prop · H10383 · 2014-02-04 00:00:00 — Medborgare i och EES-medborgare som inte är EU-medborgare omfattas därmed av bestämmelserna i direktivet om varaktigt bosatta och ska således kunna beviljas ställning som varaktigt bosatt i ett EU-land. Direktivets definition av tredjelandsmedborgare skiljer sig från definitionen i 1 kap. 3 c § UtlL. Med tredjelandsmedborgare avses där en utlänning som inte är medborgare i en EU-stat, i en annan EES-stat eller i . Definitionen i utlänningslagen innebär att t.ex. en schweizisk medborgare inte kan beviljas ställning som varaktigt bosatt i . Termen tredjelandsmedborgare förekommer också i utlänningsförordningens bestämmelser om uppehållstillstånd för personer som har ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat och deras familjemedlemmar, vilket kan orsaka komplikationer för det fall t.ex. en schweizisk medborgare har beviljats ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat och därefter på grund av denna ställning vill bosätta sig i . Den personkrets som omfattas av de svenska bestämmelserna om varaktigt bosatta bör vara densamma som den personkrets som omfattas av direktivet om varaktigt bosatta. Termen tredjelandsmedborgare används i utlänningslagen och utlänningsförordningen endast i begränsad omfattning utöver bestämmelserna om varaktigt bosatta. Det framstår därför författningstekniskt som den bästa lösningen att låta den nuvarande definitionen av tredjelandsmedborgare utgå ur utlänningslagen och anpassa de paragrafer i utlänningslagen och utlänningsförordningen där termen förekommer därefter. En person som är medborgare i en EU- stat omfattas inte av direktivet om varaktigt bosatta och som en följd av att definitionen av tredjelandsmedborgare utgår ur utlänningslagen behöver det införas en bestämmelse om att EU-medborgare inte ska beviljas ställning som varaktigt bosatt i . () anför att den EU-rättsliga definitionen av tredjelandsmedborgare torde innebära att medborgare i EES-länderna och ska ses som tredjelandsmedborgare och därmed även prövas i förhållande till gästforskardirektivet och blåkortsdirektivet. Regeringen konstaterar med anledning av vad CSN anför att vilka som kan ansöka om EU-blåkort regleras i 6 a kap. UtlL utan att termen tredjelandsmedborgare används. I lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare finns en för den lagen specifik definition av termen tredjelandsmedborgare. Regeringen finner inte att det finns skäl att göra några nya överväganden avseende den lagen. Utmönstringen av termen tredjelandsmedborgare ur utlänningslagen har inte några verkningar på annan lagstiftning. Flyktingar och andra skyddsbehövande Av den nya lydelsen av artikel 3 i direktivet om varaktigt bosatta följer att en person som har beviljats internationellt skydd ska kunna få ställning som varaktigt bosatt. Den som har beviljats rätt till bosättning i en medlemsstat på grundval av någon annan form av skydd än internationellt skydd ska även fortsättningsvis undantas från möjligheten att beviljas sådan ställning. I nu gällande utlänningslag finns inte begreppet internationellt skydd. Med internationellt skydd avses enligt den nya lydelsen av artikel 2 f i direktivet om varaktigt bosatta, som hänvisar till artikel 2 a i skyddsgrundsdirektivet, flyktingstatus och status som alternativt skyddsbehövande. Enligt 5 a kap. 4 § UtlL ska flyktingar och andra skyddsbehövande (med vilket avses både alternativt skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande) inte beviljas ställning som varaktigt bosatt i . För att genomföra direktivet i dess nya lydelse måste bestämmelsen ändras på ett sådant sätt att flyktingar och alternativt skyddsbehövande inte längre undantas från möjligheten att beviljas sådan ställning. Övriga skyddsbehövande ska dock inte heller i fortsättningen kunna beviljas ställning som varaktigt bosatt. Regeringens förslag: Vid beräkningen av den vistelsetid som krävs för att en utlänning ska beviljas ställning som varaktigt bosatt beaktas, för personer som har flyktingstatusförklaring eller alternativ skyddsstatusförklaring, även tiden mellan den dag då ansökan om asyl eller ansökan om ny prövning gavs in och den dag då asyl beviljades. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorians förslag anges dock inte uttryckligen att även tiden från en ansökan om ny prövning ska beaktas. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har inte något att invända mot förslaget. framför att det, med anledning av att asyl även kan beviljas i ett extraordinärt prövningsförfarande, bör förtydligas vilken vistelsetid som påpekar vidare att bestämmelsen i 5 a kap. 1 § första stycket UtlL, som innehåller förutsättningarna för att en utlänning ska beviljas ställning som varaktigt bosatt i , bör förtydligas så det framgår att innehav av permanent uppehållstillstånd under hela vistelsetiden inte är ett krav. förtydligande av begreppet uppehållstillstånd syftande till bosättning i 5 a kap. 1 § andra stycket UtlL. Skälen för regeringens förslag: En tredjelandsmedborgare ska för att beviljas ställning som varaktigt bosatt ha vistats i den aktuella medlemsstaten lagligen och oavbrutet . lydelsen av artikel 4.2 i direktivet om varaktigt bosatta ska, för personer som beviljats internationellt skydd, minst halva tidsperioden mellan den dag då ansökan om internationellt skydd gavs in och den dag då uppehållstillstånd med anledning av ansökan beviljades beaktas vid beräkningen av vistelsetiden. Om överstiger 18 månader ska den beaktas i sin helhet. Nuvarande svensk ordning medger endast att tid under vilken sökanden har haft uppehållstillstånd syftande till bosättning beaktas vid beräkning av den vistelsetid som krävs för beviljande av ställning som varaktigt bosatt (5 a kap. 1 § UtlL) om inte sökanden har EU-blåkort (5 a kap. 1 a § UtlL). En kompletterande bestämmelse om beräkningen av vistelsetiden för flyktingar och alternativt skyddsbehövande måste därför Medlemsstaterna kan i viss utsträckning välja hur stor del av ansökningstiden som ska beaktas vid beräkningen av vistelsetiden för flyktingar och alternativt skyddsbehövande. Minst halva tiden måste beaktas och om ansökningstiden överstiger 18 månader ska En beräkning av vistelsetiden som inte är enhetlig skulle onödigt komplicera lagstiftningen och dess praktiska tillämpning. rättviseskäl talar för en enhetlig beräkning. Det är svårt att motivera varför en person som väntat på besked på sin ansökan skulle få tillgodoräkna sig hela ansökningstiden, medan den som väntat 17 månader endast skulle få tillgodoräkna sig en del av . beräkningen av vistelsetiden för flyktingar och alternativt skyddsbehövande bör därför hela tidsperioden mellan den dag då ansökan om uppehållstillstånd gavs in och den dag då uppehållstillstånd beviljades med anledning av denna ansökan beaktas. För att precisera det uppehållstillstånd som avses i bestämmelsen bör ordet asyl användas, med vilket enligt 1 kap. 3 § UtlL avses uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting eller alternativt Förvaltningsrätten i anser att det behöver förtydligas om den nya bestämmelsen endast tar sikte på sådan sammanhängande tid där asyl beviljas i grundärendet. anser det behöver förtydligas om också den tid som en person som får sina asylskäl prövade på nytt i ett extraordinärt förfarande kan ha vistats i illegalt ska beaktas. Direktivet anger att den tid som ska beaktas är tiden mellan den dag då ansökan om internationellt skydd ingavs, vilken ligger till grund för att detta skydd beviljades, och den dag då uppehållstillstånd som flykting eller alternativt skyddsbehövande beviljades. Detta innebär att den tid som avses är tiden från att ansökan ges in till att beslut fattas inom ett och samma förfarande. Den tid som sökanden vistats i mellan två prövningsförfaranden kan därför inte beaktas vid beräkningen av den vistelsetid som krävs för att en flykting eller alternativt skyddsbehövande ska beviljas ställning som varaktigt bosatt. Inte heller kan vistelsetid hänförlig till ett tidigare prövningsförfarande än det som ledde fram till beslutet om asyl beaktas. I svensk rätt kan förutom en ansökan om asyl i ett så kallat grundärende också en ansökan om ny prövning enligt 12 kap. 19 § UtlL leda fram till ett beslut om att asyl ska beviljas. från att en ansökan om ny prövning ges in fram till att asyl beviljas med anledning av denna ansökan bör enligt regeringen beaktas vid beräkningen av den vistelsetid som krävs för att bevilja ställning som I bestämmelsen om beräkning av vistelsetid bör därför anges att tiden fram till beslutet om asyl beräknas från den tidpunkt då antingen en ansökan om asyl eller en ansökan om ny prövning ges in. påpekar att 5 a kap. 1 § UtlL, som innehåller förutsättningarna för att en utlänning ska beviljas ställning som varaktigt bosatt i , behöver förtydligas. Enligt verket bör det tydligt framgå att det inte är ett krav att ha haft permanent uppehållstillstånd under hela vistelsetiden för att beviljas ställning som varaktigt bosatt och det bör klargöras om uppehållstillstånd för arbete numera kan utgöra ett uppehållstillstånd syftande till bosättning. synpunkter i dessa avseenden är inte hänförliga till genomförandet av ändringsdirektivet och bör därför inte föranleda några Nekande och upphävande av ställning som varaktigt bosatt i fall då internationellt skydd har återkallats, upphävts eller inte förnyats Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelse om skyldighet att neka ställning som varaktigt bosatt vid återkallelse, upphävande eller beslut att inte förnya internationellt skydd tillgodoses genom gällande Direktivets bestämmelse om möjlighet att i vissa situationer upphäva ställning som varaktigt bosatt bör inte utnyttjas. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Förvaltningsrätten i finner att bedömningen i promemorian är rimlig, men påpekar att det finns en problematik i att direktivbestämmelsen om nekande av ställning som varaktigt bosatt i fall då internationellt skydd har återkallats, upphävts eller inte förnyats är tvingande för medlemsstaterna. Skälen för regeringens bedömning: Enligt den nya punkten 1a i artikel 4 i direktivet om varaktigt bosatta ska medlemsstaterna inte bevilja ställning som varaktigt bosatt på grundval av internationellt skydd i fall då skyddet återkallats, upphävts eller inte förnyats enligt artiklarna 14.3 och 19.3 i skyddsgrundsdirektivet (se ovan under 5.2). En person ska enligt 4 kap. 5 b och 5 c §§ UtlL förlora sin status som flykting respektive alternativt skyddsbehövande om det kommer fram att personen i fråga inte kan anses vara flykting eller alternativt skyddsbehövande. Så är t.ex. fallet om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten. Att en persons flyktingstatusförklaring eller alternativa skyddsstatusförklaring återkallas innebär dock inte i sig att hans eller hennes uppehållstillstånd ska återkallas. För att ett uppehållstillstånd ska kunna återkallas måste någon av förutsättningarna i 7 kap. UtlL vara uppfyllda. En förutsättning för att en utlänning ska kunna beviljas ställning som varaktigt bosatt är att han eller hon har uppehållstillstånd. För det fall ett uppehållstillstånd återkallas saknas alltså redan enligt nuvarande ordning förutsättningar för att bevilja ställning som varaktigt bosatt i . Det är däremot inte en förutsättning för att bevilja en utlänning ställning som varaktigt bosatt att denne har flyktingstatusförklaring eller alternativ skyddsstatusförklaring. I de situationer där status som flykting eller alternativt skyddsbehövande återkallas, men uppehållstillståndet kvarstår, bör därför ställning som varaktigt bosatt likväl kunna beviljas om villkoren för detta i övrigt är uppfyllda. En ansökan om ställning som varaktigt bosatt från en person vars status som flykting eller alternativt skyddsbehövande har återkallats ska således behandlas som en ansökan från en person som aldrig har haft skyddsstatus. Regeringen, som noterar Förvaltningsrätten i påpekande att direktivbestämmelsen är tvingande, finner inte att bestämmelserna i direktivet hindrar detta. Någon ändring av svensk lagstiftning behövs därmed inte för att direktivets krav ska uppfyllas i detta avseende. Enligt den nya punkten 3a i artikel 9 i direktivet om varaktigt bosatta får medlemsstaterna upphäva ställning som varaktigt bosatt i fall då internationellt skydd har återkallats, upphävts eller inte förnyats enligt artiklarna 14.3 och 19.3 i skyddsgrundsdirektivet (se ovan under 5.2), om ställningen som varaktigt bosatt erhållits på grundval av internationellt skydd. Bestämmelsen är fakultativ och kan således välja om den ska genomföras i svensk rätt eller inte. En varaktigt bosatt som har haft flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande kan ha fått tillgodoräkna sig tiden som asylsökande vid beräkningen av vistelsetiden vid beviljandet av ställning som varaktigt bosatt. I normalfallet torde det emellertid endast vara fråga om . Den berörda personen skulle då tämligen snart efter att ha förlorat sin flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande ändå uppfylla kriterierna för att beviljas ställning som En återkallelse av ställningen som varaktigt bosatt på grund av att skyddsstatusen återkallats skulle då i princip inte fylla någon funktion, utan skulle istället orsaka onödig administration. därför inte anledning att utnyttja möjligheten i direktivet att upphäva ställning som varaktigt bosatt i fall då internationellt skydd har återkallats, upphävts eller inte förnyats. 7.2 Anmärkning om internationellt skydd i EU-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om förfrågningar om huruvida en varaktigt bosatt har internationellt skydd, liksom om att föra in respektive ändra anmärkningar om internationellt skydd i EU-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta kräver inte några lagändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: I den nya lydelsen av artikel 8 och i den nya artikel 19a i direktivet om varaktigt bosatta finns bestämmelser om anmärkningar om internationellt skydd i EU- uppehållstillstånd för varaktigt bosatta. En medlemsstat som utfärdar ett EU-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta för en tredjelandsmedborgare som den beviljat internationellt skydd ska föra in en anmärkning om internationellt skydd i EU-uppehållstillståndet. Det finns därutöver bestämmelser om hur en anmärkning om internationellt skydd ska föras in i EU-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta som utfärdas av en andra medlemsstat, hur anmärkningen ska ändras om det internationella skyddet av tredjelandsmedborgaren överförs till den andra medlemsstaten före eller efter att denna utfärdar ett EU-uppe- hållstillstånd, samt hur en anmärkning om internationellt skydd ska föras in i EU-uppehållstillståndet om den andra medlemsstaten beviljar internationellt skydd innan den har utfärdat ett EU-uppehållstillstånd. Vidare finns bestämmelser som föreskriver att den stat som ska föra in en anmärkning om internationellt skydd som beviljats av en annan stat ska göra en framställning till den staten för att kontrollera att tredjelandsmedborgaren fortfarande åtnjuter internationellt skydd. Den andra staten ska då svara inom en viss angiven tidsfrist. Det anges också tidsfrister inom vilka en anmärkning om internationellt skydd ska föras in eller ändras (se närmare avsnitt 4.2.2). Några bestämmelser om anmärkningar om internationellt skydd i EU- uppehållstillstånd för varaktigt bosatta finns inte i svensk rätt. Det är fråga om bestämmelser som kan föras in på förordningsnivå. Genomförandet av direktivet i dessa delar föranleder därför inte några lagändringar. Skydd mot utvisning och återtagandeskyldighet Prop. Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om anmodan om information inför ett beslut om utvisning av en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i en medlemsstat och som enligt anmärkning i sitt EU-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta har beviljats internationellt skydd i en annan medlemsstat kräver inte några lagändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Om en medlemsstat beslutar att utvisa en person som har ställning som varaktigt bosatt i den medlemsstaten och vars EU-uppehållstillstånd innehåller en anmärkning om att personen i fråga har beviljats internationellt skydd, ska den staten enligt den nya punkten 3a i artikel 12 i direktivet om varaktigt bosatta anmoda den medlemsstat som nämns i anmärkningen att bekräfta huruvida personen i fråga fortfarande åtnjuter internationellt skydd i den medlemsstaten. Den medlemsstat som nämns i anmärkningen ska svara senast inom efter det att den har mottagit begäran om information. Om den varaktigt bosatte tredjelandsmedborgaren fortfarande åtnjuter internationellt skydd inträder enligt den nya punkten 3b i artikel 12 i direktivet om varaktigt bosatta en återtagandeskyldighet för den medlemsstat som har beviljat internationellt skydd. Några bestämmelser om inhämtande av information om huruvida en person med ställning som varaktigt bosatt åtnjuter internationellt skydd finns inte i svensk rätt. Det är fråga om en typ av bestämmelser som kan regleras på förordningsnivå. Direktivet kräver alltså inte några lagändringar i denna del. 7.3.2Till vilket land utvisning får ske Regeringens förslag: En utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i och som har internationellt skydd i en annan EU-stat ska kunna utvisas endast till den staten. Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelse om möjligheten att i vissa fall utvisa en tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt till en annan stat än den som beviljat internationellt skydd bör inte utnyttjas. Direktivets bestämmelse om begränsning av möjligheten att utvisa en tredjelandsmedborgare som har internationellt skydd och som har ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat till en stat utanför unionens territorium kräver inte några lagändringar. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända mot förslaget eller bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Om en medlemsstat beslutar att utvisa en tredjelandsmedborgare som har ställning som varaktigt bosatt i den medlemsstaten och vars EU-uppehållstillstånd innehåller en anmärkning om internationellt skydd, ska enligt den nya punkten 3b i artikel 12 i direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgaren utvisas till den medlemsstat som anges i anmärkningen i EU-uppehållstillståndet om han eller hon fortfarande åtnjuter internationellt skydd i den staten. Enligt den nya punkten 3c i artikel 12 i direktivet får dock den medlemsstat som beslutar att utvisa en varaktigt bosatt, i överensstämmelse med sina internationella förpliktelser, utvisa personen i fråga till ett annat land än den medlemsstat som beviljade internationellt skydd, om personen uppfyller villkoren i artikel 21.2 i skyddsgrundsdirektivet, dvs. om det finns skälig anledning att anta att vederbörande utgör en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig eller att vederbörande utgör en samhällsfara i medlemsstaten i fråga med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott. För att direktivets krav ska uppfyllas behöver det föras in en bestämmelse i utlänningslagen som föreskriver att en utlänning som har beviljats ställning som varaktigt bosatt i och som har internationellt skydd i en annan medlemsstat får utvisas endast till den staten. Som redovisats medger direktivet en reglering som innebär att utvisning i vissa fall får ske till ett annat land än den medlemsstat som beviljat internationellt skydd. En sådan situation skulle kräva att det görs nödvändiga avvägningar mellan skyddsbehov och säkerhetsaspekter. Ur ett asylrättsligt perspektiv får det anses mindre lämpligt att utvisar en person som av en annan medlemsstat har bedömts ha ett skyddsbehov till en tredje stat. har dessutom vid genomförandet av direktivet om varaktigt bosatta valt att inte införa den fakultativa möjligheten att utvisa personer som har ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat och som har uppehållstillstånd i från unionens territorium (jfr prop. 2005/06:77, s. 157). bör därför inte införa något undantag från den ovan angivna bestämmelsen att utvisning endast får ske till den stat som beviljat internationellt skydd. Enligt punkten 3 i artikel 22 i direktivet om varaktigt bosatta får en medlemsstat under vissa förutsättningar utvisa en tredjelandsmedborgare som har ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat till en stat utanför unionens territorium. Enligt den nya punkten 3a ska punkten 3 inte tillämpas på varaktigt bosatta vars EU-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta innehåller en anmärkning om internationellt skydd, annat än i vissa fall. valde vid genomförandet av direktivet att inte införa punkten 3 i artikel 22 i svensk rätt. Det saknas anledning att nu göra några ändringar i detta avseende. Den nya punkten 3a föranleder därför inte några författningsändringar. Regeringens förslag: Om en annan EU-stat har ålagt en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i den staten och som har flyktingstatusförklaring eller alternativ skyddsstatusförklaring i att lämna den staten, ska han eller hon återtas till . Detsamma ska gälla hans eller hennes familjemedlemmar, om de har ålagts att lämna den andra EU-staten genom ett beslut som fattats i samband med beslutet avseende utlänningen. Om en annan EU-stat har ålagt en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i att lämna den staten, ska han eller hon återtas till . Detsamma ska gälla hans eller hennes familjemedlemmar, om de har ålagts att lämna den andra EU-staten genom ett beslut som fattats i samband med beslutet avseende utlänningen. Familjemedlemmar till en flykting eller en alternativt skyddsbehövande som återtagits till och som beviljats uppehållstillstånd här ska beviljas uppehållstillstånd som den skyddsbehövande, under förutsättning att de inte utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet. Detsamma ska gälla för familjemedlemmar till en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i och som har återtagits till . Personer som har återtagits ska ha rätt att resa in i . Vidare ska dessa personer kunna beviljas uppehållstillstånd trots att ansökan gjorts efter inresan i . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har inte något att invända mot förslaget. Förvaltningsrätten i påpekar att det inte tydligt framgår vilka familjemedlemmar som omfattas av återtagandeskyldigheten och hur olika familjemedlemmar ska behandlas, vilket riskerar att orsaka tillämpningsproblem. Möjligheten att hänvisa till den krets av familjemedlemmar som avses bör övervägas. anför att det i de föreslagna författningsändringarna inte anges huruvida undantagen från kraven på visering eller tillstånd vid inresa för familjemedlemmarna gäller enbart om dessa reser tillsammans med utlänningen som har ställning som varaktigt bosatt eller vilka bevis för sin rätt att resa in utan visering eller tillstånd som de kan förväntas visa upp i en gränskontroll, för det fall de anländer till via en yttre gräns och inte har haft uppehållstillstånd här.