2008, IT-04- 84-T, para 49. konflikter (jfr artikel 4:2 i ). Den väpnade kampen ska vara ett resultat av en militär strategi beordrad av den väpnade gruppens ledning och inte en konsekvens av gruppmedlemmarnas egna initiativ. Fientligheterna ska också vara av kollektiv karaktär182. För straffansvar krävs att gärningen har ett samband med konflikten. Den ska ingå som ett led i eller på annat sätt stå i samband med en väpnad konflikt eller ockupation. I avgörandet Tadic183 har Jugoslavientribunalen behandlat kravet på samband. I de fall en gärning utgör en del av fientligheterna, t.ex. genom att en otillåten stridsmetod används, föreligger det ett sådant samband. Även i andra fall kan kravet på samband vara uppfyllt. Det krävs inte att gärningen i fråga om tid eller plats äger rum i omedelbar närhet till stridigheterna. Inte heller behöver den begås som en del av en parts övergripande plan eller politik eller sanktioneras av en part i konflikten. Enskilda individers ansvar enligt den humanitära rätten gäller oberoende av det ansvar som kan uppkomma för en part i konflikten. I tribunalens avgörande Kunarac184 slås fast att det inte krävs att den väpnade konflikten är orsak till att en gärning begås. Det är tillräckligt att konflikten spelar en betydelsefull roll för möjligheten eller beslutet att utföra gärningen, sättet varpå gärningen genomförs eller skälen för att den begås. En person som saknar eget intresse i konflikten kan ha utnyttjat det faktum att det pågår en väpnad konflikt, och den miljö som en sådan konflikt bidrar till, för att begå en gärning som utgör en straffbar överträdelse av den humanitära rätten. Det faktum att personen begår gärningen av egna motiv eller i eget intresse hindrar inte att kravet på samband är uppfyllt. Vid bedömningen av om en gärning har det föreskrivna sambandet med en väpnad konflikt kan, enligt Jugoslavientribunalen, beaktas att förövaren, till skillnad från offret, är kombattant eller stridande eller att gärningen kan sägas främja ett övergripande militärt syfte och är begången som ett led i förövarens tjänsteutövning. Även det förhållandet att en gärning begås mot en person som är medborgare i eller på annat sätt lojal med en stat som är motpart i konflikten kan tala för att det föreligger en tillräcklig koppling185. Kravet på samband med en väpnad konflikt är således uppfyllt i de fall den väpnade konflikten utgör själva motivet för gärningen eller när gärningen ingår som ett led i eller bidrar till den väpnade konflikten. Detta gäller gärningar som t.ex. tortyr i syfte att erhålla information som kan bidra i krigföringen, deportation av en befolkning i syfte att tillgodogöra sig ockuperade landområden, värvning till en parts stridande styrkor av s.k. barnsoldater eller riktande av anfall mot bl.a. civila, deras 182Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. et al, 2005, IT- 03-66-T, paras 94–135. 183Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. , 1997, IT-94-1- T, paras 572 f., [t]he existence of an armed conflict ..is not sufficientFor a crime to fall within the jurisdiction of the International Tribunal, a sufficient nexus must be established between the alleged offence and the armed conflict which gives rise to the applicability of international humanitarian law. 184Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. Dragoljub Kunarac and Others, 2001, IT-96-23-T och IT-96-23/1-T, para 568. 185Jugoslavientribunalen, Appeals Chamber, Decision on the defence motion for interlocutory appeal on jurisdiction, The Prosecutor v. , 1995, IT-94-1-AR72, paras 68–70. egendom eller humanitära biståndsinsatser. Kravet kan emellertid vara uppfyllt även i de fall den väpnade konflikten utgör en bakomliggande omständighet som möjliggör eller underlättar genomförandet av en gärning för en person som agerar i eget intresse eller för egen . Detta kan vara fallet t.ex. när någon utnyttjar det förhållandet att människor på grund av att det föreligger en väpnad konflikt har sämre möjligheter att försvara sig eller sin egendom. Krigsförbrytelser är inte ett militärt brott. kombattanter eller stridande kan ådra sig straffansvar för överträdelser av den humanitära rätten. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.4.1. finns i Romstadgan artiklarna 8:2 a (i), 8:2 b (vi) och 8:2 c (i). rättskällor redovisas i samma avsnitt. Den brottsliga gärningen avser att uppsåtligen döda en skyddad person. Vad som avses med skyddad person framgår av 3 §, se författningskommentaren till den paragrafen. utgör skyddade personer först efter att de försatts ur stridbart skick (hors de combat), se författningskommentaren till punkten 4. dödande av kombattanter eller stridande genom förrädiskt förfarande regleras i 9 § första stycket 5, Förutom handlingar som förorsakar någons död omfattar ansvaret även gärningar som, med ett visst krav på kausalt samband, så småningom leder till en persons död. gärningar som förorsakar t.ex. skada, sjukdom eller fysisk utmattning som leder till döden, förutsatt att effekten omfattas av uppsåtet. underlåtenhetsgärningar, t.ex. underlåtenhet att förse krigsfångar med tillräckliga förnödenheter eller medicinsk vård kan, om de leder till döden, falla in under bestämmelsen186. avgörandet Kvocka 187 ansett att en underlåtenhet att förse en fängslad person med nödvändig medicinsk behandling och vård för dennes diabetes, vilket medfört att personen avlidit, objektivt sett kunde leda till straffansvar för krigsförbrytelse genom dödande. inblandning i skeendet gick emellertid inte att styrka. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.4.2. Romstadgans reglering finns i artiklarna 8:2 a (ii), 8:2 a (iii) samt 8:2 c (i). Även artiklarna 8:2 b (xxii) och 8:2 e (vi), där straffansvar för påtvingad sterilisering regleras, är aktuella samt artiklarna 8:2 b (x) och 8:2 e (xi) där straffansvar för bl.a. fysisk stympning behandlas. Övriga rättskällor redovisas i samma 186 Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. Zejnil Delalic and Others, 1998, IT-96-21-T, para 424, Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. and , 2001, IT-95-14/2-T, para 229. 187 Jugoslavientribunalen, Appeal Judgement, Prosecutor v. Kvocka et al., 2005, IT-98- 30/1-A, paras 270 f. Den brottsliga gärningen avser att tillfoga en skyddad person allvarlig smärta eller skada eller utsätta denne för svårt lidande. genom tortyr eller annan omänsklig behandling. Vad som avses med skyddad person framgår av 3 §, se författningskommentaren till den Med begreppet allvarlig smärta avses fysiskt lidande av visst Även förorsakande av smärta med en lägre grad av intensitet kan omfattas av straffansvaret om det sker eller vid upprepade tillfällen. Begreppet allvarlig skada innefattar såväl psykisk som fysisk skada. Med psykiska skador menas skador som är medicinskt påvisbara; t.ex. en psykisk chock, psykos eller svår depression. som vrede, rädsla, oro eller sorg faller inte in under bestämmelsen. Allvarliga fysiska skador innefattar fysiska funktionsrubbningar såsom försämrad syn, hörsel eller talförmåga, förlamning, förlust av lemmar eller svåra inre skador. En permanent eller långsiktig försämring av hälsan kan också utgöra en kroppsskada. Även t.ex. frakturer, ledskador, svullnader eller förgiftningar kan, om kravet på allvar uppfylls, utgöra en sådan skada som avses. Också andra, anatomiskt sett, mindre allvarliga skador kan omfattas om de för den skadade har särskilt stor betydelse. kroppsskadas svårhet kan därmed bedömas utifrån den enskilda Begreppet skada kan även innefatta sjukdom, som Sådan skada kan uppstå t.ex. om personer i fångenskap vägras medicinering, inte förses med tillräckliga mängder mat eller vatten eller tvingas äta eller dricka något som är skadligt. Med svårt lidande avses psykiskt lidande. Svårt lidande kan orsakas genom att en person exempelvis utsätts för förhörsmetoder som innebär att denne eller någon närstående hotas, åsamkas dödsångest eller utsätts för andra liknande svåra psykiska påfrestningar. Även förhörsmetoder som innefattar att en person utsätts för kraftiga ljud- eller ljussignaler kan, beroende på intensitet och varaktighet, orsaka såväl allvarlig smärta som svårt lidande. Att tvingas bevittna allvarliga brott som förövas mot någon annan kan också ge upphov till svårt lidande. I bestämmelsen anges vilka gärningsformer som, förutsatt att de leder till den föreskrivna effekten, omfattas. De rekvisit som gäller för tortyr eller annan omänsklig behandling måste därmed också vara uppfyllda för att straffansvar ska komma i fråga. Med tortyr avses enligt brottskriterierna till artikel 8:2 a (ii) förorsakande av svår fysisk eller psykisk smärta eller svårt lidande. I avgörandet Kunarac188 har Jugoslavientribunalen slagit fast att en tortyrgärning består av en aktiv handling eller underlåtenhet som förorsakar någon svår smärta eller svårt lidande. Kravet på kvalificerad smärta eller lidande är utmärkande för tortyr och gäller oavsett om det är fråga om brott mot mänskligheten, jfr författningskommentaren till 2 § första stycket 2, eller utgör en krigsförbrytelse. 188 Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. Dragoljub Kunarac and Others, 2001, IT-96-23 and IT-96-23/1-T, para 497. Vad som i allmänhet krävs för att kravet på smärta eller lidande ska anses uppfyllt är inte närmare angivet inom den internationella rätten. bedömning måste göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Vid denna bedömning kan flera faktorer vara av betydelse, bl.a. våldets intensitet och omfattning, den tid under vilken gärningen pågått, om gärningen innehållit förnedrande inslag samt de fysiska eller psykiska effekter som gärningen föranlett. En våldtäktsgärning uppfyller per definition tortyrbrottets krav i detta avseende. sammanhang som en gärning begås i beaktas, t.ex. om gärningen förövats i ett fångläger eller i en miljö där människor berövats sin frihet eller annars helt står under kontroll av andra. sammanhängande med offrets person, exempelvis ålder, kön, hälsotillstånd eller beroendeställning kan få betydelse för prövningen189. Flera gärningar som sedda var för sig inte förorsakar en tillräckligt allvarlig effekt kan, vid en sammantagen bedömning, motsvara kravet på smärta eller lidande. För tortyr uppställs inget krav på att gärningen ska förorsaka skador eller andra synliga effekter av den smärta eller det lidande som gärningen Tortyr kan begås genom gärningar av mycket varierat slag som våldtäkt, olika former av misshandel eller genom användande av grymma Tortyr kan även begås genom att någon utsätts för svåra psykiska eller fysiska påfrestningar. Som exempel kan nämnas att en person inte ges möjlighet till vila eller sömn genom att utsättas för kraftiga ljud- eller ljusstörningar eller tvingas utföra mycket hårt fysiskt Rwandatribunalen har i avgörandet Semanza190 ansett att kvinnor utsatts för tortyr (som brott mot mänskligheten) redan genom att ha förorsakats en extrem nivå av rädsla. Denna hade framkallats av att de själva eller andra kvinnor i gruppen utsatts för våldtäkter samt i vissa fall även dödats i samband med våldtäkten. avgöranden Naletilic och Martinovic191 har gärningar som föranlett personer att tro att de skulle avrättas ansetts utgöra tortyr. dödsångest som gärningarna inneburit uppfyllde enligt tribunalen tortyrgärningens krav på allvar i fråga om lidande. kunde även svår psykisk press under förhör anses utgöra tortyr. hade felaktigt informerats om att en nära anhörig dödats samt själv utsatts för hot genom att pistolskott avfyrats i dennes omedelbara Tortyr kan även begås genom underlåtenhet t.ex. genom att frihetsberövade inte förses med mat, vatten eller mediciner. våldshandlingar som riktas mot en tredje person kan förorsaka sådant lidande att det utgör tortyr. Som exempel kan nämnas att en närstående våldtas eller misshandlas inför den person som tortyrgärningen riktas Gärningar som två personer tvingas utföra mot varandra, t.ex. 189Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. , 2004, IT- 99-36-T, para 484. 190Rwandatribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. , 2003, ICTR- 97-20-T, paras 480–488, 506, 507. 191Jugoslavientribunalen, Appeal Judgement, The Prosecutor v. Mladen Naletilic och , 2006, IT-98-34-A, paras 299 f. handlingar av sexuell karaktär eller misshandel, kan beroende på omständigheterna anses utgöra tortyr riktad mot båda dessa personer. När en krigsförbrytelse begås genom tortyr uppställs ett krav på att tortyrgärningen, i vart fall delvis, begås i syfte att erhålla information eller en bekännelse, att straffa, hota eller skrämma eller i något annat syfte som har sin grund i någon form av diskriminering. I detta avseende skiljer sig de rekvisit som gäller för tortyr från vad som gäller när tortyr utgör ett brott mot mänskligheten, se författningskommentaren till 2 § första stycket 2. I avgörandet Kvocka192 har Jugoslavientribunalen ansett en person har gjort sig skyldig till tortyr genom att utöva mycket kraftigt våld mot frihetsberövade i ett fångläger på grund av att dessa tillhörde en annan etnisk, religiös eller politisk grupp. Det uppställs inget krav på att förövaren ska ha någon officiell ställning eller ha agerat på uppdrag av en stat. En sådan förutsättning gäller däremot i fråga om tortyr enligt tortyrkonventionen. Svår fysisk eller psykisk smärta eller svårt lidande kan förorsakas även genom annan omänsklig behandling än tortyr. Kravet på graden av smärta eller lidande är dock detsamma som för tortyr. Även tillfogande av allvarlig skada kan utgöra omänsklig behandling. Omänsklig behandling kan begås genom gärningar av varierat slag. Tortyr utgör en kvalificerad form av omänsklig behandling och brottet kan därmed begås genom samma typ av gärningar193. Skillnaden i förhållande till tortyr är att det för andra former av omänsklig behandling inte uppställs något krav på att gärningen ska begås med det för tortyr särskilda syftet, se ovan. Misshandel, våldtäkt eller t.ex. tvång att bevittna när en anhörig utsätts för allvarliga brott kan därmed utgöra omänsklig behandling. Även gärningar varigenom personer utsätts för svåra förhållanden bl.a. genom att vägras tillgång till förnödenheter kan omfattas. Detsamma gäller gärningar som utgör påtvingad sterilisering, varmed avses varaktigt berövande av fortplantningsförmågan samt stympning som innefattar förorsakande av bestående vanprydnader eller permanent avlägsnande av organ eller lemmar. Användande av s.k. mänskliga sköldar kan också utgöra en form av omänsklig behandling194. Enligt Jugoslavientribunalen kännetecknas brottet omänsklig behandling av att det utgör en kränkning av den grundläggande respekten för människors värdighet. Tribunalen har i avgörandet Delalic195 uttalat att vad som i I–IV och tilläggsprotokollen I och II196 till dessa konventioner föreskrivs om human behandling kan ge ledning vid bedömningen av vad som kan anses utgöra en sådan allvarlig kränkning av människors värdighet att gärningen kan falla under straffansvar för omänsklig behandling. Där föreskrivs bl.a. att skyddade 192Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. Kvocka et al, 2001, IT-98- 30/1-T, para 597. 193Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. , 2000, IT- 95-14-T, paras 154 f. och 186. 194Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. , 2000, IT-95- 14-T, para 716. 195Jugoslavientribunalen, Trial Judgement, The Prosecutor v. Zejnil Delalic and Others, 1998, IT-96-21-T, paras 520 f. 196Artikel 3 i , artikel 12 i GK I och II, artiklarna13, 20, 46 i , artiklarna 27 och 32 i , artikel 75 i TP I och artiklarna 4 och 7 i TP II. personer har en rätt att åtnjuta respekt till person, ära, familjerättigheter, tro, religionsutövning, seder och bruk. Sårade, sjuka och skeppsbrutna får inte lämnas utan medicinsk vård eller hjälp. För straffansvar krävs att en gärning i väsentlig mån avviker från dessa grundläggande rättigheter. Viss ytterligare ledning i fråga om vad som kan utgöra tortyr kan hämtas i avgöranden från Europadomstolen197. Vid prövning av om artikel 3 i kränkts ska enligt domstolen beaktas bl.a. vilka psykiska och fysiska effekter en gärning förorsakat, dess varaktighet samt omständigheter hänförliga till offrets person som t.ex. kön, ålder och hälsotillstånd. Gärningar som innebär att någon utsätts för elektriska stötar, får kroppslig behåring utdragen eller får vatten droppat på ett och samma ställe på kroppen har av domstolen ansetts utgöra brott mot tortyrförbudet198. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.4.3. Reglering finns i Romstadgan artiklarna 8:2 a (ii), 8:2 b (x) och 8:2 e (xi). Övriga rättskällor redovisas i Den brottsliga gärningen avser att utsätta en skyddad person för ett medicinskt eller vetenskapligt experiment. experiment avses detsamma som biologiskt experiment. Gärningen ska rikta sig mot en skyddad person, se 3 § samt författningskommentaren till den paragrafen. I detta sammanhang krävs enligt att personen befinner sig i motparts våld när gärningen begås. Det kan t.ex. gälla krigsfångar eller civila som Med medicinskt eller vetenskapligt experiment avses åtgärder eller ingrepp som vid en objektiv bedömning inte kan rättfärdigas av medicinskt, odontologiskt eller annat vårdbehov och inte heller utförs i Ett medgivande från den som utsätts för gärningen befriar inte från ansvar om inte åtgärden kan anses motiverad utifrån allmänt erkända medicinska riktlinjer som under motsvarande förhållanden skulle ha tillämpats på den egna statens medborgare eller För straffansvar krävs att gärningen, vid en objektiv bedömning, innebär en allvarlig fara för personens liv eller hälsa. gärningar som förorsakar kroppsskador som, i vart fall , påverkar offrets hälsa omfattas, t.ex. avlägsnande av organ. 197 Selcuk and v. , Reports of Judgements and Decisions, 1998-II, The Greek case, (1972) 12 Yearbook of the Convention on Human Rights, p. 500, Ensslin, Baader and Raspe v. FRG, Decisions and Reports, vol. 14, McFeeley et al. v. UK, Decisions and Reports, vol. 20, Kröcher and v. , Decisions and Reports, vil. 34, X v. FRG, Collection of Decisions, vol. 44, Abdulmassih and v. , Decisions and Reports, vol 35, Soering case, Publications of Court of Human Rights, Series A: Judgements and Decisions, vol. 161, Selcuk and v. , Reports of Judgements and Decisions, 1998-II, Akdivar and Others v. , Reports of Judgements and Decisions, 1996-IV, Case of and Cosans, Publications of Court of Human Rights, Series A: Judgements and Decisions, vol. 198 v. UK, Publications of Court of Human Rights, Series A: Judgements and Decisions, vol. förorsakande av sjukdom genom t.ex. smittspridning eller förgiftning som innebär en risk för liv eller hälsa. Nürnbergtribunalen har i praxis från ansett att bl.a. kastrering, förorsakande av missfall, insemination och injicerande av hormoner utgjorde brott. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.4.4. Regleringen finns i Romstadgan artiklarna 8:2 b (vi) och 8:2 c (i). Övriga rättskällor redovisas i samma avsnitt. Den brottsliga gärningen avser att skada en person som är försatt ur stridbart skick. Enligt artikel 41 i tilläggsprotokoll I anses en person vara försatt ur stridbart skick (hors de combat) om han eller hon befinner sig i motparts våld, har förlorat medvetandet eller på annat sätt, genom sårskada eller sjukdom, blivit oförmögen att försvara sig själv. Även den som klart uttrycker sin avsikt att ge upp motståndet, t.ex. genom att parlamentärflagg (vit flagg) hissas, meddelande om detta skickas över radio, vapen läggs ned eller genom att motpartens eld inte besvaras, anses vara försatt ur stridbart skick. Vid krigföring till sjöss kan en avsikt att ge upp motstånd uttryckas t.ex. genom att en stridande u-båt stiger till ytan, fartygets motorer stängs av eller fartyget överges. Den som lidit skeppsbrott anses som huvudregel vara försatt ur stridbart skick, även om han eller hon inte i och för sig är oförmögen att försvara sig. Detsamma gäller en person som i en nödsituation hoppar från ett luftfartyg med fallskärm. Vid landning ska personen alltid ges tillfälle att ge upp sitt motstånd. För att åtnjuta status som försatt ur stridbart skick krävs att personen inte ägnar sig åt fientliga handlingar och inte heller försöker fly. Det saknar betydelse om personen avstår på grund av att han eller hon är oförmögen till detta, t.ex. för att han eller hon är skadad, eller som ett resultat av ett medvetet val. Straffansvaret omfattar gärningar som riktar sig mot en person från den tidpunkt han eller hon kan anses vara försatt ur stridbart skick fram till den tidpunkt då man med säkerhet kan fastställa att personen skyddas i annan egenskap, t.ex. som krigsfånge. Det krävs inte att personen, innan han eller hon försattes ur stridbart skick, innehade status som kombattant eller, såvitt avser icke-internationella väpnade konflikter, stridande. Däremot krävs att personen i någon form deltagit i stridigheterna. För straffansvar krävs att gärningen förorsakar skada. Det uppställs inte något uttryckligt krav på graden eller omfattningen av skadan. Straffansvar för krigsförbrytelser omfattar emellertid som en allmän utgångspunkt inte gärningar av lindrigt slag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.4.5. Romstadgans reglering finns i artiklarna 8:2 b (xxii) och 8:2 e (vi). Övriga rättskällor redovisas i samma avsnitt. Den brottsliga gärningen avser att utsätta en skyddad person för allvarligt sexuellt övergrepp genom våldtäkt, påtvingad prostitution, sexuellt slaveri eller annan till sitt allvar jämförbar gärning. Vad som avses med skyddad person framgår av 3 §, se författningskommentaren till den paragrafen. Straffansvar för krigsförbrytelser som begås genom allvarliga sexuella övergrepp motsvarar i princip samma typ av gärningar som brott mot mänskligheten, se författningskommentaren till 2 § första stycket 3. Vad gäller sexuellt slaveri, se författningskommentaren till 2 § första stycket 5. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.4.6. Relevant reglering finns i artiklarna 8:2 b (xxii) och 8:2 e (vi) i Romstadgan. Övriga rättskällor redovisas i samma avsnitt.