prop · H103113 · 2014-04-01 00:00:00 — Det som anges om hemland i första stycket 1 ska för icke rade AIF-förvaltare i stället avse referensland (1 kap. 6 a §). 8 kap. 32 § Paragrafen, som är ny, genomför artikel 37.13 andra stycket i AIFM- direktivet delvis. Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet har anfört. I paragrafen regleras frågor om lagval i rättsförhållanden som rör investerare som har hemvist inom EES. Om investeraren är en juridisk person är dess säte avgörande för frågan om hemvist. Det saknar betydelse om talan har väckts vid domstol eller inte och om investeraren i sådant fall är kärande eller svarande i målet. I praktiken torde det i ett tvistemål uteslutande röra sig om att investeraren är kärande. De rättsförhållanden som avses är sådana som rör investerarens rättigheter eller skyldigheter i egenskap av ägare av andelar eller aktier i en alternativ investeringsfond. Det kan t.ex. gälla en investerare som yrkar att en AIF- förvaltare ska förpliktas att utge skadestånd med anledning av överträdelser av de regelverk som avses i 28 § första stycket. Även anspråk som inte grundas på ett avtalsförhållande, dvs. utomobligatoriska anspråk, omfattas i vissa fall (se avsnitt 5.10). Sakrättsliga frågor omfattas däremot inte av paragrafen, eftersom sakrätten gäller förhållandet till tredjeman i allmänhet och inte endast förhållandet mellan två parter. Vissa frågor om lagval i sakrättsliga frågor vad gäller finansiella instrument regleras i stället i 5 kap. 3 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. I och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I) och och rådets förordning (EG) nr 864/2007 av om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (II) finns regler om lagval. Förevarande paragraf innehåller bestämmelser som har företräde framför dessa förordningar. Reglerna i förordningarna ska således inte tillämpas på sådana rättsförhållanden som avses i paragrafen (se vidare avsnitt 5.10). Vid en tillämpning av reglerna i förordningarna skulle annars lagen i ett land utanför EES kunna tillämpas om t.ex. en alternativ investeringsfond har sin vanliga vistelseort i det landet (artikel 4 i I-förordningen). Första stycket gäller sådana AIF-förvaltare som inte är EES-baserade. Vid rättsförhållanden mellan en sådan förvaltare och en investerare som har hemvist inom EES, ska lagen i förvaltarens referensland tillämpas. Eftersom referenslandet alltid är ett land inom EES, kommer inte lagen i något land utanför EES att tillämpas. I 1 kap. 11 a § 2 finns en definition av referensland. Begreppet referensland är detsamma som begreppet 2013/14:113 referensmedlemsstat som definieras i artikel 4.1 z i AIFM-direktivet men inbegriper även de länder inom EES som inte är medlemsstater. efterfrågar ett klargörande om vad som ska gälla vid tvister mellan investerare med hemvist inom EES och en EES-baserad alternativ investeringsfond som förvaltas av en icke EES-baserad AIF- förvaltare. Med anledning därav finns det skäl att erinra om att förevarande stycke är tillämpligt om det rör sig om en icke EES-baserad AIF-förvaltare, oavsett om den alternativa investeringsfonden är EES- baserad eller inte. Andra stycket gäller sådana alternativa investeringsfonder som marknadsförs i och som inte är baserade inom EES. Eftersom alternativa investeringsfonder som har bildats på kontraktsrättslig grund ofta saknar rättskapacitet (prop. 2012/13:155 s. 291), gäller bestämmelsen i praktiken sådana fonder som är juridiska personer. En icke EES-baserad alternativ investeringsfond får marknadsföras i med stöd av marknadsföringspass. Om fonden marknadsförs i , ska lagen i hemlandet eller referenslandet för den AIF-förvaltare som förvaltar fonden tillämpas. Om det rör sig om en EES-baserad AIF-förvaltare har denne ett hemland inom EES (1 kap. 6 §). Rör det sig om en icke EES- baserad AIF-förvaltare, har denne i stället ett referensland (se den ovan berörda definitionen och artikel 37.4 i AIFM-direktivet). Eftersom referenslandet är ett land inom EES, kommer inte lagen i något land utanför EES att tillämpas på ett rättsförhållande av aktuellt slag. Det kan inte heller bli frågan om att tillämpa lagen i två olika länder på samma rättsförhållande. anser att det är oklart vad som avses med lagen i hemlandet. Eftersom bestämmelsen rör icke EES-baserade AIF- förvaltare har enligt föreningens mening en förvaltare som omfattas av bestämmelsen sitt hemland utanför EES. Andra stycket gäller alternativa investeringsfonder som är icke EES-baserade. Dessa kan förvaltas av såväl EES-baserade som icke EES-baserade AIF-förvaltare. Som framgår av definitionen i 1 kap. 6 § syftar uttrycket hemlandet på det land inom EES där en EES-baserad AIF-förvaltare har sitt säte. En AIF-förvaltares hemland kan således inte vara ett land utanför EES. Av 1 kap. 6 a § följer att för icke EES-baserade AIF-förvaltare ska hänvisningar i lagen till förvaltarens hemland i stället avse förvaltarens referensland. Tredje stycket gäller frågan om en AIF-förvaltare får ingå ett avtal om att lagen i ett visst land ska tillämpas på ett rättsförhållande av det slag som avses i paragrafen. Av bestämmelsen följer att ett sådant avtal är giltigt endast om det föreskriver att lagen i ett visst land inom EES ska tillämpas. Bestämmelsen har således en avtalsrättslig betydelse. Det åligger emellertid i allmänhet AIF-förvaltare som driver verksamhet i att följa bestämmelserna i bl.a. 8 kap. I fråga om t.ex. svenska AIF-förvaltare kan ingripa mot den som åsidosätter sina skyldigheter enligt förevarande lag (14 kap. 1 §). Bestämmelsen har därför även en näringsrättslig innebörd. Övervägandena finns i avsnitt 5.10. 8 kap. 33 § Paragrafen, som är ny, genomför artikel 37.13 andra stycket i AIFM- direktivet delvis. Paragrafen reglerar i vilka situationer som vissa tvister om frågor som omfattas av AIFM-direktivet får tas upp av svensk domstol. För att det ska vara möjligt att väcka talan vid svensk domstol förutsätts att tvisten gäller en investerares rättigheter eller skyldigheter i egenskap av ägare av andelar eller aktier i en alternativ investeringsfond. Tvisten ska således röra sådana rättsförhållanden som avses i 32 §. Det kan t.ex. vara frågan om att investeraren väcker talan om skadestånd enligt 28 § mot en AIF- förvaltare som förvaltar en alternativ investeringsfond i . Investeraren kan dock vara såväl kärande som svarande i målet. För att paragrafen ska vara tillämplig förutsätts att investerarens motpart är antingen en icke EES-baserad AIF-förvaltare som har som referensland eller en icke EES-baserad alternativ investeringsfond som marknadsförs i . I konventionen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område av () finns allmänna regler om domstols behörighet m.m. Konventionen reglerar bl.a. frågor om domsrätt i förhållande till , och . Den aktuella paragrafen tillämpas i stället för (se avsnitt 5.10). I praktiken kan det medföra att svensk domstol är behörig att pröva en viss tvist trots att en tillämpning av skulle medföra att schweizisk domstol är behörig, t.ex. eftersom svaranden har hemvist där. Om svensk domstol har domsrätt, bestäms vilken domstol i som ska vara behörig av allmänna bestämmelser för domstols behörighet (jfr 10 kap. ). Det som anges om alternativa investeringsfonder i paragrafen förutsätter att fonden är en juridisk person (se avsnitt 5.10). Övervägandena finns i avsnitt 5.10. 8 kap. 34 § Paragrafen, som är ny, genomför artikel 37.13 andra stycket i AIFM- direktivet delvis. Enligt paragrafen är reservforum i fråga om sådana tvister som avses i 33 §. Eftersom svensk domsrätt kan föreligga enligt 33 § även i de fall där svaranden har hemvist i t.ex. , kan det förhålla sig så att någon behörig domstol enligt bestämmelserna i 10 kap. inte finns. Övervägandena finns i avsnitt 5.10. 8 kap. 35 § Paragrafen, som är ny, genomför artikel 37.13 andra stycket i AIFM- direktivet delvis. Paragrafen gäller avtal om att domstolarna i ett land utanför EES ska vara behöriga att pröva en sådan tvist som avses i 33 §. Ett sådant avtalsvillkor är utan verkan. Till följd av paragrafen är det inte möjligt att kringgå regeln om domsrätt i artikel 37.13 andra stycket i AIFM-direk- 2013/14:113 tivet genom att avtala om att en tvist som avses i 33 § ska prövas av domstolarna i ett land utanför EES. Se även 32 § tredje stycket och författningskommentaren till den paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 5.10. 8 kap. 36 § Paragrafen, som är ny, saknar motsvarighet i AIFM-direktivet. Av paragrafen följer att en AIF-förvaltare får delges handlingar genom förvaltarens rättsliga representant (se 1 kap. 11 a § 3 och definitionen i artikel 4.1 u i AIFM-direktivet). Det avser såväl en ansökan om stämning som andra handlingar enligt delgivningslagen (2010:1932). delgivning regleras främst i delgivningslagen. Paragrafen är avsedd att underlätta för en investerare att väcka talan mot en icke EES-baserad AIF-förvaltare (se avsnitt 5.10). Även om paragrafen saknar motsvarig- het i AIFM-direktivet, syftar den till att regeln om domsrätt i artikel 37.13 andra stycket ska få avsedd effekt för svensk del. Övervägandena finns i avsnitt 5.10. 13 kap. 4 § Paragrafen innebär att AIF-förvaltare som förvaltar alternativa investe- ringsfonder som i betydande grad använder finansiell hävstång regel- bundet ska ge in information till . även icke EES-baserade AIF-förvaltare i den mån de marknadsför alternativa investeringsfonder i . Ändringen innebär att skyldigheten även omfattar icke EES-baserade förvaltare som marknadsför eller förvaltar alternativa investeringsfonder 13 kap. 13 § Paragrafen innebär att får hänskjuta frågor till för tvistlösning i de fall som följer av angivna artiklar i AIFM-direktivet. Ändringen i paragrafen är föranledd av införandet av förvaltnings- och marknadsföringspass även för icke EES-baserade AIF-förvaltare och icke EES-baserade alternativa investeringsfonder. I de angivna artiklarna anges de olika situationer när en behörig myndighet får hänskjuta en fråga som rör ett sådant EU-pass till . Detta gäller t.ex. vid oenighet mellan behörig myndighet i ett land inom EES och behörig myndighet i en AIF-förvaltares referensland i fråga om huruvida förvaltaren uppfyller kraven för att få tillstånd enligt AIFM-direktivet (artikel 37.7 andra Om en sådan fråga hänskjuts till , ska den hanteras enligt artikel 19 i och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av om inrättande av en europeisk tillsynsmyndig- het (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut 2009/77/EG (Esma-förordningen). Förfarandet enligt artikel 19 i Esma- förordningen innebär i korthet att i första hand agerar som medlare och försöker få myndigheterna att enas om ett beslut inom en av beslutad tidsfrist (artikel 19.2). Om myndigheterna inte kommer överens inom tidsfristen, kan fatta ett för de berörda myndigheterna bindande beslut i frågan (artikel 19.3). Om en behörig myndighet inte Prop. 2013/14:113 följer Esmas beslut, kan fatta beslut som är bindande även för berört företag (artikel 19.4). Ett sådant beslut gäller före en nationell behörig myndighets beslut i samma fråga (artikel 19.5). Övervägandena finns i avsnitt 5.9. 14 kap. 4 § I paragrafen anges när ska återkalla en AIF- Första stycket 5, som är nytt, genomför artikel 37.11 femte stycket i ska återkalla ett tillstånd enligt 5 kap. 10 a § andra stycket för en icke EES-baserad AIF-förvaltare, om inte längre ska vara förvaltarens referensland. I 5 a kap. 14 § finns bestämmelser om ändring av referensland, se även författnings- kommentaren till den paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. 14 kap. 22 § Paragrafen, som saknar direkt motsvarighet i AIFM-direktivet, innebär att samma åtgärder som kan vidtas mot en svensk AIF-förvaltare kan vidtas mot en icke EES-baserad AIF-förvaltare som driver verksamhet Andra stycket, som är nytt, genomför artikel 45.9 i AIFM-direktivet (artikel 45.7 och 45.8 i direktivet genomförs i 21 §). formats i enlighet med vad Lagrådet har anfört. Om en icke EES-baserad AIF-förvaltare driver verksamhet i efter underrättelse enligt 5 kap., ska på motsvarande sätt som i 21 § underrätta behörig myndighet i förvaltarens referensland, om inspektionen har klara och verifierbara skäl för att anse att förvaltaren inte borde ha fått tillstånd i referenslandet enligt AIFM-direktivet. I så fall kan även vida de åtgärder som anges i 21 § andra stycket. Tredje stycket motsvarar tidigare andra stycket och är oförändrat. 15 kap. 2 § I paragrafen finns bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämer att meddela föreskrifter. Ändringen i punkten 2 innebär endast en följdändring med anledning av att den bestämmelse som finns i nuvarande 4 kap. 3 § andra stycket i stället införs i 4 kap. 8 § tredje stycket, se även författningskommen- taren till sistnämnda paragraf. 16 kap. 2 § Genom ändringen i första stycket gäller bestämmelsen om möjligheten att begära en förklaring även vid tillståndsärenden avseende icke EES- baserade AIF-förvaltare med som referensland. sådan AIF-förvaltare gäller därmed samma tidsfrister och förfaranden för prövning av en motsvarande ansökan eller underrättelse från en svensk AIF-förvaltare (jfr prop. 2012/13:155 s. 518). 2013/14:113 Ikraftträdandebestämmelser Av ikraftträdandebestämmelsen följer att lagändringarna träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Ikraftträdandebestämmelsen är en följd av att de bestämmelser som genomför artiklarna 35 och 37–41 i AIFM-direktivet ska börja tillämpas först efter det att kommissionen har antagit en delegerad rättsakt, vilket kan ske (artiklarna 66.3 och 67). Övervägandena finns i avsnitt 9. 11.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder 4 kap. 5 och 6 §§, 5 kap. 8 § samt 15 kap. 1 och 2 §§ I paragraferna tas hänvisningar till de bestämmelser i lagen som ska upphöra att gälla, dvs. 4 kap. 8 § samt 5 kap. 5 och 10 §§, bort. Ändringarna är således endast en följd av att dessa bestämmelser upphävs och i vissa fall ersätts av andra. Övervägandena finns i avsnitt 6. 5 kap. 7 § Paragrafen innehåller bestämmelser om utländska EES-baserade AIF- förvaltares marknadsföring av sådana alternativa investeringsfonder som avses i 4 kap. 5 § första stycket (riskkapitalfonder, se prop. 2012/13:155 s. 446). I andra stycket tas den nuvarande punkten 1 bort. Ändringen är en följd av att 5 § upphävs med anledning av att marknadsföring till professionella investerare får ske enbart efter underrättelse enligt 3 §. Av samma anledning tas tredje stycket bort. Tredje stycket motsvarar i sak nuvarande fjärde stycket. Förutsättningarna för tillstånd, som följer av hänvisningen till 5 § andra stycket 2 och 3, tas i stället in i paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 6. 5 kap. 11 § Paragrafen innehåller bestämmelser om icke EES-baserade AIF-förval- tares marknadsföring av alternativa investeringsfonder till icke-professio- nella investerare i . Ändringen i punkten 3 är en följd av att 10 § upphävs. Det innebär att marknadsföring till professionella investerare får ske enbart med stöd av marknadsföringspass. En förutsättning för att tillstånd enligt paragrafen får ges för marknadsföring till icke-professionella investerare är att AIF- förvaltaren får marknadsföra den alternativa investeringsfonden till professionella investerare i . Övervägandena finns i avsnitt 6. 5 kap. 12 § Paragrafen innehåller bestämmelser om icke EES-baserade AIF-förval- tares marknadsföring av alternativa investeringsfonder till icke-professio- nella investerare som avses i 4 kap. 5 § andra stycket i av sådana alternativa investeringsfonder som avses i 4 kap. 5 § första stycket (s.k. semi-professionella investerare respektive riskkapitalfonder, se prop. 2012/13:155 s. 446). Ändringen, som är en följd av att 10 § upphävs, motsvarar ändringen i 11 §. En förutsättning för att tillstånd enligt paragrafen får ges är att AIF- förvaltaren får marknadsföra den alternativa investeringsfonden till professionella investerare i . Bestämmelser om marknadsföring till professionella investerare i finns i –10 j §§ (se författningskommentarerna till de paragraferna). Övervägandena finns i avsnitt 6. 5 kap. 13 § Paragrafen innehåller bestämmelser om icke EES-baserade AIF-förval- tares filialverksamhet respektive gränsöverskridande verksamhet i . Ändringen i tredje stycket är en följd dels av att 10 § upphävs, dels av ändringarna i 11 och 12 §§. Skyldigheten för en AIF-förvaltare att anmäla väsentliga ändringar följer av eller 10 i § om är förvaltarens referensland, se författningskommentarerna till de paragraferna. För en AIF-förvaltare som har ett annat land inom EES som referensland regleras underrättelseförfarandet och skyldigheten att anmäla väsentliga ändringar i det landet (se författningskommentarerna till 10 h och 10 j §§). Överväganden finns i avsnitt 6. 13 kap. 13 § Paragrafen anger de fall när får hänskjuta en fråga som rör en behörig myndighet i ett annat land inom EES till för tvistlösning. Ändringen i paragrafen innebär att hänvisningen till artikel 42.1 i AIFM-direktivet tas bort. Eftersom artikel 42.1 inte längre ska tillämpas kommer det inte att förekomma några frågor som rör den artikeln som kan hänskjutas till . Övervägandena finns i avsnitt 6. Av ikraftträdandebestämmelsen följer att lagändringarna träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Det innebär att 4 kap. 8 § samt 5 kap. 5 och 10 §§ lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder ska upphöra att gälla vid ikraftträdandet. Det innebär också att följdändringarna i 4 kap. 5 och 6 §§, 5 kap. 7, 8 och 11–13 §§, 13 kap. 13 § samt 15 kap. 1 och 2 §§ ska träda i kraft . Ikraftträdandebestämmelsen är en följd av att de bestämmelser som genomför artiklarna 36 och 42 i AIFM-direktivet ska upphöra att gälla 2013/14:113 som anges i en delegerad rättsakt som kommissionen har antagit. Rättsakten kan antas (artiklarna 66.4 och 68 i AIFM-direktivet). Övervägandena finns i avsnitt 9. Europeiska unionens officiella tidning L 174/1 OCH RÅDETS DIREKTIV 2011/61/EU om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiv 2003/41/EG och 2009/65/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009 och (EU) nr 1095/2010 (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 53.1, auktorisation av och tillsyn över AIF-förvaltare för att på ett enhetligt sätt kunna bemöta riskerna i sammanhanget och deras effekter på investerare och marknader inom unionen. med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska yttrande (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (2), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och av följande skäl: (1)Förvaltare av alternativa investeringsfonder (AIF-förval tare) ansvarar för förvaltningen av en väsentlig del av de investerade tillgångarna i unionen och står för en betydande del av handeln på marknaderna för finansiella instrument, och kan utöva ett betydande inflytande på de marknader och företag som är föremål för deras investe ringar. (2)AIF-förvaltarna har i stort sett en positiv inverkan på de marknader där de är verksamma, men de finansiella svå righeterna har visat att de genom sin verksamhet också kan sprida eller förstärka risker i hela det finansi ella systemet. Det är svårt att hantera dessa risker effek tivt utan samordnade nationella svarsåtgärder. Detta di rektiv syftar därför till att fastställa gemensamma krav för (1) EUT C 272, 13.11.2009, s. 1. (2) EUT C 18, , s. 90. (3) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (3)Den senaste tidens svårigheter på de finansiella mark naderna har visat att många av de strategier som används av AIF-förvaltare är sårbara för vissa eller flera betydande risker med avseende på investerare, andra marknadsaktö rer och marknader. För att skapa en övergripande gemen sam ordning för tillsynen är det nödvändigt att upprätta ett ramverk som gör det möjligt att hantera dessa risker och beakta hela skalan av investeringsstrategier och tekniker som AIF-förvaltarna använder. tiv bör därför vara tillämpligt på AIF-förvaltare som för valtar alla slag av fonder som inte omfattas av parlamentets och rådets direktiv /65/EG av om samordning av lagar och andra författ ningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) (4), oberoende av hur AIF-förvaltarna rättsligt eller avtalsmässigt har anför trotts detta ansvar. En auktorisation enligt detta direktiv bör inte ge AIF-förvaltare rätt att förvalta sådana fondfö retag som avses i direktiv /65/EG. (4)Detta direktiv syftar till att skapa en inre marknad för AIF-förvaltare och ett harmoniserat konsekvent ramverk för reglering och tillsyn avseende alla AIF-förvaltares verksamheter inom unionen, inklusive de som har sitt säte i en medlemsstat (EU-baserade AIF-förvaltare) och de som har sitt säte i ett tredjeland (icke EU-baserade AIF-förvaltare). Eftersom de praktiska konsekvenser och de möjliga svårigheter som ett harmoniserat regelverk och en inre marknad kan ge upphov till för icke EU- baserade AIF-förvaltare som utför förvaltnings- och/eller marknadsföringsverksamhet inom unionen och för EU- baserade AIF-förvaltare som förvaltar icke EU-baserade alternativa investeringsfonder (AIF-fonder), är osäkra (4) EUT L 302, 17.11.2009, s. 32. L 174/2 Europeiska unionens officiella tidning och svåra att förutse på grund av att det saknas tidigare erfarenheter på detta område, bör en översynsmekanism inrättas. Avsikten är att ett harmoniserat system med marknadsföringspass, efter en övergångsperiod , blir tillämpligt på icke EU-baserade AIF-förvaltare som bedriver förvaltnings- och/eller marknadsförings verksamhet inom unionen och på EU-baserade AIF-för valtare som förvaltar icke EU-baserade AIF-fonder, sedan en delegerad akt från kommissionen i detta avseende trätt i kraft. Avsikten är att det harmoniserade systemet under ytterligare en övergångsperiod existerar parallellt med medlemsstaternas nationella system, som dock un derkastas vissa harmoniserade minimivillkor. Efter med parallella system är avsikten att de na systemen avvecklas efter det att en delegerad akt från kommissionen om detta trätt i kraft. (5)efter tidsfristen för införlivande av detta direktiv bör kommissionen se över tillämpningen av, och tillämp ningsområdet för, direktivet med beaktande av direktivets mål, och den bör bedöma huruvida unionens harmoni serade tillvägagångssätt har förorsakat någon större be stående marknadsstörning och huruvida detta direktiv fungerar effektivt mot bakgrund av den inre marknadens principer och principen om likvärdiga förutsättningar. (6)Tillämpningsområdet för detta direktiv bör begränsas till enheter som förvaltar AIF-fonder såsom normal verksam het, oavsett om AIF-fonderna är av öppen eller sluten typ, vilken rättslig form de har och om de är noterade eller inte, och som tar emot kapital från ett antal inves terare för att investera det kapitalet till förmån för dessa investerare i enlighet med en fastställd investeringsstra tegi. (7)Investeringsföretag, såsom family office vehicles, som inves terar investerares privata förmögenhet utan att ta emot externt kapital, bör inte anses vara AIF-fonder enligt detta direktiv. (8)De enheter som inte anses vara AIF-förvaltare enligt detta direktiv faller utanför dess tillämpningsområde. Således bör inte detta direktiv tillämpas på holdingbolag såsom de definieras i detta direktiv. Emellertid bör förvaltare av riskkapitalfonder, eller AIF-förvaltare som förvaltar AIF- fonder vars aktier är upptagna till handel på en reglerad marknad, inte uteslutas från dess tillämpningsområde.