prop · H103107 · 2014-02-25 00:00:00 — men där tillstånd inte sökts eller erhållits. 2013/14:107 , i likhet med vad som gäller enligt andra lagar på finansmarknadsområdet, bör ges befogenhet att förelägga den som driver viss verksamhet med konsumentkrediter utan att vara berättigad till det att upphöra med det och att avveckla verksamheten (jfr t.ex. 15 kap. 18 § LBF). En motsvarande bestämmelse är lämplig även i den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter med anledning av att företagens verksamhet gäller konsumentkrediter. bör också ha möjlighet att begära in upplysningar om verksamheten i syfte att bedöma om den är tillståndspliktig. I samband med beslut om upphörande av verksamheten kan inspektionen också besluta om hur avvecklingen av verksamheten bör gå till. Ett ingripande i form av ett avvecklingsbeslut får stora konsekvenser inte bara för det berörda företaget utan också för dess kunder och andra. anvisningar om hur företaget bör avvecklas bör därför ges med hänsyn till de individuella förhållanden hos det företag som beslutet avser. Med anledning av vid universitets önskemål om klargörande av i vilken mån kreditavtalet berörs av ett avvecklingsbeslut, hänvisar regeringen till att anvisningar om avveckling av verksamheten som sådan även är avsedda att ta hänsyn till konsumenterna och till kreditavtalens avveckling. Regeringens förslag: Om meddelar föreläggande eller förbud enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter, får inspektionen förena föreläggandet eller förbudet med vite. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: I syfte att förelägganden ska vara effektiva på motsvarande sätt som i andra lagar på finansmarknadsområdet bör ett föreläggande eller ett förbud av enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter få förenas med vite (jfr t.ex. 15 kap. 20 § LBF). Denna möjlighet bör finnas för att förelägganden ska vara effektiva. får, i enlighet med allmänna regler, ansöka vid förvaltningsrätt om att ett beslutat vite ska dömas ut (se lagen [1985:206] om viten). Regeringens förslag: Företag som driver verksamhet med konsumentkrediter ska bekosta inspektionens verksamhet med årliga avgifter. får också ta ut avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar. Regeringen får meddela föreskrifter om avgifterna. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: verksamhet finansieras dels via anslag på statsbudgeten, dels via avgifter för prövning av ansökningar och anmälningar. Generellt gäller att de företag som står under tillsyn betalar avgifter till inspektionen enligt förord- ningen (2007:1135) om årliga avgifter för finansiering av Finansinspek- Dessa avgifter ska vara proportionella mot de kostnader som inspektionen har för tillsynen över respektive företags- får inte behålla avgifterna utan de ska redovisas mot inkomsttitel på statsbudgeten. ut avgifter för prövningen av olika typer av ärenden. regleras i förordningen (2001:911) om avgifter för prövning av ärenden Dessa avgifter får behålla. På motsvarande sätt som gäller för andra finansiella verksamheter bör företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter vara skyldiga att med årliga avgifter bekosta verksamhet enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. av ansökningar och anmälningar enligt den nya lagen bör också få tas ut. Det ska påpekas att de flesta företag som kommer att omfattas av den nya lagen får betala avgifter för att bekosta verksamhet i form av den tillsyn som bedrivs enligt AnmL (13 § AnmL). Regeringen bör få meddela föreskrifter om avgifterna. Regeringens förslag: beslut enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Ett beslut att förelägga någon att lämna upplysningar för att kunna bedöma om en viss verksamhet är tillståndspliktig får dock inte överklagas. får bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller återkallelse ska gälla . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: Allmänt inom finansmarknadsområdet gäller att de beslut som meddelar får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, med krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Motsvarande bör gälla även enligt den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. I likhet med vad som gäller enligt t.ex. 17 kap. 1 § LBF bör överklaganderätten dock inte omfatta ett föreläggande om att lämna upplysningar om viss verksamhet för att ska kunna bedöma om verksamheten i fråga är tillståndspliktig enligt den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. Vidare bör få bestämma att beslut om förbud, föreläggande eller återkallelse ska gälla . 2013/14:107 6.25 Regeringens förslag: Sekretess ska gälla för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i ärende hos statlig myndighet om innehav av aktier eller andelar i ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om sekretess för uppgifter i samband med ägarprövning finns i 30 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i ärende hos statlig myndighet om innehav av aktier eller andelar bl.a. i vissa angivna typer av finansiella företag. sker, för de företag som omfattas av AnmL, en prövning av ägares lämplighet i samband med att en anmälan kommer in till (9 § AnmL). Sekretess gäller för de uppgifter som då lämnas i enlighet med och under de förutsättningar som anges i 30 kap. 6 § offentlighets- och sekretesslagen om övervakning och kontroll enligt AnmL. I den föreslagna nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter utformas ägarprövningen på samma sätt som i övrig tillståndspliktig verksamhet på finansmarknadsområdet. Eftersom det är fråga om samma typ av uppgifter i ärenden om ägarprövning enligt de olika lagarna på finansmarknadsområdet, bör även sekretessbestämmelserna vara desamma. Samma skäl som gör sig gällande i fråga om t.ex. ägare i bank eller värdepappersbolag gör sig gällande även i fråga om ägare i företag som driver verksamhet enligt den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. Det kan röra sig om integritetskänslig information, t.ex. avses kunna få tillgång till uppgifter från belastningsregistret (se avsnitt 6.6). Offentlighets- och sekretesslagen bör därför kompletteras så att sekretessen i 30 kap. 5 § omfattar även uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i ärenden som rör innehav i företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter. Av 30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen framgår att sekretess gäller i verksamhet med tillståndsgivning och tillsyn bl.a. med avseende på bank- och kreditväsendet. Sekretessen gäller för uppgifter om affärs- och driftförhållanden hos den som inspektionens verksamhet avser och för uppgifter om ekonomiska eller personliga förhållanden för någon som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med denne. Sekretessbestämmelsen i fråga blir tillämplig även med avseende på företag som driver verksamhet med konsumentkrediter. Regeringens förslag: Den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter ska träda i kraft . En fysisk eller juridisk person som för lagens ikraftträdande lämnar eller förmedlar konsumentkrediter enligt 7 kap. 1 § andra stycket 2 lagen om bank- och finansieringsrörelse såsom annan finansiell verksamhet enligt lagen om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet, får fortsätta att driva verksamheten enligt äldre bestämmelser till eller, om ansökan om tillstånd kommit in till , till dess att ansökan har prövats slutligt. Sanktionsavgift får tas ut endast för överträdelser som har skett efter ikraftträdandet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian anges tiden för ikraftträdande till och att verksamhet får fortsätta att drivas enligt äldre bestämmelser till . Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. påpekar att ett tidigt ikraftträdandedatum kan medföra problem för inspektionen att färdigställa föreskrifter innan ansökningar enligt övergångsbestämmelserna måste ha kommit in. Det krävs i regel minst 6–9 månader för att få fram föreskrifter. föreslår en särbehandling av finansiella institut som redan är verksamma vid lagens ikraftträdande. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att de föreslagna lagändringarna träder i kraft så snart det kan ske. Det bedöms möjligt med ett ikraftträdande . Detta bör också kunna ge tillräckligt med tid för att utarbeta föreskrifter. För att minska den administrativa bördan i samband med ikraftträdandet av den nya lagen för företag och bör en övergångsperiod medges. Perioden medger också tid för avveckling av de verksamheter som inte får drivas vidare. En övergångsbestämmelse bör således införas för fysiska och juridiska personer som vid lagens ikraftträdande driver viss verksamhet med konsumentkrediter såsom annan finansiell verksamhet enligt AnmL. Verksamheten får drivas vidare till utan att tillstånd erhållits enligt den nya lagen. Om ansökan om tillstånd har kommit in till , får verksamheten drivas vidare till dess att ansökan har prövats slutligt. föreslår att finansiella institut som med stöd av AnmL bedriver bl.a. kreditverksamhet bör behandlas i särskild ordning och gör därvid en jämförelse med hur institut som reglerades enligt äldre lagstiftning hanterades vid införandet av LBF. Regeringen finner dock inte skäl för ytterligare särlösningar utöver den anpassningsperiod som föreslås. 2013/14:107 får fysiska personer eller andra juridiska personer än aktiebolag och ekonomiska föreningar inte driva viss verksamhet med konsumentkrediter som är tillståndspliktig enligt den nya lagen. Dessutom bör det i en övergångsbestämmelse till den nya lagen anges att en sanktionsavgift enligt lagen endast får tas ut för överträdelser som har skett efter ikraftträdandet. 8 Konsekvenser av förslagen En översyn har gjorts över finansiella institut som tillhandahåller konsumentkrediter, särskilt snabblån. Statistiken visar att ett stort antal personer har haft svårt att betala tillbaka snabblånen. Syftet med översynen har varit att utreda hur skuldsättningsproblemen kan minskas och konsumentskyddet stärkas genom tillståndsplikt för de berörda företagen, innefattande tillsyn från sida och lämplig näringsrättslig reglering i övrigt, samt skärpta krav avseende kreditprövning, t.ex. i form av ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter, och dokumentationsplikt beträffande kreditbeslut. Under arbetet med framtagandet av departementspromemorian har samverkansmöten hållits med , , (), , , och Finanspolisen. Snabblån utmärks av att vara kortfristiga lån om relativt låga belopp som utbetalas snabbt. Kännetecknande för dessa är dels att marknadsföringen av lånen ofta är aggressiv, dels att krediterna i regel är förenade med en hög effektiv ränta. Statistik från KFM visar att ett stort antal personer har haft svårt att betala tillbaka lånen, vilket i många fall har lett till ett utslag med betalningsföreläggande. Med tanke på antalet betalningsförelägganden och det faktum att det har blivit lättare att låna pengar har också risken för att individer och familjer drabbas av överskuldsättning ökat (se avsnitt 4). banker och kreditmarknadsföretag, regleras i rörelsehänseende i huvudsak i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse (LBF). Såväl banksom finansieringsrörelse är tillståndspliktiga verksamheter som står under tillsyn. Någon tillståndsplikt gäller emellertid inte för de finansiella företag som ägnar sig åt kreditgivning eller förmedling av krediter till konsumenter utan att ta mot återbetalningspliktiga medel från allmänheten, däribland snabblån. För sådan verksamhet gäller i stället anmälningsplikt enligt lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet (AnmL). har ifrågasatt denna ordning och har bl.a. anfört att den ger en falsk kvalitetsmärkning av registrerade företag. Denna risk bedöms vara störst för de företag som riktar sig till konsumenter och detta utgör således en brist i konsumentskyddet, se och registrering . Har alternativa lösningar övervägts? Utgångspunkten för översynen är . Rapporten utgjorde en redovisning av ett uppdrag att utreda systemet med registrering av vissa finansiella företag. 2013/14:107 var bl.a. den kritik som själv hade framfört mot registreringsförfarandet. När det gäller företag som ägnar sig åt kreditgivning till konsumenter föreslår att de ska söka särskilt tillstånd och omfattas av en ny definition av konsumentkreditrörelse. En ny företagsform, konsumentkreditföretag, bör skapas enligt för de företag som driver sådan rörelse. Slutsatsen i lagstiftningsärendet är i denna del en annan än den föreslår (se avsnitt 6.3). Det är bättre att de företag som avser att driva sådan verksamhet omfattas av en ny lag med liknande innehåll som LBF än att införa en ny företagsform inom ramen för LBF. Såsom själv påpekar kan det snarare bli en förvirrande faktor att det skapas ytterligare en företagsform, som dessutom ska anpassas till LBF:s regelsystem. Bedömningen är därför att det är enklare för tillämpningen att reglera denna verksamhet i en skräddarsydd lag som anpassas till behovet, som de nämnda företagen kan fortsätta såsom finansiella institut utifrån definitionen i LBF (se avsnitt 6.3). Effekten av om någon reglering inte kommer till stånd är att de problem som finns beträffande snabblån kommer att kvarstå (se avsnitt 4). Vilka berörs av regleringen? Det förslag som lämnas i detta lagstiftningsärende berör främst näringsidkare som lämnar eller förmedlar konsumentkrediter och de konsumenter, som tar upp krediter hos dessa näringsidkare. Beträffande näringsidkarna kan för det första konstateras att förslagen innebär att de privatpersoner som ägnar sig åt sådan verksamhet måste starta aktiebolag eller en ekonomisk förening och därefter ansöka om tillstånd för att få fortsätta med verksamheten. Det är svårt att uppskatta hur många företag som påverkas av den föreslagna regleringen. Det har inte med säkerhet kunnat kartläggas hur många fysiska och juridiska personer som ägnar sig åt verksamhet med konsumentkrediter utan att ha tillstånd enligt LBF eller omfattas av undantaget från tillståndsplikt enligt LBF. Enligt ovan nämnda rapport rör det sig om cirka 80 företag och sex privatpersoner som ägnar sig åt annan finansiell verksamhet i form av att lämna konsumentkrediter. Det är dock osäkert om alla dessa är snabblåneföretag. Enligt och rör det sig om 30–40 företag som ägnar sig åt att lämna konsumentkrediter i form av snabblån. Vissa uppgifter tyder på att den totala omsättningen hos de tio största snabblåneföretagen uppgår till . Vidare kan det finnas företag som dels erbjuder krediter till andra näringsidkare, dels erbjuder konsumentkrediter. För dessa företag innebär förslaget att de måste upphöra med verksamheten avseende konsumentkrediter, såvida de inte ansöker om tillstånd för den delen av verksamheten. Visserligen skulle det kunna hävdas att företag som i första hand erbjuder krediter till näringsidkare och endast i begränsad omfattning erbjuder krediter till konsumenter bör undantas från tillståndsplikt. På grund av att det kan uppkomma gränsdragningsproblem om hur t.ex. begränsad omfattning ska definieras görs emellertid bedömningen att alla företag, med vissa undantag, som driver verksamhet med konsumentkrediter ska ansöka om tillstånd (se avsnitt 6.4). För de konsumenter som upptar konsumentkrediter innebär regleringen ett förbättrat konsumentskydd. Konsumenterna kan förlita sig på att de aktörer som erbjuder sådana krediter uppfyller vissa krav. överskuldsättning torde också kunna minskas, genom att Finans- inspektionen bl.a. löpande kan utöva tillsyn över branschen och kontrollera eventuella systemorienterade risker som kan uppstå genom De föreslagna reglerna bedöms medföra mer arbete för Finans- inspektionen, särskilt då företagen ska ansöka Förslagen kommer vidare kräva ökat tillsynsarbete av anför i sin rapport att man redan avsätter relativt mycket resurser åt de här företagen. det merarbete för att ta in dessa företag under tillsyn i enlighet med förslagen beräknas kunna rymmas inom befintliga resurser, särskilt mot bakgrund att själv bedömer att alla de verksamheter som föreslås omfattas av tillstånd inte kommer att ta steget att driva När ett företag är under full tillsyn ökar ansvar att ingripa mot eventuella problem i Enligt ovan nämnda rapport gjorde bedömningen att man i genomsnitt ägnade åt varje registrerat företag och Variationerna var dock stora och större företag (såsom banker och bostadsinstitut) kräver givetvis fler arbetstimmar. ökade tidsåtgång bör till viss del kunna kompenseras av en minskad tidsåtgång för ägar- och ledningsprövningar, då den årliga prövningen Tidsåtgången torde även kunna kompenseras av att ägnade åt att hantera klagomål på företag som inte var under tillsyn. När det gäller KFM och handläggning av t.ex. betalningsanmärkningar, väntas en positiv påverkan genom att antalet ärenden förväntas minska med anledning av den nya lagen om viss verksamhet med Någon uppskattning låter sig dock inte göras. Domstolarna kan komma att beröras av ökad måltillströmning i och med att krav på tillstånd införs och i samband med det en mer utvecklad näringsrättslig reglering för verksamheten jämfört med dagens regler i har dock uppskattat situationen så att inte alla de som är verksamma förväntas ansöka om tillstånd, därtill uppfattas tillståndsprocessen mer som en dialog med krav på kompletteringar än som en process med avslag följt av överklaganden. Själva tillståndsförfarandet väntas således inte i sig medföra några större ärendemängder för domstolarna. Med den näringsrättsliga regleringen följer ingripande- och sanktionsmöjligheter för på ett helt annat sätt än . I den delen kan det tänkas att mindre skötsamma företag blir föremål för åtgärder från Enligt uppgift från är det dock inte så vanligt förekommande att beslut om ingripanden och sanktioner överklagas av finansiella företag. Det saknas anledning att förvänta sig en annan utveckling i fråga om nu aktuella företag. pekar på att eftersom förslaget är att verksamhet enligt lagen ska 2013/14:107 omfattas av rapporteringsplikt vid misstanke om penningtvätt eller finansiering av terrorism kan det leda till en ökning av antalet penningtvättsrapporter, även om konsumentkrediter inte är ett område som i regel förknippas med sådan verksamhet. Enligt var det fråga om ca 80 företag och sex fysiska personer som skulle komma att omfattas av kravet på tillstånd. För dem som driver verksamheten som fysiska personer kommer således kostnaderna för att driva verksamheten vidare vara i aktiekapital om den drivs i aktiebolagsform. Däremot uppkommer inte någon sådan kostnad om verksamheten drivs i form av en ekonomisk förening. Till detta kommer registreringsavgifter hos , vilka är 1 900–för aktiebolag och 1 100–för ekonomisk förening. I sammanhanget kan också noteras lättnader beträffande revisorskravet för små aktiebolag, se 9 kap. 1 § 1 andra och tredje styckena ABL. Totalt skulle sex fysiska personer komma att beröras av denna förändring. För dem som driver verksamheten som juridiska personer innebär regleringen vissa merkostnader, särskilt i det första skedet då man måste se till att uppfylla de krav som ställs för att få tillstånd. Kostnaden för att ta fram en fullständig ansökan är av engångskaraktär och är svår att bedöma eftersom den kommer att skilja sig mycket åt mellan olika sökande. har i en beslutspromemoria (förslag till föreskrifter och allmänna råd om pengar och registrerade utgivare – motivering samt behovs- och konsekvensanalys, FI Dnr 11-3549, ), där kraven på företag överensstämmer till stor del med förslagen i denna lagrådsremiss, gjort bedömningen att det kan krävas för att utforma, införa och dokumentera företagets rutiner samt ägarprövning, vilket uppskattningsvis motsvarar en engångskostnad på 150 000–. Det bör återigen noteras att kostnad och arbetstimmar är beroende av företagets storlek. Till detta kommer kostnader för att ansöka om tillstånd hos samt en årlig avgift. Exakt hur stora dessa avgifter kommer att bli är inte fastställt. För att få en uppfattning om dessa avgifter kan man jämföra med de avgifter som tas ut för att anmäla registrering av ett finansiellt institut. tar då ut en avgift på för fysiska personer och för juridiska personer samt en årlig avgift på för fysiska personer och för juridiska personer. Ett ansökningsförfarande för att få tillstånd tar mer av resurser i anspråk och kostnaderna för detta torde bli högre än för ett enkelt anmälningsförfarande. För att ansöka om tillstånd för att driva bank- och finansieringsrörelse tar ut en avgift på samt en årlig tillsynsavgift. För prövning av en ansökan om tillstånd för att tillhandahålla betaltjänster enligt lagen (2010:751) om betaltjänster tas en motsvarande avgift på ut samt en årlig avgift. I övrigt kan förslagen antas medföra marginella kostnader för berörda företag i syfte att kunna efterleva den föreslagna nya lagens krav på t.ex. dokumentation av kreditbeslut. Angående de av föreslagna åtgärderna i rapporten . 2013/14:107 som gäller företag som ägnar sig åt kreditgivning till konsumenter föreslår inspektionen att dessa företag ska ansöka om särskilt tillstånd och omfattas av en ny definition av konsumentkreditrörelse i LBF. Förslaget i lagrådsremissen innebär att de företag som lämnar eller förmedlar konsumentkrediter i stället ska omfattas av en ny lag med liknande innehåll som LBF. Vad gäller kostnadsmässig påverkan på företagen bör dessa förslag ge i stort sett samma resultat. , och har i sina remissvar påtalat resursfrågan och framhåller att bör ges tillräckliga resurser för det arbete som lagstiftningen kan medföra. tvivlar nu på att dess befintliga resurser är tillräckliga för att kunna ta in de berörda företagen under tillsyn i och med den nya lagen och vill därför återkomma med en mer precis uppskattning av resurserna. Eventuella ekonomiska konsekvenser för med anledning av förslagen ska finansieras inom befintliga ramar. Avgifter som tar ut för prövning av ansökningar och anmälningar ska täcka inspektionens kostnader för den verksamheten. Kammarrätten i och Förvaltningsrätten i påtalar förslagets konsekvenser för domstolarna och framhåller att domstolarna tillförs de medel som krävs för att hantera en eventuell måltillströmning. Även beträffande domstolar och andra berörda myndigheter gör regeringen bedömningen att eventuella ekonomiska konsekvenser ska rymmas inom befintliga ramar. Regleringens överensstämmelse med de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen Förslagen i denna promemoria bedöms inte komma i konflikt med åtaganden till följd av EU-medlemskapet. I kreditinstitutsdirektivet4 definieras kreditinstitut som ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalningsbara medel och att bevilja krediter för egen räkning. Det direktivet förbjuder inte att företag, som inte är kreditinstitut, ställs under tillsyn.