prop · H103198 · 2014-03-20 00:00:00 — Ansvaret för hem- och hushållsarbete är alltjämt ojämnt fördelat mellan män och kvinnor. Det betyder att kvinnor i större utsträckning än män bland annat tar ansvar för att handla mat och för att hämta och lämna barn i barnomsorgen. Möjligheten för enskilda kvinnor att på egen hand få tillgång till olika samhällsområden, liksom tillgången till rättsmedel, borde mot denna bakgrund få än större positiva effekter för kvinnor än för män. På det viset kan könsskillnaderna som konsekvens av funktionsnedsättning till en liten del jämnas ut. Förslaget bedöms inte påverka jämställdheten mellan kvinnor och män i någon större utsträckning. Regelförenkling och företagens villkor Regeringens förslag berör en stor mängd företag på en rad samhällsområden, framför allt inom samhällsområdet varor och tjänster. hällsområdet varor och tjänster och inom hälso- och sjukvården, undantas företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare från förslaget. Det är en lämplig åtgärd bl.a. mot bakgrund av regeringens arbete med regelförenkling, att inte låta små företag omfattas av skyldigheten. Företag med fler arbetstagare har större möjlighet att fullfölja lagens krav på olika åtgärder. Företag berörs av diskrimineringslagens förbud mot diskriminering inom de aktuella områdena. Vidare finns lagstiftning som kräver åtgärder för tillgänglighet. Både branschorganisationer, intresseorganisationer och kan bidra med rådgivning och metodutveckling till företagen. Regeringen bedömer att förslagets påverkan på företagens villkor är begränsad. 2013/14:198 14 Förslaget till lag om ändring i diskrimineringslagen (2008:567) I paragrafen anges ändamålet med diskrimineringslagen. Ordet funktionshinder har ersatts av ordet funktionsnedsättning. Ändringen är rent språklig. Den innebär inte någon ändring i sak. Genom ändringen anpassas lagens terminologi till det modernare språkbruk som används, t.ex. i den svenska översättningen av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och i termbank. Övervägandena finns i avsnitt 5. Paragrafen innehåller diskrimineringslagens definitioner av diskrimine- I första och andra punkten har ordet funktionshinder ersatts av Ändringarna är rent språkliga. inte någon ändring i sak. En ny tredje punkt om vad som avses med diskriminering har lagts till i Denna punkt har fått till följd att numreringen av de därpå följande punkterna har ändrats. Även i hittillsvarande tredje punkten, numera fjärde punkten om trakasserier ersätts ordet funktionshinder med funktionsnedsättning. Ändringen är rent språklig. Den innebär inte någon ändring i sak. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 8. Bristande tillgänglighet som en form av diskriminering (tredje punkten) Tredje punkten är ny. Ändringen innebär att bristande tillgänglighet införs som en ny form av diskriminering i diskrimineringslagen. bristande tillgänglighet avses att en person med en funktionsnedsättning missgynnas genom att sådana åtgärder för tillgänglighet inte har vidtagits för att den personen ska komma i en jämförbar situation med personer utan denna funktionsnedsättning som är skäliga utifrån krav på tillgäng- lighet i lag och annan författning och med hänsyn till de ekonomiska och praktiska förutsättningarna, varaktigheten och omfattningen av förhål- landet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde, samt andra omständigheter av betydelse. Förbudet mot diskriminering enligt denna punkt är inte kopplat till direkt eller indirekt diskriminering. Det är alltså inte nödvändigt att kon- statera att ett missgynnande innebär direkt eller indirekt diskriminering. Den bristande tillgängligheten i sig kan komma att utgöra diskriminering av en person med en funktionsnedsättning, under vissa förutsättningar. Det krävs inte något orsakssamband mellan underlåtenheten eller bristen Det är tillräckligt att konstatera att den bris- tande tillgängligheten medför att en person med en funktionsnedsättning missgynnas genom att åtgärder för tillgänglighet inte har vidtagits. 2013/14:198 gäller dock endast under förutsättning att en person med en funktions- nedsättning hade kunnat komma i en jämförbar situation med en person utan funktionsnedsättning genom skäliga anpassningsåtgärder och att sådana inte har vidtagits. Vilka omfattas av bestämmelsen? Den som omfattas av bestämmelsen är den som själv har en funktionsnedsättning. Av kommentaren till 1 kap. 5 § nedan framgår att diskrimineringsgrunden definieras i första stycket fjärde punkten i bestämmelsen och att ordet funktionshinder, utan ändring i sak, byts ut mot funktionsnedsättning. Den närmare innebörden av diskrimineringsgrunden framgår av förarbetena till diskrimineringslagen (prop. 2007/08:95 s. 122–123 och s. 497). Missgynnande, underlåtenhet och jämförbar situation En första nödvändig förutsättning för diskrimineringsförbudet är att någon enskild person missgynnas. Med missgynnande avses detsamma som enligt diskrimineringsförbuden i övrigt. att någon – en arbetstagare, en arbetssökande, en yrkespraktikant, en student, en kund, en patient etc. – försätts i ett sämre läge eller går miste om en förbättring, en förmån, en serviceåtgärd eller liknande. behandling är missgynnande om den kan sägas medföra en skada eller nackdel för den enskilde. Det som typiskt sett är förenat med faktisk förlust, obehag eller liknande är missgynnande. Avgörande är att en negativ effekt inträder, inte vilken orsak som kan ligga bakom missgyn- Exempel på missgynnande i arbetslivet är att en arbetssökande inte kallas till en anställningsintervju eller inte får en anställning eller att en arbetstagare går miste om en löneförhöjning eller en befordran. ligare exempel är att en yrkespraktikant inte får en sökt praktikplats. Exempel på missgynnande i fråga om utbildning är att en sökande inte får tillträde till en utbildning eller att en student inte kan delta i ett grupp- arbete eller en tentamen. Andra exempel är att en kund inte kan komma in i en affär, in på en biograf eller ett museum, ombord på ett tåg eller in på en restaurang. Ytterligare exempel är att en person inte kan komma in i en myndighets lokaler eller ta del av information från en myndighet eller att en person som är medlem i en arbetstagarorganisation inte kan delta i ett möte som organisationen anordnar för medlemmarna. Underlåtenhet att vidta tillgänglighetsskapande åtgärder kan bestå av ren passivitet, dvs. att inga åtgärder alls vidtas för tillgänglighet. även vara fråga om ett aktivt handlande men där åtgärderna inte är till- Även kriteriet jämförbar situation är centralt för bestämmelsen. riet jämförbar situation innebär att en jämförelse ska göras mellan situationen för en person med en funktionsnedsättning och situationen för andra som saknar den aktuella funktionsnedsättningen. rättvisande endast om personerna befinner sig i situationer där det är rimligt eller naturligt att jämföra dem med varandra. För att en rättvi- sande jämförelse ska kunna göras måste de personer som jämförs befinna sig i en jämförbar situation. Om det i det enskilda fallet kan anses rimligt och naturligt att olika individer behandlas lika befinner sig dessa i en jämförbar situation. Kriteriet jämförbar situation kan ha olika innebörd beroende på i vilken situation diskrimineringen påstås ha skett. I arbetslivet tar jämförelsen i huvudsak sikte på förmågan hos en person med en funktionsnedsättning att utföra ett visst arbete, jämfört med andra arbetssökande eller arbetstagare som saknar en sådan funktionsnedsättning. Arbetsgivaren tillåts inte fästa avseende vid de begränsningar i förmågan att utföra arbetet som funktionsnedsättningen kan innebära om arbetsgivaren, genom att vidta åtgärder som är skäliga, kan eliminera eller reducera effekterna av funktionsnedsättningen så att de väsentligaste uppgifterna av ett arbete kan utföras. Den som, oavsett om tillgänglighetsåtgärder vidtas eller inte, saknar den sakliga kompetens som krävs för ett visst arbete, kan inte åberopa diskrimineringsförbudet om bristande tillgänglighet. Detsamma gäller i de fall då det över huvud taget inte skulle vara möjligt att eliminera eller i tillräcklig mån reducera effekterna av funktionsnedsättningen genom tillgänglighetsåtgärder. På utbildningsområdet tar jämförelsen sikte på att den aktuella studerande kan genomföra studierna på ett sätt som är jämförbart med vad som är fallet för studerande utan en sådan funktionsnedsättning. Om någon – även bortsett från frågan om funktionsnedsättning – saknar sakliga förutsättningar för de studier det är fråga om, kan diskrimineringsförbudet om bristande tillgänglighet inte åberopas. Om någon sålunda inte uppfyller t.ex. gällande krav på förkunskaper, examinationskrav eller betygskriterier för studier på högskolan, kan han eller hon inte åberopa diskrimineringsförbudet om bristande tillgänglighet. I andra fall är utgångspunkten den enskilda människans behov. Så kan vara fallet t.ex. i fråga om hälso- och sjukvård och inom . Där blir i första hand vård- eller stödbehovet styrande för om två personer kan anses vara i jämförbara situationer. Den som inte har ett sådant behov enligt de definitioner som gäller för verksamheten kan inte stödja sig på tillgänglighetsbestämmelsen för att ändå få tillgång till den. I ytterligare andra fall är utgångspunkten att i princip alla har rätt att få tillgång till den vara eller tjänst som erbjuds allmänheten. Så är fallet t.ex. vid restaurangbesök, vid besök på nöjeslokaler, teatrar och museer och för kunder i butiker. Den som inte kan eller vill uppfylla de sakliga krav som gäller för att få del av verksamheten i fråga, t.ex. genom att erlägga betalning, iaktta nykterhet eller ett på annat sätt ordnat uppträdande, kan inte åberopa bestämmelsen om tillgänglighetsskapande åtgärder. Att bestämmelsen tar sikte på situationer som är jämförbara – inte likadana – innebär å ena sidan att fokus ligger på att en person med en funktionsnedsättning ska kunna få del av den aktuella verksamheten i sig, inte att det måste ske på exakt det sätt som är möjligt för andra. Det gör i sin tur att det i vissa situationer får accepteras att det sätt på vilket en person med en funktionsnedsättning får tillgång till eller kan delta i en verksamhet i viss mån avviker från vad som gäller för dem som saknar den aktuella funktionsnedsättningen. Exempelvis kan det i vissa situationer vara ofrånkomligt att en annan ingång till en lokal än huvudentrén måste användas. Av att situationen ska vara jämförbar följer å andra sidan att skillnaderna inte får vara större än vad som verkligen är sakligt Den bedömningen är nära förknippad med vilka tillgänglighetsåtgärder som kan anses vara skäliga att kräva. Skäliga åtgärder för tillgänglighet Med åtgärder för tillgänglighet avses i huvudsak sådant som kan hänföras till stöd eller personlig service, information och kommunikation samt den fysiska miljön. Bedömningen av vilken åtgärd som skäligen kan krävas i ett enskilt fall ska ta sin utgångspunkt i de krav som för en viss situation kan gälla enligt annan lagstiftning eller annan författning. Med annan författning avses även EU-förordningar, t.ex. på transportområdet. Det bör inte anses skäligt att kräva åtgärder som går utöver sådana krav. Den som uppfyllt sådana krav bör således kunna utgå från att ytterligare krav inte följer av diskrimineringslagstiftningen. På arbetslivets område är det framför allt arbetsmiljölagen (1977:1160) som ställer krav som är av intresse för förbudet mot diskriminering på grund av bristande tillgänglighet. Förbudet mot diskriminering på grund av bristande tillgänglighet innebär ingen förändring av gällande rätt vad gäller de anpassningsåtgärder som kan krävas. De faktiska åtgärder en arbetsgivare ska överväga får normalt sägas vara desamma som gäller enligt arbetsmiljölagen. Den arbetsgivare som inriktar sig på att uppfylla ansvaret enligt arbetsmiljölagen eller annan relevant författning, och lyckas med det, bör inte behöva överväga ytterligare omständigheter med anledning av diskrimineringsförbudet. Den personkrets som omfattas av det förbud som införs utvidgas dock i jämförelse med gällande rätt, se vidare kommentaren till 2 kap. 1 §. På motsvarande sätt innebär det förbud som införs ingen förändring vad gäller åtgärder för att lokaler på högskolans område ska bli tillgängliga. Om det i en situation är aktuellt med en åtgärd som inte följer av lagstiftning eller annan författning, bör de åtgärder som kan krävas vara av enklare beskaffenhet. I båda situationerna ska en åtgärd dessutom vara skälig med hänsyn till de ekonomiska och praktiska förutsättningarna hos verksamhetsutövaren. Därutöver ska varaktigheten och omfattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde beaktas. Andra omständigheter av betydelse ska också beaktas, t.ex. att en åtgärd kan medföra en hälso- eller säkerhetsrisk för andra eller att en åtgärd får en orimlig inverkan på kulturmiljön. Detta medför att en åtgärd som i och för sig följer av annan lagstiftning eller författning kan anses oskälig att kräva i ett konkret fall enligt det nya diskrimineringsförbudet. Exempel på åtgärder som kan hänföras till stöd eller personlig service är att personalen på en restaurang – som alternativ till menyer som normalt inte finns i punktskrift eller i stor stil – läser upp menyn för en synskadad. Andra exempel är att personalen läser upp en turlista, ger särskild hjälp att boka en biljett eller ledsagar en passagerare inom stationsområdet. Ytterligare exempel kan vara att man i en butik plockar ihop och packar matvaror åt en kund med rörelse- eller synnedsättning eller att en myndighet tillhandahåller en blind ledsagning inom byggnaden där myndigheten bedriver verksamhet. Exempel på åtgärder i fråga om information och kommunikation är tillhandahållande av information genom särskilt anpassade format såsom t.ex. storstil, daisy – en internationell standard för digitala talböcker –, lättläst eller klarspråk. Det kan även handla om möjliggörande av kommunikation via e-post och personlig service i kontakterna med kunder och allmänhet. Vid kontakt med en myndighet kan det handla om att erbjuda en avskild plats för samtal för den som har behov av det. Det kan också handla om alternativa sätt att tillhandahålla biljetter. Exempel på åtgärder i den fysiska miljön är viss flyttning av varor i en butik för att öka framkomligheten, viss utjämning av nivåskillnader, borttagande av trösklar, montering av kontrastmarkeringar vid nivåskillnader och flyttning av starkt doftande produkter. I fråga om transporter bör det kunna handla om åtgärder för att en person med en funktionsnedsättning ska kunna ta sig ombord på och färdas med en buss eller annat transportmedel. En konduktör eller tågvärd kan ledsaga en resande och en busschaufför kan hjälpa till med bagage. Det kan även handla om att läsa upp en turlista eller att ge en passagerare särskild hjälp att boka en biljett. De ekonomiska förutsättningarna hos verksamhetsutövaren utgör en viktig del av skälighetsbedömningen. En åtgärd kan anses skälig endast om verksamhetsutövaren har förmåga att bära kostnaden för den. Kostnadskrävande åtgärder bör inte anses skäliga att kräva utan kostnaderna bör vara rimliga och kunna finansieras inom ramen för ordinarie allmän och enskild verksamhet. Om en åtgärd skulle få stora konsekvenser på privat eller offentlig verksamhet i övrigt kan den inte anses skälig. I fråga om de praktiska förutsättningarna kan det inte anses skäligt att kräva en åtgärd som över huvud taget inte går att genomföra, antingen rent faktiskt eller därför att det föreligger rättsliga hinder för att den verksamhetsansvarige ska kunna vidta åtgärden. Så kan vara fallet när en näringsidkare som bedriver verksamhet i en hyrd lokal inte får tillåtelse av fastighetsägaren att vidta en viss åtgärd i den fysiska miljön som kräver fastighetsägarens samtycke. En åtgärd som medför att en näringsidkare får alltför försämrade möjligheter att tillhandahålla sina varor eller tjänster i rörelsen kan inte anses skälig. Vad som normalt bör tålas är dock t.ex. att vissa varor flyttas i en butik för att öka framkomligheten. Vidare bör behovet av utrymme för en åtgärd i den fysiska miljön beaktas. Det bör därför inte kunna krävas att exempelvis en ramp installeras för att utjämna en mindre nivåskillnad i ett trångt utrymme. Att en åtgärd medför omfattande insatser av praktisk men även ekonomisk natur, t.ex. att flytta en parfymavdelning från en plats till en annan i en större affärslokal bör inte heller anses skäligt. I ett sådant fall bör andra åtgärder kunna övervägas. I allmänhet kan det anses skäligt att kräva mer i fråga om åtgärder i ett anställningsförhållande eller annan avtalsrelation mellan en arbetsgivare och en arbetstagare och i andra relationer av mer långvarig och personlig karaktär än vad som kan krävas vid en kortvarig och begränsad kontakt mellan en enskild och en verksamhetsutövare, t.ex. vid en förfrågan hos en myndighet. Detta innebär att vad som gäller på arbetslivets område i fråga om tillgänglighetsåtgärder alltjämt gäller enligt den nya diskrimineringsformen. Även på utbildningsområdet är kontakterna i många fall mer långvariga och av mer personlig karaktär och det kan därmed krävas mer i fråga om åtgärder. Ett anställningsförhållande skiljer sig dock i flera avseenden åt från en utbildningssituation. samhällsområdena som diskrimineringslagen omfattar är kontakterna mellan verksamhetsutövaren och den enskilde oftast av en annan karaktär än i arbetslivet och på utbildningsområdet. Även om en enskild kan vara i behov av vård eller social omsorg bör de åtgärder som ska vidtas för att diskriminering inte ska föreligga vara av enklare karaktär, såvida det inte krävs annat av författningar med krav på tillgänglighet som är tillämpliga i den enskilda situationen. I de fall kontakterna eller relationen mellan verksamhetsutövaren och den enskilde endast är kortvariga eller av liten omfattning på så sätt att samma vara eller tjänst tas i anspråk men under en begränsad tidsrymd, bör detta också ha betydelse för bedömningen av vilka åtgärder som kan krävas. En relation bör inte anses vara långvarig enbart på grund av att samma vara eller tjänst tas i anspråk upprepade gånger. Andra omständigheter av betydelse som påverkar skälighetsbedömningen är att en åtgärd kan förväntas leda till att en person med en funktionsnedsättning får nytta av den, t.ex. på det sättet att han eller hon kan få tillgång till information från en myndighet, kan komma in på en restaurang eller kan göra inköp i en affär. Om effekten endast blir marginell, bör det typiskt sett tala för att det inte kan krävas att tillgänglighetsåtgärden vidtas, i synnerhet om den skulle medföra en kostnad som inte är obetydlig. Frågan om verksamhetsutövarens kännedom om behovet av en åtgärd är också av betydelse för frågan om diskriminering har skett. Att t.ex. en busschaufför eller tågvärd inte självmant erbjuder hjälp med ledsagning eller med att bära en väska ombord på ett fordon, eller att en affärsinnehavare inte självmant plockat bort vissa starkt doftande varor från butiksentrén, bör inte som huvudregel kunna utlösa ansvar för diskriminering i form av bristande tillgängliget. I vissa fall bör serviceåtgärder i syfte att underlätta tillgänglighet kunna komma i fråga endast om den verksamhetsansvarige underrättas om behovet i rimlig tid i förväg eller efter särskild överenskommelse om tid och sätt för utförandet. Om sådan underrättelse inte har gjorts kan det inte anses som diskriminering om en viss åtgärd inte har vidtagits. Att den verksamhetsansvarige inte getts möjlighet att planera vilka åtgärder för tillgänglighet som kan vara lämpliga i olika fall kan påverka bedömningen av om diskriminering har skett. Detta gör sig särskilt starkt gällande om en åtgärd för en person med funktionsnedsättning skulle kunna innebära olägenheter för andra personer. Möjligheten till planering bör dock inte medföra att mer omfattande åtgärder kan krävas än annars. Föreskrifter som rör t.ex. brandskydd, trafiksäkerhet eller framkomlighet för utryckningsfordon påverkar också skälighetsbedömningen på så sätt att en åtgärd inte kan krävas om den skulle innebära att föreskrifterna inte kan uppfyllas. En risk för andra personers hälsa eller säkerhet kan också leda till att en tillgänglighetsåtgärd inte kan krävas. Att en tillgänglighetsåtgärd skulle medföra alltför stora olägenheter för andra av annat slag än hälso- och säkerhetsrisker, kan också leda till bedömningen att en åtgärd inte kan krävas. Så bör vara fallet om olägenheten är av ett sådant slag att den inte rimligen bör tålas. En invändning mot krav på tillgänglighetsskapande åtgärder med hänvisning till risker för hälsa eller säkerhet måste emellertid vara motiverad för att åtgärden inte ska behöva vidtas. 2013/14:198 En annan omständighet som kan leda till att en åtgärd inte kan krävas är att den skulle medföra en orimlig inverkan på kulturmiljön. Så kan vara fallet om åtgärden innebär ett ingrepp i en kulturhistoriskt eller arkitektoniskt känslig och värdefull bebyggelse. Om det finns särskilda regler i annan lagstiftning till skydd för sådana särskilda kulturhistoriska värden eller om en kulturmiljö har kulturhistoriska värden som motsvarar kraven för sådant skydd, bör avvägningen mellan tillgänglighetskravet och dessa värden medföra att en åtgärd inte kan krävas. Olika omständigheter kan väga olika tungt beroende på situationen i det enskilda fallet. Ytterst blir det fråga om att väga samman alla i det enskilda fallet relevanta omständigheterna till en helhetsbedömning. I situationer där det finns olika handlingsalternativ som ger liknande resultat för tillgängligheten, men till olika kostnader eller med olika andra effekter för verksamheten, bör det stå den verksamhetsansvarige fritt att välja alternativ. Förbudet kan inte användas för att ställa krav på att någon ska tillhandahålla en viss vara eller tjänst som annars inte alls skulle ha bjudits ut eller att anpassa det som erbjuds. Övervägandena finns i avsnitt 8.2 där också Lagrådets synpunkter behandlas. Paragrafen innehåller diskrimineringslagens definitioner av diskrimineringsgrunder. Bland annat definieras diskrimineringsgrunden funktionshinder (se kommentaren till 1 kap. 4 § ovan). I rubriken till bestämmelsen och i första stycket fjärde punkten har ordet funktionshinder ersatts av ordet funktionsnedsättning. Ändringarna är rent språkliga. De innebär inte någon ändring i sak. Övervägandena finns i avsnitt 5. Paragrafen innehåller diskrimineringslagens bestämmelse om förbud mot diskriminering i arbetslivet. Av andra stycket framgick tidigare att diskrimineringsförbudet gäller också om arbetsgivaren genom skäliga stöd- och anpassningsåtgärder kan se till att en arbetstagare, en arbetssökande eller en yrkespraktikant med ett funktionshinder kommer i en jämförbar situation med personer utan sådant funktionshinder. I sak kvarstår den skyldigheten men den följer nu i stället av det generellt tillämpliga förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet som har införts i 1 kap. 4 § tredje punkten (se kommentaren till 1 kap. 4 § ovan). Genom ändringen utsträcks åtgärdsskyldigheten för arbetsgivare även till den som utan att vara yrkespraktikant söker eller fullgör praktik hos arbetsgivaren, t.ex. i form av praktik i eller s.k. arbetsplatsförlagt lärande enligt gymnasieförordningen (2010:2039), samt den som står till förfogande för att utföra eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft. Av andra stycket framgår nu att diskrimineringsförbudet i form av bristande tillgänglighet inte gäller den som gör en förfrågan om arbete. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.1. Paragrafen innehåller diskrimineringslagens bestämmelse om förbud mot diskriminering i fråga om utbildning. Ändringen innebär att andra stycket har upphävts.