prop · H103198 · 2014-03-20 00:00:00 — Det kan handla om kostnader för personligt stöd och service i form av att personalresurser tas i anspråk. Vidare kan kostnaderna avse åtgärder för att tillgängliggöra information eller anpassad kommunikation samt vissa åtaganden i fråga om den fysiska miljön som kan bedömas vara skäliga. För vissa verksamhetsansvariga innebär det att kunna ge stöd i de fall en person med funktionsnedsättning vill få tillgång till verksamheten och i andra fall kan den verksamhetsansvarige aktivt vidta åtgärder för tillgänglighet genom att exempelvis utjämna en mindre nivåskillnad. Kostnaderna för sådana åtgärder, i arbetstid eller för olika typer av anpassningar, utgör en samhällsekonomisk kostnad om resurserna hade kunnat användas till något annat om inte krav på tillgänglighet hade funnits. Vidare kan en åtgärd för tillgänglighet i det enskilda fallet också leda till negativa effekter för dem som inte är i behov av åtgärden. Det innebär att en åtgärd för tillgänglighet kan komma att ställas mot andras behov eller skapa olägenhet för annan om t.ex. åtgärden är skrymmande. En kostnad i form av konkurrenssnedvridning kan uppstå genom att företag med färre än tio anställda inom områdena varor och tjänster samt hälso- och sjukvård undantas. I de fall det saknas lagstiftning eller annan författning med krav på tillgänglighet är det endast åtgärder av enklare beskaffenhet som bör vidtas och eftersom kostnaden för dessa åtgärder bedöms vara begränsade bedöms förslaget inte påverka konkurrensen. Viss vägledning kan hämtas från utvärderingar av liknande befintliga regler i andra länder. Det finns lagstiftning om bristande tillgänglighet som diskriminering i exempelvis , , , 2013/14:198 och . Några av dessa länder har mer långtgående lagstiftning, exempelvis tillgänglighetskrav vad gäller utemiljön. I gjordes en utvärdering av lagens konsekvenser efter att den hade varit i kraft (Review of the Disability Discrimination Act 1992, Report No 30, 2004). Av denna framgår att lagen hade bidragit till att utveckla samhället i en positiv riktning men att kostnader och intäkter är omöjliga att mäta med någon precision. Vidare gjordes en analys av om förslaget lett till minskad konkurrens genom att endast några anpassar sig till lagstiftningen medan andra inte gör det. Slutsatsen var att det inte gick att påvisa någon snedvridning av konkurrensen. Regeringen bedömer mot bakgrund av ovanstående att den samhällsekonomiska nyttan överväger de samhällsekonomiska kostnaderna av förslaget. Statlig verksamhet påverkas av förslaget inom följande områden. Statliga myndigheter som arbetsgivare (avsnitt 8.3.1 och 2 kap. 1 § diskrimineringslagen). Utbildning som staten ansvarar för (avsnitt 8.3.2 och 2 kap. 5 § diskrimineringslagen). Arbetsförmedlingens verksamhet som inbegriper arbetsmarknadspolitiska program och platsförmedling (avsnitt 8.3.3 och 2 kap. 9 § diskrimineringslagen). Myndigheter som handhar ekonomiskt stöd, tillstånd, registrering eller liknande för att kunna starta eller bedriva näringsverksamhet (avsnitt 8.3.4 och 2 kap. 10 § diskrimineringslagen). Myndigheter som handhar behörighet eller legitimation för yrkesutövning (avsnitt 8.3.4 och 2 kap. 10 § diskrimineringslagen). Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar (avsnitt 8.3.7 och 2 kap. 12 § 2 diskrimineringslagen). verksamhet avseende socialförsäkring (avsnitt 8.3.9 och 2 kap. 14 § diskrimineringslagen). som hanterar statligt studiestöd (avsnitt 8.3.9 och 2 kap. 14 § diskrimineringslagen). Arbetslöshetskassorna som handhar arbetslöshetsförsäkringen (avsnitt 8.3.9 och 2 kap. 14 § diskrimineringslagen). Försvarsmaktens verksamhet avseende värnplikt och civilplikt när det handlar om mönstring, antagningsprövning eller annan utredning om personliga förhållanden (avsnitt 8.3.10 och 2 kap. 15 § diskrimineringslagen). Samtliga myndigheter berörs genom att diskrimineringsförbudet i fråga om offentlig anställning kompletterar de andra diskrimineringsförbuden på så sätt att bemötande av en företrädare för det allmänna som inte fångas upp av något av de andra förbuden faller under denna bestämmelses tillämpningsområde (avsnitt 8.3.11 och 2 kap. 17 § diskrimineringslagen). Regeringens förslag berör staten i sin roll som arbetsgivare eller utbild- Prop. 2013/14:198 ningsanordnare, men också när enskilda personer har kontakt med myn- Vidare omfattas statlig kulturverksamhet och allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar som anordnas av myndigheter. Åtgärder för tillgänglighet handlar i huvudsak om stöd eller personlig service, information och kommunikation samt i förekommande fall vissa åtaganden i fråga om den fysiska miljön. Åtgärder som ska vidtas enligt redan befintliga bestämmelser bör vara starkt vägledande för vad som kan krävas enligt den nu föreslagna bestämmelsen om bristande tillgänglighet. Det bör inte anses skäligt att kräva åtgärder som går utöver sådana krav. finns ett i stort sett heltäckande krav på tillgänglighet i lag eller annan författning, exempelvis genom förordningen om de statliga myndigheter- nas ansvar för genomförandet av handikappolitiken, förvaltningslagen Den som uppfyller sådana krav bör kunna utgå från att ytterligare krav inte följer av diskrimineringslagen. I sammanhanget kan nämnas att det inom regeringens funktionshinder- strategi pågår ett generellt arbete för att förbättra tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning. Uppföljningar som görs av Handi- sam visar att arbetet går framåt. Exempelvis har två av tre myndigheter åtgärdat brister i sina publika lokaler. På de områden där det inte finns andra bestämmelser med krav på tillgänglighet bör de åtgärder som kan komma i fråga vara av enklare beskaffenhet. I varje enskilt fall ska dess- utom en bedömning göras om åtgärden är skälig utifrån bl.a. de ekono- miska och praktiska förutsättningarna. Regeringen bedömer att de kostnader som kan uppstå till följd av för- slaget är begränsade och ryms inom myndigheternas befintliga anslag. Nedan redogörs för respektive samhällsområde som staten ansvarar för och de särskilda omständigheter som gör sig gällande och bör beaktas. På arbetslivets område innebär förslaget mycket små förändringar mot vad som gäller . Personkretsen som omfattas av arbetsgivarens skyl- digheter att vidta skäliga tillgänglighetsåtgärder utvidgas något genom att även inhyrd eller inlånad personal och elever som genomgår praktik i samt andra praktikanter föreslås omfattas. Som nämnts ovan bedömer regeringen inte att förslaget leder till några Därutöver kan nämnas att arbetsgivarens skyldig- heter för de personalkategorier som förbudet utvidgas till att omfatta, typiskt sett är mindre långtgående än vad som gäller vid anställning. beror på att varaktigheten av en praktik oftast är kortare än vad som gäller vid en anställning. Även i ett fall när en arbetsgivare hyr in per- sonal är avtalsrelationen i allmänhet mer kortvarig. På högskoleområdet utvidgas skyddet till att inte enbart omfatta lokaler- nas tillgänglighet utan även annan tillgänglighet såsom stöd eller person- lig service samt information eller kommunikation. Som tidigare nämnts bedöms inte förslaget leda till några betydande På högskoleområdet tillhandahåller universitet och hög- 2013/14:198 skolor pedagogiska stödåtgärder till studenter med funktionsnedsättning, trots att det inte är lagreglerat. Kostnaderna tas från grundutbildningsanslagen. förvaltar dessutom ett gemensamt anslag som delvis täcker kostnaderna för dessa åtgärder för universitet och högskolor samt enskilda utbildningsanordnare med tillstånd att utfärda examina. Bland annat universitet och högskolor som erbjuder studerande med vissa funktionsnedsättningar särskilt stöd kan vidare ansöka om bidrag från Specialpedagogiska skolmyndigheten enligt förordningen (2011:1163) om statsbidrag för särskilt utbildningsstöd. Förslaget omfattar ett stort antal myndigheter. Som tidigare nämnts bedöms förslaget inte leda till några betydande kostnader för statliga myndigheter. För statliga kulturverksamheter som sker till stor del i byggnader där det råder speciella historiska eller arkitektoniska förhållanden innebär förslaget särskilda begränsningar i fråga om vilka åtgärder som får vidtas i den fysiska miljön. Skälighetsbedömningen begränsar därför ytterligare vilka åtgärder som kan krävas i dessa fall. De normer och metoder som tillämpas vid mönstring och annan antagning vid fullgörandet av totalförsvarsplikt, bör inte ställa upp osakliga hinder för att personer med funktionsnedsättning inte ska kunna få tillgång till området. För tjänstgöring inom värnplikt eller civilplikt ställs dock ofta stora krav avseende fysiska och psykiska egenskaper hos den enskilde som många med en funktionsnedsättning kan ha svårare att uppfylla. Vad som är skäliga åtgärder för tillgänglighet kommer på detta område att skilja sig väsentligt från vad som gäller under andra samhällsområden. Tillgänglighetsåtgärder bör vidtas för personer med funktionsnedsättning, när offentligt anställda har kontakt med allmänheten eller bistår konkret med exempelvis vägledning eller information. I dessa fall bör åtgärderna som den anställde kan vidta, vara ytterst begränsade. Kostnaderna begränsas till den tid som tas i anspråk för att ge visst personligt stöd eller anpassad information och torde vara försumbara. Allmän sammankomst och offentlig tillställning Statliga myndigheter som anordnar en allmän sammankomst eller offentlig tillställning t.ex. genom en hearing eller föreläsning omfattas av förslaget. Som tidigare nämnts bedöms förslaget endast leda till marginella kostnader. Därutöver är allmänna sammankomster och offentliga tillställningar till sin karaktär ofta tillfälliga och kortvariga. Av förslaget framgår att hänsyn ska tas till karaktären på förhållandet och kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde personen med funktions- nedsättning och det bör inte kunna ställas samma krav på åtgärder för Prop. 2013/14:198 tillgänglighet när det gäller kontakter av engångskaraktär. 13.3Konsekvenser för kommuner och landsting Den kommunala sektorn (kommuner och landsting) påverkas av förslaget inom följande områden. Kommuner och landsting i sin roll som arbetsgivare (avsnitt 8.3.1och 2 kap. 1 § diskrimineringslagen). Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar (avsnitt 8.3.7och 2 kap. 12 § 2 diskrimineringslagen). Kommuner och landstings arbetsmarknadspolitiska verksamhet (avsnitt 8.3.3 och 2 kap. 9 § diskrimineringslagen). När offentligt anställda personer bistår allmänheten med upplysningar, vägledning, råd eller annan hjälp eller på annat sätt har kontakt med allmänheten (avsnitt 8.3.11 och 2 kap. 17 § diskrimineringslagen). Utbildningsområdet (avsnitt 8.3.2 och 2 kap. 5 § diskrimineringslagen). som landstingen ansvarar för 2 kap. 12 § 1 diskrimineringslagen). andra vårdinrättningar (avsnitt 13 § diskrimineringslagen). Socialtjänstkontor och andra lokaler dit allmänheten helt eller delvis har tillträde (avsnitt 8.3.8 och 2 kap. 13 § diskrimineringslagen). Regeringens förslag berör såsom framgår ovan olika samhällsområden som kommuner och landsting ansvarar för. I det följande får skiljas på de områden där kommuner och landsting agerar i egenskap av t.ex. arbetsgivare och där förslaget får samma konsekvenser för kommuner och landsting som för övriga aktörer och på de områden som kommuner och landsting enligt lagstiftning särskilt ansvarar för. De ekonomiska konsekvenserna för kommuner och landsting avser verksamhet som dessa finansierar oberoende av om utförandet sker i egen regi eller via upphandling eller bidragsgivning. De konsekvenser som följer för kommuner och landsting i deras egen- skap av arbetsgivare, anordnare av arbetsmarknadspolitisk verksamhet och anordnare av allmänna sammankomster är samma som för övriga aktörer på dessa områden (se avsnitt 13.2). Förslagen i dessa delar aktua- liserar inte den kommunala finansieringsprincipen. föreslagna regleringen som avser offentligt anställda personer och kom- muner och landstings frivilliga åtaganden inom t.ex. kulturområdet. Regeringens bedömning är att konsekvenserna på dessa områden måste betraktas som ringa eftersom förbudet inte bedöms medföra några skyl- digheter utöver de krav på tillgänglighet som redan finns enligt lag eller Generellt om ekonomiska konsekvenser för kommuner och landsting inom den specialreglerade kompetensen För de områden som det enligt lagstiftning åligger kommuner och landsting att sköta finns ett i stort sett heltäckande krav på tillgänglighet i annan lagstiftning, exempelvis hälso- och sjukvårdslagen. Även t.ex. skollagen reglerar frågor om tillgänglighet och stöd till elever. Som en utgångspunkt är kommuner och landsting således skyldiga att vidta åtgärder för tillgänglighet på dessa områden enligt gällande lagstiftning. I de fall det inte finns befintlig lagstiftning kan det emellertid inte uteslutas att vissa enklare åtgärder kan krävas som en följd av förslaget. I varje enskilt fall ska vidare en bedömning göras om åtgärden är skälig utifrån bl.a. de ekonomiska och praktiska förutsättningarna. Eftersom det såväl när det gäller fysisk anpassning som personalresurser endast är åtgärder av enklare beskaffenhet som kan krävas bedömer regeringen att kostnaderna endast är marginella. Det är regeringens sammantagna bedömning att förbudet inte innebär några nya åtaganden för kommuner och landsting och att den kommunala finansieringsprincipen därför inte ska tillämpas. Regeringen kommer att noga följa i vilken omfattning den föreslagna bestämmelsen kommer att påverka kostnaderna för kommuner och landsting. Nedan redogörs för respektive samhällsområde som kommuner och landsting ansvarar för och de särskilda omständigheter som gör sig gällande och bör beaktas. Som nämnts ovan bör skälighetsbedömningen inte leda till några krav utöver vad som ställs i gällande lagstiftning och bör därför inte leda till annat än försumbara kostnader. Inom utbildningsområdet gäller också att om en person saknar sakliga förutsättningar för att genomföra de studier som det är frågan om, kan han eller hon inte åberopa diskrimineringsförbudet. Kommuner och landsting ansvarar för transporter genom kollektivtrafiken. Eftersom förslaget inte innebär några nya uppgifter och skälighetsbedömningen inte bör leda till några krav utöver vad som redan finns i annan lagstiftning, så torde kostnaderna vara försumbara. Hälso- och sjukvård samt socialtjänst Som nämnts ovan bör skälighetsbedömningen innebära att det inte ställs några krav på åtgärder utöver vad som framgår av gällande lagstiftning och bör därför inte leda till annat än försumbara kostnader. Därutöver kan nämnas att verksamheterna inom hälso- och sjukvården och av naturliga skäl redan är tillgängliga . Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Förslaget får, genom införandet av en utökad möjlighet för enskilda att få en domstolsprövning av om kommuner och landsting vidtagit skäliga åtgärder för tillgänglighet i sin verksamhet i ett enskilt fall, anses inne- Prop. 2013/14:198 bära en inskränkning av den kommunala självstyrelsen. get syftar till att de krav som ställs i gällande lagstiftning ska uppnås är inskränkningen mindre betydande enligt regeringens mening. Mot bakgrund av vikten av enskildas rätt att delta i samhällslivet på likvärdiga villkor måste denna inskränkning anses vara nödvändig. Förslaget berör näringslivet på följande områden. Näringsidkare i sin roll som arbetsgivare (avsnitt 8.3.1 2 kap. 1 § diskrimineringslagen). Enskilda som bedriver utbildningsverksamhet (avsnitt 8.3.2 och 2 kap. 5 § diskrimineringslagen). offentligt uppdrag (avsnitt 8.3.3 2 kap. 9 § diskrimineringslagen). Branschorganisationer som handhar behörighet eller legiti- mation för yrkesutövning (avsnitt 8.3.4 och 2 kap. 10 § diskri- Näringsidkare som tillhandhåller varor och tjänster (avsnitt 8.3.6 och 2 kap. 12 § 1 diskrimineringslagen). Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar (avsnitt 8.3.7 och 2 kap. 12 § 2 diskrimineringslagen). Näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård (avsnitt 8.3.8 och 2 kap. 13 § diskrimineringslagen). Regeringens förslag berör en stor mängd företag på en rad samhällsområden. Diskrimineringsförbuden som rör arbetslivet gäller alla arbetsgivare, däribland privata småföretag. I fråga om tillämpningsområdet för förbudet som gäller varor och tjänster förekommer en mängd företag inom detaljhandeln, hotell- och restaurang, transporter m.m. Även på andra områden kommer företag att beröras av förslagen. I den mån det finns krav på tillgänglighet enligt lag eller annan författ- ning bedöms inte förbudet medföra några skyldigheter utöver det. näringsidkare finns krav på tillgänglighet i bl.a. plan- och bygg- I den mån det saknas lagstiftning bör de åtgärder som kan krävas vara av enklare beskaffenhet. I varje enskilt fall ska en bedömning göras om åtgärden är skälig utifrån ekonomiska, praktiska och andra förutsätt- ningar av betydelse. Eftersom det endast är åtgärder av enklare beskaf- fenhet som kan krävas, bedömer regeringen att kostnaderna endast är Nedan följer särskilda omständigheter som är av betydelse för respek- För arbetsgivare inom den privata sektorn är konsekvenserna av förslaget desamma som för statliga arbetsgivare, se avsnitt 13.2. av diskrimineringslagstiftningens bestämmelser om stöd- och 2013/14:198 anpassningsåtgärder. Den huvudsakliga delen av förslagen innebär inte några nya åligganden eller krav på att arbetsgivare och näringsidkare ska vidta vissa åtgärder. Konsekvenserna för privata utbildningsanordnare är desamma som för utbildning, se avsnitt 13.3. Privata anordnare av arbetsmarknadspolitisk verksamhet eller arbetsförmedling utan offentligt uppdrag Konsekvenserna för privata anordnare är desamma som för statliga myndigheter, se avsnitt 13.2. Branschorganisationer som handhar behörighet eller legitimation för yrkesutövning Konsekvenserna för privata anordnare är desamma som för statliga myndigheter, se avsnitt 13.2. Tillgången till varor och tjänster omfattar bl.a. detaljhandel, restauranger, hotell, kultur och transporter. Förslaget leder som nämnts ovan till begränsade kostnader för näringslivet. Därutöver undantas företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare. Det innebär enligt SCB:s statistik för att av företagen inom handel, inom hotell och restaurang, inom kulturen och inom transport inte omfattas av förslaget. För den enskilde innebär tillgången till varor och tjänster att det ofta handlar om en relation av en mer enstaka eller tillfällig karaktär. Enligt skälighetsbedömningen bör det krävas mindre när det är en kortvarig och begränsad kontakt mellan en enskild och den verksamhetsansvarige. Transporter är vanligt förekommande exempel på tjänster. I fråga om transporter finns en tämligen omfattande EU-rättslig reglering om en passagerares rätt till assistans i vissa fall. Dessa regler bör vara starkt vägledande när det gäller åtgärder på området. Förslaget är inte avsett att medföra några skyldigheter utöver de som redan finns enligt annan lagstiftning. När det gäller den tekniska utformningen av transportfärdmedel kan dessa inte anses utgöra enkla åtgärder för tillgänglighet och bör därmed inte vara skäliga att kräva. Kulturverksamhet som tillhandahålls i form av en tjänst omfattas också av förslaget. I en del fall bedrivs kulturverksamheter i byggnader där det råder speciella historiska eller arkitektoniska förhållanden som medför särskilda begränsningar i fråga om vilka åtgärder som får vidtas i den fysiska miljön. Möjligheten att tillgängliggöra verksamheten till dessa genom begränsade kostnader kan vara svårt, vilket innebär att skälighetsbedömningen begränsar åtgärder för tillgänglighet som kan krävas i dessa fall. Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar Allmän sammankomst eller offentlig tillställning omfattar bl.a. uppvisning i sport eller idrott, marknader eller mässor. Som ovan nämnts innebär förslaget inte några ytterligare åtaganden och regeringen bedömer därför att förslaget inte leder till några betydande kostnader. Därutöver är allmänna sammankomster och offentliga tillställningar till sin karaktär ofta tillfälliga och kortvariga. Av förslaget framgår att hänsyn ska tas till karaktären på förhållandet och kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde personen med funktionsnedsättning och det bör inte kunna ställas samma krav på åtgärder för tillgänglighet när det gäller kontakter av engångskaraktär. Näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård Näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård och som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare, är undantagna från förslaget. Det innebär enligt SCB:s statistik att av de företag som bedriver hälso- och sjukvård är undantagna. I övrigt är konsekvenserna för näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård desamma som för hälso- och sjukvård, se avsnitt 13.3. Privatpersoner undantas från förbudet avseende tillhandahållande av varor och tjänster. Förslaget innebär därför inga konsekvenser för privatpersoner som tillhandahåller varor och tjänster. På samhällsområdet allmän sammankomst och offentlig tillställning omfattas även privatpersoner. Förslagets utformning medför dock att några konsekvenser inte torde uppstå i det sammanhanget. Organisationer inom det civila samhället som anordnar allmän sammankomst eller offentlig tillställning (avsnitt 8.3.7 och 2 kap. 12 § 2 diskrimineringslagen) omfattas av förslaget liksom medlemskap i arbetstagar-, arbetsgivar- och yrkesorganisationer (avsnitt 8.3.5 och 11 § diskrimineringslagen). Förbudet inte är avsett att medföra några skyldigheter utöver de krav på tillgänglighet som redan finns enligt befintlig lagstiftning. För organisationer finns krav på tillgänglighet i annan lagstiftning, bl.a. i . I den mån det saknas lagstiftning bör de åtgärder som kan krävas vara av enklare beskaffenhet. I varje enskilt fall ska en bedömning göras om åtgärden är skälig utifrån ekonomiska, praktiska och andra förutsättningar av betydelse. Regeringen bedömer sammantaget att förslaget medför begränsade kostnader. Arbetsbelastningen för och domstolarna Förslaget innebär att flera fall om diskriminering kan komma att prövas i domstol, något som kan öka kostnaderna för domstolsväsendet. Erfarenheterna från tidigare utvidgningar av diskrimineringslagen visar dock att det kan antas att en sådan ökning blir mycket måttlig. På arbetslivets område har förbudet funnits och det finns endast några få fall som har prövats i domstol. I jämförelse med domstolarnas verksamhet som helhet finns det anledning att utgå från att hanteringen av tillkommande mål med anledning av förslaget kan inom ramen för de resurser som domstolarna har . Detsamma gäller i fråga om . Enskilda får genom förslaget möjlighet att föra talan om ersättning för diskriminering på grund av bristande tillgänglighet. Vissa intresseorganisationer och får talerätt i mål om diskriminering i form av bristande tillgänglighet. Detta kommer sannolikt att medföra en ökning av antalet anmälningar till om sådan diskriminering. Erfarenheter från tidigare utvidgningar av skyddet mot diskriminering i och erfarenheter från andra länder som infört liknande lagstiftning har emellertid visat att en sådan ökning ofta kommer initialt för att sedan ut. Med tanke på detta och med hänsyn till att redan prövar frågor av motsvarande slag bedömer regeringen att de tillkommande ärendena inte kan förväntas medföra annat än begränsade merkostnader för . Kostnaderna bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar. De tillgänglighetsåtgärder som bör kunna krävas för att diskriminering inte ska anses föreligga, är av enkel beskaffenhet. Regeringen bedömer därför att förslaget kommer att få begränsade miljökonsekvenser. Antalet kvinnor med funktionsnedsättning i arbetsför ålder (16–) är större än antalet män med funktionsnedsättning i samma ålder. Kvinnor har någon form av funktionsnedsättning i större utsträckning än män.