prop · H20341 · 2014-12-19 00:00:00 — Bestämmelser om de finansiella institutens skyldighet att identifiera konton och hur det ska göras bör tas in i den nya lagen om identifiering av rapporteringspliktiga konton med anledning av , förkortad IDKL. Identifieringen ska göras av rapporteringsskyldiga finansiella identifiera rapporteringspliktiga amerikanska konton. Regeringens förslag: I den nya lagen om identifiering av rapporteringspliktiga konton med anledning av ska det tas in bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Det ska vidare i samma lag tas in en bestämmelse om att ett kontos saldo eller värde vid granskningen av konton som huvudregel ska fastställas utifrån förhållandena vid utgången av ett kalenderår eller en annan lämplig rapporteringsperiod. I lagen ska också tas in en bestämmelse om att ett finansiellt institut, vid fastställande av saldo eller värde på ett konto, i stället för den dag som anges, får räkna med saldot eller värdet per den av en lämplig rapporteringsperiod som löper ut närmast före . Regeringens bedömning: Bestämmelser om att finansiella institut får tillämpa den amerikanska lagstiftningen i stället för den svenska för att identifiera rapporteringspliktiga konton bör inte tas in i svensk lag. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. I promemorian föreslås att finansiella institut som utför den granskningsprocedur som beskrivs i den amerikanska FATCA-lagstiftningen inte ska vara skyldiga att tillämpa motsvarande bestämmelser i lagen om identifiering av rapporterings- pliktiga konton med anledning av . Remissinstanserna: anser att vad som angetts i promemorian, om att användandet av granskningsproceduren enligt den amerikanska lagstiftningen inte får stå i strid med någon annan svensk lagstiftning, är en så viktig princip att en bestämmelse med den innebörden bör införas direkt i lagen. Näringslivets skattedelegation (NSD) är positiv till möjligheten att välja att, i stället för att tillämpa de svenska bestämmelserna, utföra granskningsproceduren för identifiering av rapporteringspliktiga konton i enlighet med amerikansk lagstiftning och anser att detta är av stor vikt för företag som är verksamma i många länder. Till NSD:s yttrande har anför å sin sida att det kan ifrågasättas om en nationell lagstiftning som hänvisar till annan intern nationell lagstiftning uppfyller kraven på rättssäkerhet och förutsebarhet för den som ska tillämpa lagen samt att det är administrativt betungande och tveksamt i konstitutionellt hänseende att i svensk lag kräva en analys av ett annat lands lagstiftning för att avgöra om man har uppfyllt förpliktelserna enligt den svenska lagen. Svenska Bankföreningens yttrande har och Skälen för regeringens förslag och bedömning: Avsnitt I innehåller generella regler för tillämpningen av de efterföljande avsnitten och inleds med att det, i punkten A, föreskrivs att ska ålägga svenska rapporteringsskyldiga finansiella institut att identifiera amerikanska rapporteringspliktiga konton och konton som innehas av icke FATCA- deltagande finansiella institut. Att de svenska rapporteringsskyldiga finansiella instituten ska följa bestämmelserna i bör anges i bestämmelserna i den lagen. Det finns därför inte behov av att ta in någon bestämmelse i svensk lag som direkt återger innehållet i punkten I IDKL bör det dock tas in bestämmelser om lagens tillämpningsområde, av vilka bl.a. framgår att lagen gäller för sådan identifiering av rapporteringspliktiga konton som finansiella institut ska I punkten B.1 föreskrivs att alla belopp som anges i dollar avser belopp i US-dollar och ska anses inbegripa motsvarande belopp i andra valutor. Att belopp ska avse belopp i US-dollar genomförs enklast i svensk rätt genom att i varje bestämmelse där det är aktuellt, använda begreppet ”US-dollar” i stället för ”dollar”. Någon särskild bestämmelse för att genomföra den delen av punkten B.1 behöver därför inte tas in i svensk Den andra delen av bestämmelsen anger att US-dollar ska anses inbegripa motsvarande belopp i andra valutor. bestämmelsen får närmast ses som en tillämpningsföreskrift och behöver inte tas in i lagen. Punkten B.2 innebär att ett kontos saldo eller värde ska fastställas utifrån förhållandena vid utgången av ett kalenderår eller en annan I punkten B.3 anges att, när ett gränsbelopp för saldo eller värde ska fastställas per , relevant saldo eller värde ska fastställas per den dagen eller för den rapporteringsperiod som löper ut närmast före och att, när ett gränsbelopp för saldo eller värde ska fastställas per utgången av ett kalenderår, relevant saldo eller värde ska fastställas per den för kalenderåret eller annan lämplig Det framgår inte vad som avses med en annan Att det talas om en annan ”lämplig” rapporteringsperiod visar dock att det kan röra sig om ett val mellan flera När det gäller att fastställa ett saldo eller värde per innebär det, för ett finansiellt institut som väljer att använda kalenderåret som annan lämplig rapporteringsperiod, att relevant saldo eller värde ska fastställas per eller, om det finansiella institutet väljer det i stället, per . För vissa finansiella institut kan det dock finnas andra rapporterings- perioder som är mer lämpliga. Det kan t.ex. vara fallet för en I en investeringsenhet är de finansiella kontona själva andelarna i eget kapital eller skulder i enheten. rapporteringsperioden för att fastställa värdet på en sådan andel kan vara När ett gränsbelopp för saldo eller värde ska fastställas per utgången av att kalenderår, kan ett finansiellt institut vars räkenskapsår avslutas alltså fastställa relevant saldo eller värde per det kalenderåret eller, om det bedöms mer lämpligt, per samma kalenderår. Det kan inte uteslutas att det finns andra rapporteringsperioder som bedöms mest lämpliga för ett visst finansiellt institut. Det skulle t.ex. kunna röra sig om den period avseende vilken rapportering sker till kontohavarna med avseende på värdet på deras investeringar. Rapporteringsperioden måste dock, i varje fall typiskt sätt, vara en lång och i cykel återkommande Bestämmelser bör tas in i IDKL om att ett kontos saldo eller värde, om något annat inte sägs, ska fastställas utifrån förhållandena vid utgången av ett kalenderår eller en annan lämplig rapporteringsperiod samt att, när ett gränsbelopp för saldo eller värde ska fastställas per den , relevant saldo eller värde ska fastställas per den dagen eller per den av den rapporteringsperiod som löper ut närmast före . Bestämmelser bör vidare tas in som anger att, när ett gränsbelopp för saldo eller värde ska fastställas per utgången av ett kalenderår, relevant saldo eller värde ska fastställas per den för kalenderåret eller annan lämplig rapporteringsperiod. I punkten B.4 anges att ett konto, om annat inte följer av punkten E.1 i avsnitt II, ska anses rapporteringspliktigt från och med det datum då det identifierats som ett sådant enligt förfarandena för kundkännedom i bilaga I. I punkten B.5 anges att rapporteringen ska ske under det kalenderår som följer det kalenderår som uppgifterna avser. För de finansiella institut som lämnar kontrolluppgift enligt dagens regler överensstämmer detta med redan befintlig kontrolluppgiftsskyldighet i skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. När det gäller tidpunkten för överföring av uppgifter från till den amerikanska federala skattemyndigheten (, förkortad IRS), se avsnitt 6.2.3. Några ytterligare bestämmelser om detta behöver inte tas in i svensk lag. I punkten C föreskrivs att får tillåta svenska finansiella institut att, som ett alternativ till bestämmelserna i respektive avsnitt i bilaga I, tillämpa motsvarande bestämmelser i de relevanta amerikanska författningarna U.S. Treasury Regulations för att fastställa om ett konto är rapporteringspliktigt eller om det innehas av ett icke FATCA- deltagande finansiellt institut. Det anges vidare att kan tillåta rapporteringsskyldiga svenska finansiella institut att göra ett sådant val separat för varje avsnitt i bilaga I, antingen med avseende på alla relevanta finansiella konton eller separat med avseende på varje tydligt identifierad grupp av sådana konton. Dessa bestämmelser verkar till fördel för de svenska finansiella instituten. Ett svenskt finansiellt institut får ges möjligheten att för respektive typ av konto välja att tillämpa de bestämmelser som införs i svensk rätt för att genomföra bilaga I eller att tillämpa motsvarande bestämmelser i den amerikanska lagstiftningen. Av avtalet följer ingen skyldighet för att utnyttja denna möjlighet. En möjlighet som, trots att det inte uttryckligen framgår måste anses vara förenlig med avtalet, är att i den svenska lagstiftningen införa bestämmelser som motsvarar bilaga I till avtalet i de delar detta bedöms mer fördelaktigt för svenska finansiella institut och bestämmelser som motsvarar den amerikanska lagstiftningen i de delar där det i stället bedöms mer fördelaktigt. För detta alternativ talar att det då blir fråga om ett enhetligt regelverk för alla finansiella institut och att hela regelverket kommer till uttryck i svensk lag. Mot detta alternativ talar den omständigheten att bestämmelserna i ett avsnitt i bilaga I kan vara mer fördelaktiga för ett finansiellt institut medan motsvarande bestämmelser i den amerikanska lagstiftningen kan vara mer fördelaktiga för ett annat. Mot detta talar också att den svenska lagstiftningen, i de delar den motsvarar bestämmelser i amerikansk lagstiftning, innebär att uppfyller de krav som ställs i avtalet bara fram till dess att de amerikanska bestämmelserna ändras. För att fortsätta uppfylla avtalet måste bestämmelserna i svensk lagstiftning ändras om de amerikanska bestämmelserna ändras, så att svensk lag, i dessa delar, motsvarar de amerikanska bestämmelserna. En annan möjlighet är att i svensk lag införa dels bestämmelser som motsvarar bilaga I till avtalet, dels bestämmelser som motsvarar bestämmelserna i den amerikanska lagstiftningen. Det kan då tas in en bestämmelse om att de finansiella instituten får välja det mest fördelaktiga av dessa två svenska regelverk. För en sådan ordning talar att samtliga bestämmelser som kan komma att tillämpas när det gäller identifiering av rapporteringspliktiga konton finns intagna i svensk lag i fullständig form, som de finansiella instituten får den fördelaktiga valmöjlighet som punkten C avser att åstadkomma. Nackdelen att den svenska lagstiftaren måste bevaka och se till att de svenska bestämmelser som motsvarar amerikansk lag följer med de ändringar som görs i amerikansk lag gäller dock även med en sådan Det kan också nämnas att detta alternativ skulle kräva en mycket omfattande svensk lagstiftning. En tredje möjlighet är att i svensk lag införa bestämmelser som motsvarar bilaga I till avtalet, men inte förena bestämmelserna med något krav på att de ska tillämpas. Det skulle alltså vara fråga om ett regelverk som de finansiella instituten får tillämpa. Avtalet är utformat på ett sådant sätt att det ligger i de finansiella institutens intresse att uppfylla de krav som ställs. Om ett finansiellt institut inte uppfyller kraven riskerar det att betraktas som icke FATCA-deltagande av IRS. källskatt komma att innehållas på betalningar till det finansiella institutet. Det föreslås inte i denna proposition att det införs några sanktioner i svensk rätt mot att inte följa identifieringsproceduren som föreskrivs i Avtalet (liksom den amerikanska FATCA-lagstiftningen) bygger på att det är de finansiella instituten själva som har bäst förutsättningar att genomföra identifieringsproceduren och göra de bedömningar som krävs i samband med den. på att ett svenskt finansiellt institut brister i tillämpningen av avtalet, föreskriver avtalet att ska tillämpa inhemsk rätt för att råda bot på den bristande tillämpningen. lyckas med detta kommer det finansiella institutet att betraktas som icke FATCA-deltagande. Risken för en bristande tillämpning av avtalet ligger således hos det finansiella institutet. den ordning som här tas upp som ett alternativ för genomförande av bilaga I, kan ett finansiellt institut undvika att bli betraktat som icke FATCA-deltagande genom att tillämpa identifieringsbestämmelserna i bilaga I som tagits in i svensk lagstiftning. Det ligger nära till hands att anta att ett institut som väljer att inte tillämpa dessa bestämmelser i stället kommer att genomföra en identifieringsprocedur som närmare överensstämmer med bestämmelserna om detta i den amerikanska Fördelarna med detta alternativ är att de svenska finansiella instituten ges den fördelaktiga valmöjlighet som avses i punkten C som svensk lagstiftning inte behöver anpassas till och följa med i ändringar av den amerikanska lagstiftningen. alternativ medför inte heller något behov av att i svensk lag hänvisa till Mot denna ordning talar att den medför en viss otydlighet i fråga om vad som gäller för de svenska finansiella instituten. En fjärde möjlighet är att införa bestämmelser i svensk lag som motsvarar bilaga I, men också ta in bestämmelser som föreskriver att ett finansiellt institut, i stället för att tillämpa bestämmelserna som avser att genomföra bilaga I, får tillämpa motsvarande bestämmelser i den amerikanska lagstiftningen. En sådan lösning ligger tekniskt mycket nära den som används i punkten C i bilaga I till avtalet och innebär att hänvisningar till den amerikanska lagstiftningen tas in i svensk lag. För detta alternativ talar att den svenska lagen inte behöver ändras med hänsyn till ändringar i den amerikanska FATCA-lagstiftningen, som det blir tydligt för de finansiella instituten vilka alternativ som de har att välja mellan. Mot detta alternativ talar att den svenska lagstiftningen blir dynamisk på så sätt att dess innebörd, för finansiella institut som väljer att tillämpa amerikanska bestämmelser, förändras när den amerikanska lagstiftningen gör det. Det skulle även kunna sägas innebära att det överlåts till att genom sin lagstiftning bestämma innebörden i den svenska lagstiftningen, eftersom det skulle anges i den svenska lagstiftningen att den amerikanska lagstiftningen får tillämpas i stället. Denna dynamik skulle kunna undvikas genom att hänvisningarna till amerikansk rätt görs till en viss lydelse av densamma. Eftersom punkten C är dynamisk och inte hänvisar till en särskild lydelse av den amerikanska FATCA-lagstiftningen, skulle med en sådan lösning dock uppfylla avtalet endast fram till dess att den amerikanska lagstiftningen ändras. Problemet med en dynamisk lagstiftning måste ses i det sammanhanget att de aktuella bestämmelserna endast ska tillämpas om det finansiella institutet själv väljer det och därmed endast om det är fördelaktigt. Om den amerikanska lagstiftningen förändras finns det ingenting som hindrar att ett finansiellt institut väljer att övergå till att tillämpa de bestämmelser i den svenska lagen som gäller oberoende av den amerikanska lagstiftningen. En femte möjlighet är att vid genomförande av avtalet helt bortse från den möjlighet som ges i punkten C att tillåta de finansiella instituten att välja att tillämpa det mest förmånliga regelverket. Det skulle innebära att tvingande bestämmelser som motsvarar bilaga I tas in i lagen utan att något alternativ ges. Ur ett lagtekniskt perspektiv har denna lösning påtagliga fördelar. Nackdelen är dock att svenska finansiella institut inte ges möjligheten att välja att tillämpa alternativa bestämmelser om de är mer förmånliga. Med hänsyn till att det huvudsakliga syftet med avtalet är att underlätta tillämpningen av FATCA, får denna nackdel anses betydande. Detta alternativ bör bli aktuellt endast om inget av de övriga alternativen bedöms lämpligt. En sjätte möjlighet, som bär vissa likheter med den tredje som beskrivs ovan, är att ta in bestämmelser som föreskriver att finansiella institut som utför den granskningsprocedur som beskrivs i den amerikanska FATCA- lagstiftningen, inte är skyldiga att också tillämpa motsvarande bestämmelser i den svenska lagen. Som redan framgått är syftet med sådana bestämmelser inte att i något fall ålägga finansiella institut att följa den amerikanska lagstiftningen. Båda regelverken syftar till att hitta samma information om kontohavare. Där regelverken skiljer sig åt är i vilken form informationen ska finnas eller inhämtas och hur ett finansiellt institut praktiskt ska agera vid inhämtande och granskning. Såvida det inte finns något hinder mot det i annan svensk författning kan ett finansiellt institut tillämpa de amerikanska bestämmelserna parallellt med de svenska. För att de finansiella instituten ska ha någon fördel av att kunna använda det granskningsförfarande som beskrivs i den 2014/15:41 amerikanska lagstiftningen är en förutsättning dock att de inte behöver tillämpa också de svenska bestämmelserna om de följer det förfarande som beskrivs i den amerikanska lagstiftningen. Ett alternativ med en dynamisk hänvisning till den amerikanska lagstiftningen är enligt regeringens uppfattning inte möjlig, eftersom det på sätt och vis innebär att det överlåts på att genom sin lagstiftning bestämma innebörden i detta avseende av den svenska lagstiftningen. Ett alternativ med en statisk hänvisning till amerikansk lagstiftning är enligt regeringens mening inte lämpligt eftersom det skulle innebära att den svenska lagen skulle behöva ändras när den amerikanska lagstiftningen gör det. Det skulle då även kunna hända att de ändringar som görs i den amerikanska lagstiftningen av något skäl inte bör tas in i den svenska lagen. Den möjlighet som då skulle stå till buds för att inte bryta mot avtalet skulle vara att i det läget upphäva möjligheten för svenska finansiella institut att tillämpa den amerikanska lagstiftningen. Där det som i detta fall rör sig om ett helt regelsystem för granskning av finansiella konton, skulle det troligen kunna medföra omfattande negativa konsekvenser för ett finansiellt institut som anpassat sina system och rutiner till den amerikanska lagstiftningen. Samma problematik som gäller för ett alternativ med statisk hänvisning till amerikansk rätt är också giltig för ett alternativ där en motsvarighet till den amerikanska lagstiftningen tas in som svensk lag. Även vad anför avseende rättssäkerhet och förutsebarhet för den som ska tillämpa lagen bör vägas in i detta sammanhang. Trots det som NSD anför, anser regeringen mot denna bakgrund att det inte bör tas in några bestämmelser i svensk lag om att finansiella institut får tillämpa den amerikanska lagstiftningen i stället för den svenska för att identifiera rapportteringspliktiga konton och icke FATCA-deltagande finansiella institut. 6.1.2Avsnitt II Befintliga konton som innehas av fysiska personer Regeringens förslag: Bestämmelser ska tas in i den nya lagen om identifiering av rapporteringspliktiga konton med anledning av FATCA- avtalet om den granskning av befintliga konton som innehas av fysiska personer som regleras i avsnitt II i bilaga I. Bestämmelserna om vilka konton som inte behöver granskas ska utformas på ett sådant sätt att det är valfritt för det rapporteringsskyldiga finansiella institutet om det ska granska sådana konton eller inte. Det ska, till skillnad från vad som anges i avtalet, vara obligatoriskt för de rapporteringsskyldiga finansiella instituten att avstå från att behandla ett konto som rapporteringspliktigt om de har tillgång till eller kan inhämta relevant dokumentation som motsäger en indikation på amerikansk hemvist som framkommit. Bestämmelser om tidsfrister för granskningsproceduren ska, när det är fråga om en specifik tidpunkt då den inledande granskningen i olika skeden ska vara genomförd, tas in i form av övergångsbestämmelser. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens I promemorian föreslås inte att det ska vara obligatoriskt för de rapporteringsskyldiga finansiella instituten att avstå från att behandla ett konto som rapporteringspliktigt om det har tillgång till eller kan inhämta relevant dokumentation som motsäger en indikation på amerikansk hemvist som förekommit. Remissinstanserna: Datainspektionen ifrågasätter om det står i proportion till ändamålet att hantera alla högvärdekonton med c/o- adresser eller poste restante-adresser som rapporteringspliktiga för att uppfylla ett skatteavtal med . I den mån avtalet medger det bör, enligt Datainspektionens mening, endast sådana konton som tydligt indikerar att kontohavaren har hemvist eller är medborgare i vara rapporteringspliktiga. Vidare invänder Datainspektionen mot att det rapporteringsskyldiga finansiella institutet får välja mellan att rapportera ett konto där det finns indikationer på att innehavaren har hemvist eller är medborgare i eller att först inhämta ytterligare information från kontohavaren. Det normala bör enligt Datainspektionen vara att man vid sådana indikationer gör en närmare utredning för att säkert fastställa om kontot är rapporteringspliktigt eller inte, innan man överför information till . Detta kräver bl.a. att kontohavaren informeras om att det finns indikationer på att kontot kan vara rapporteringspliktigt och att uppgifter om kontot och kontohavaren därför kan komma att föras över till skattemyndigheten i . Det har föreslagits en generell bestämmelse om att kontohavaren ska meddelas att ett konto är rapporteringspliktigt. Enligt Datainspektionens mening behöver skyldigheten att informera kontohavare emellertid regleras mer detaljerat i enlighet med bestämmelserna om information till de registrerade i personuppgiftslagen (1998:204), förkortad PUL. Informationen bör t.ex. omfatta ändamålet med överföringen, vem mottagaren är, vad kontohavaren kan göra för att utöva sina rättigheter ifråga om åtkomst, rättelse m.m. både innan och efter överföringen av uppgifter. Kammarrätten i och ifrågasätter vilket syfte punkten avseende ”annan liknande dokumentation” i 4 kap. 4 § andra stycket 6 IDKL fyller när det inte finns någon motsvarighet i . Till Svenska Bankföreningens yttrande har och anslutit sig. anför att det behövs ett klargörande av begreppet ”inte längre specificerade amerikanska personer” eftersom det är oklart när sådana kontohavare upphör att vara specificerade amerikanska personer. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt II finns bestämmelser om den granskningsprocedur som ska genomföras avseende befintliga konton som innehas av fysiska personer. Av punkten A i avsnitt I följer att ska ålägga svenska rapporteringsskyldiga finansiella institut att tillämpa dessa bestämmelser. Bestämmelser bör därför tas in i IDKL om denna granskning. Bestämmelsen i punkten A i avsnitt I ska dock inte tolkas på så sätt att bestämmelserna i avsnitt II ordagrant behöver tas in i lagen. Bestämmelserna i bör, när det är möjligt, formuleras på ett sätt som närmare överensstämmer med den teknik som normalt används i svensk lagstiftning. I den mån det är möjligt bör bestämmelserna därför utformas på ett enklare och mer lättillgängligt sätt. I punkten A anges att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut, som inte väljer att ändå göra detta och som enligt svenska implementerings- ett sådant val, inte är skyldiga att granska, identifiera eller rapportera sådana konton som räknas upp i punkterna A.1–4. Dessa bestämmelser är utformade som en valmöjlighet för de finansiella instituten och det kan ligga nära till hands att anta att det innebär en lättnad för ett finansiellt institut att inte behöva granska vissa Det är dock inte säkert att så alltid är fallet. använda sig av dessa undantag från granskningskraven förutsätts att enheten först skiljer ut de konton som inte behöver granskas. på t.ex. hur många konton det finansiella institutet har och hur institutets datasystem är uppbyggt kan denna urskiljning vara mer eller mindre kan det underlätta olika mycket för olika institut att inte behöva granska de konton som räknas upp. Bestämmelserna bör tas in i lagen på ett sådant sätt att det är upp till det rapporteringsskyldiga finansiella institutet att välja om det ska bortse från