prop · H103171 · 2014-03-11 00:00:00 — I paragrafen finns bestämmelser om ekonomisk ersättning. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.4. Enligt första stycket är en ekonomisk aktör skyldig att ersätta marknadskontrollmyndigheten för kostnader för provtagning och undersökning av prov, om det vid kontroll visar sig att en lämnad uppgift om fibersammansättningen är oriktig i något väsentligt avseende. oriktighet ger alltså inte upphov till ersättningsskyldighet. den lämnade uppgiften om fibersammansättningen varit oriktig i ett Det är inte möjligt att generellt ange när så är fallet utan detta får avgöras i varje enskilt fall. Med ekonomisk aktör avses tillverkaren, importören, tillverkarens representant och distributören av en textilprodukt (artikel 3.2 i EU:s textilmärkningsförordning). Huvudregeln är att ekonomiska aktörer är skyldiga att tillhandahålla varuprover och liknande kostnadsfritt. Enligt andra stycket kan dock en ekonomisk aktör ha rätt till ersättning från marknadskontrollmyndigheten för detta om det finns särskilda skäl. Bestämmelsen har utformats med 34 § första stycket produktsäkerhetslagen (2004:451) och 30 § lagen (2011:579) om leksakers säkerhet som förebilder. ersättning kan vara t.ex. att den undersökta produkten varit dyrbar eller att fler provexemplar har infordrats än som kan anses normalt (se prop. 1988/89:23 s. 115, prop. 2003/04:121 s. 145 och prop. 2010/11:65 s. 81). Ersättningsskyldighet för marknadskontrollmyndigheten blir främst aktuell när myndigheten inte kunnat visa att den ekonomiska aktören lämnat en oriktig uppgift. 7 § Den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknadskontroll enligt EU:s textilmärkningsförordning och denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja det som han eller hon då har fått veta om någons affärs- eller I det allmännas verksamhet tillämpas offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) i stället för första stycket. I paragrafen finns bestämmelser om tystnadsplikt för den som har befattat sig med ett ärende som gäller marknadskontroll enligt EU:s textilmärkningsförordning och denna lag i fråga om någons affärs- eller Övervägandena finns i avsnitt 5.2.5. Det kan förekomma att uppgifter i ett ärende om marknadskontroll hanteras av personer utanför det allmännas verksamhet som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen. behöva anlita tekniska experter som är verksamma vid externa laboratorier som drivs i privat regi. Tystnadsplikten innebär enligt första stycket att sådana personer inte får avslöja eller utnyttja vad de har fått veta om någons affärs- eller driftsförhållanden. Den som bryter mot tystnadsplikten kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § I andra stycket anges att offentlighets- och sekretesslagen tillämpas i fråga om den verksamhet som marknadskontrollmyndigheten bedriver, och inte första styckets regler om tystnadsplikt. För bl.a. uppgifter om enskildas affärs- eller driftsförhållanden som myndigheten får del av 2013/14:171 inom ramen för tillsyn i form av marknadskontroll gäller sålunda sekretess, om inte intresset av allmän kännedom om ett förhållande som rör människors hälsa, miljön eller redligheten i handeln eller ett liknande allmänintresse har sådan vikt att uppgiften bör lämnas ut. Se vidare 30 kap. 23 och 24 §§ offentlighets- och sekretesslagen, 9 § första stycket offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) samt bilagan punkten 15 till nämnda förordning om bl.a. tillsyn hos (se avsnitt 5.2.2). 8 § beslut enligt 3 och 6 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av marknadskontrollmyndighetens beslut. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I första stycket anges vilka beslut enligt lagen som får överklagas. Överklagande kan enligt bestämmelsen ske av marknadskontrollmyndighetens beslut om föreläggande och förbud enligt 3 §. Däremot kan ett beslut enligt 4 § att förena föreläggandet eller förbudet med vite inte överklagas. Även beslut rörande ekonomisk ersättning enligt 6 § kan överklagas. Överklagande kan också ske av marknadskontrollmyndighetens beslut som grundar sig på befogenheter som anges i EU-förordningen om marknadskontroll och som innebär åligganden för ekonomiska aktörer, t.ex. ett beslut om att aktören ska tillhandahålla ett provexemplar. Sådana besluts överklagbarhet följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer och förvaltningslagens (1986:223) allmänna regler om överklagande. Överklagande ska ske till allmän förvaltningsdomstol. I andra stycket ställs krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1992:1231) om märkning av textilier ska upphöra att gälla. 2.Äldre föreskrifter gäller till och med i fråga om textilprodukter som har släppts ut på marknaden före . 3.Förelägganden och förbud som har meddelats enligt äldre föreskrifter ska fortfarande gälla. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser behandlas i avsnitt 6. Enligt punkten 1 ska den nya lagen träda i kraft . Den ersätter då lagen om märkning av textilier. I punkten 2 anges att äldre föreskrifter ska gälla för vissa textilprodukter till och med . De textilprodukter som omfattas är sådana som har släppts ut på marknaden före . Den nuvarande lagen om märkning av textilier ska således tillämpas fram till och med vad gäller textilprodukter som släpptes ut på marknaden innan EU:s textilmärkningsförordning trädde i kraft . övergångsregleringen i EU-förordningen. Från och med den 10 gäller den nya lagen, i likhet med EU-förordningen, i fråga om samtliga textilprodukter som har släppts ut på marknaden. Enligt punkten 3 ska förelägganden och förbud som har meddelats enligt äldre föreskrifter gälla även efter det att den nya lagen har trätt i kraft och den nuvarande upphört att gälla. Europeiska unionens officiella tidning L 272/1 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 1007/2011 av om benämningar på textilfibrer och därtill hörande etikettering och märkning av fibersammansättningen i textilprodukter och om upphävande av rådets direktiv /44/EEG och och rådets direktiv /73/EG och 2008/121/EG (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Rådets direktiv /44/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kvan titativ analys av ternära fiberblandningar (3), Europaparla 96/73/EG om vissa metoder för kvantitativ analys av binära textilfiberblandningar (4) och Europapar 2008/121/EG benämningar på textilier (5) (1) EUT C 255, 22.9.2010, s. 37. ståndpunkt av (EUT C 161 E, 31.5.2011, s. 179) och rådets ståndpunkt vid första behandlingen av (EUT C 50 E, , s. 1). mentets ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (3) EGT L 83, 30.3.1973, s. 1. (4) EGT L 32, , s. 1. EUT L 19, 23.1.2009, s. 29. Med anledning av nya ändringar bör dessa rättsakter av tydlighetsskäl ersättas av en enda rätts akt. (2)Unionens rättsakter om benämningar på textilfibrer och därtill hörande etikettering och märkning av fibersam mansättningen i textilprodukter är mycket tekniska till sitt innehåll, med detaljerade bestämmelser som med jämna mellanrum måste anpassas. För att undvika att medlemsstaterna måste införliva tekniska ändringar med nationell lagstiftning, och därigenom minska den ad ministrativa belastningen på de nationella myndigheterna, och för att göra det möjligt att snabbare anta nya benäm ningar på textilfibrer som börjar tillämpas i hela unionen framstår en förordning som den bästa re gleringsformen för en förenkling av lagstiftningen. (3)För att undanröja potentiella hinder för en väl fungerande inre marknad orsakade av skiljaktiga bestämmelser i medlemsstaterna när det gäller benämningar på textil fibrer och därtill hörande etikettering och märkning av fibersammansättningen i textilprodukter, är det nödvän digt att harmonisera benämningarna på textilfibrer och de beskrivningar på etiketter, märkningar och i doku ment som åtföljer textilprodukter på olika nivåer i pro duktionen, beredningen och distributionen. (4)De etiketterings- och märkningskrav som föreskrivs i denna förordning bör inte gälla i fall där textilprodukter läggs ut på entreprenad till personer som arbetar i hem met eller till fristående företag som framställer produkter av tillhandahållet material utan att detta överlåts mot betalning eller där skräddarsydda textilprodukter tillver kas av skräddare som är egenföretagare. Dessa undantag bör emellertid begränsas till transaktioner mellan perso ner som arbetar i hemmet eller fristående företag och de personer som lägger ut arbete på entreprenad hos dem, och mellan skräddare som är egenföretagare och kon sumenter. L 272/2 Europeiska unionens officiella tidning (5)Denna förordning innehåller harmoniserade bestämmel ser om vissa aspekter av etikettering och märkning av textilier, i synnerhet benämningar på textilfibrer. Annan etikettering och märkning kan förekomma, om den inte avser samma tillämpningsområde som denna förordning och om den är förenlig med fördragen. (6)Regler bör fastställas som gör det möjligt för tillverkarna att ansöka om att få en ny benämning på fiber införd i bilagorna till denna förordning. (7)Bestämmelser bör också fastställas för vissa produkter som inte är tillverkade av enbart textilmaterial, men där ett textilt inslag ingår som en väsentlig del eller där den ekonomiska aktören av varan särskilt framhäver det tex tila inslaget. (8)Det är lämpligt att fastställa bestämmelser för etikettering eller märkning av vissa textilprodukter som innehåller icke-textila delar av animaliskt ursprung. Denna förord ning bör i synnerhet fastställa kraven för att ange före komsten av icke-textila delar av animaliskt ursprung vid etikettering och märkning av textilprodukter som inne håller sådana delar, så att konsumenterna kan fatta väl underbyggda beslut. Etiketten eller märkningen får inte vara vilseledande. (9)Avvikelsen i fråga om främmande fibrer som inte ska anges på etiketterna och märkningen bör tillämpas på både oblandade produkter och blandningar. (10)Etikettering eller märkning av fibersammansättningen bör vara obligatorisk, så att alla konsumenter i unionen får korrekt och enhetlig information. Denna förordning bör dock inte hindra ekonomiska aktörer från att dessutom ange förekomsten av små mängder fibrer som kräver särskild uppmärksamhet för att textilproduktens ur sprungliga kvalitet ska bevaras. I de fall där det är tek niskt svårt att vid tillverkningstillfället ange en textilpro dukts fibersammansättning bör det vara möjligt att på etiketten och märkningen ange endast de fibrer som är kända vid tiden för tillverkningen, förutsatt att de svarar för en viss procentandel av den färdiga produkten. (11)För att undvika skillnader i praxis mellan medlemssta terna är det nödvändigt att i detalj fastställa metoderna för etikettering och märkning av vissa textilprodukter som består av två eller flera komponenter, och även ange de komponenter i textilprodukter som man kan bortse från när det gäller etikettering, märkning och ana lys. (12)Textilprodukter som endast behöver ha gemensam märk ning och sådana som säljs som metervara eller i avklippta längder bör tillhandahållas på marknaden på ett sådant sätt att konsumenten kan få fullständig information om vad som står på ytterförpackningen eller på rullen. (13)Användningen av benämningar på textilfibrer, eller be skrivningar av fibersammansättningar, som åtnjuter sär skild prestige bland användare och konsumenter bör un derkastas vissa villkor. För att användare och konsumen ter ska få information bör benämningarna på textil fibrerna dessutom vara relaterade till fibrernas egenska per. (14)Marknadskontrollen i medlemsstaterna av de produkter som omfattas av denna förordning ska ske i enlighet med och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackredite ring och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter (1) och och rådets direktiv /95/EG av om allmän pro duktsäkerhet (2). (15)Det är nödvändigt att fastställa metoder för provtagning och analys av textilprodukter för att undvika att de me toder som används ifrågasätts. De metoder som används vid officiella provningar i medlemsstaterna för att be stämma fibersammansättningen i textilprodukter som be står av binära och ternära fiberblandningar bör vara en hetliga vad beträffar både förbehandlingen av provet och den kvantitativa analysen. För att förenkla denna förord ning och anpassa dess enhetliga metoder till den tekniska utvecklingen bör dock metoderna omvandlas till harmo niserade standarder. Kommissionen bör i detta syfte leda övergången från det nuvarande systemet, som är baserat på de metoder som beskrivs i denna förordning, till ett harmoniserat standardbaserat system. Genom att enhet liga metoder för analys av textilprodukter som består av binära och ternära fiberblandningar används kommer den fria rörligheten för dessa produkter att underlättas och därmed kommer den inre marknaden att fungera bättre. (16)I fråga om binära textilfiberblandningar för vilka det inte finns någon enhetlig analysmetod på unionsnivå bör det laboratorium som ansvarar för provningen få bestämma sammansättningen av sådana blandningar och ange re sultatet, använd metod och dess tillförlitlighet. (1) EUT L 218, , s. 30. (2) EGT L 11, , s. 4. Europeiska unionens officiella tidning L 272/3 (17)Denna förordning bör fastställa den godtagna avvikelsen för varje fibers torrvikt vid analysbestämningen av fiber innehållet i textilprodukter och bör ange två olika god tagna toleransvärden för beräkning av sammansättningen av kardade eller kammade fibrer som innehåller ull och/ eller djurhår. Eftersom det inte alltid går att avgöra om en produkt är kardad eller kammad, och motstridiga resultat följaktligen kan erhållas när man tillämpar avvi kelserna vid kontroller av likformigheten av textilproduk ter i unionen, bör de laboratorier som gör sådana kont roller ha rätt att tillämpa ett enda godtaget toleransvärde i tveksamma fall. (18)Regler bör fastställas för produkter som är undantagna från de allmänna etiketterings- och märkningskrav som föreskrivs i den här förordningen, särskilt i fråga om engångsartiklar eller produkter för vilka enbart gemen sam etikettering krävs. (19)Vilseledande affärsmetoder, bland annat genom tillhanda hållande av oriktig information som får konsumenter att fatta ett annat affärsbeslut än vad som annars skulle ha varit fallet, är otillåtna enligt och rådets direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (1) och omfattas av tillämpningsområdet för och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskydds lagstiftningen (2). (20)För att skydda konsumenterna krävs det insynsvänliga och konsekventa handelsbestämmelser, bland annat om ursprungsmärkning. Användningen av denna märkning bör ge konsumenterna möjlighet att få fullständig infor mation om ursprunget för de varor som de köper, så att de skyddas mot bedrägliga, felaktiga eller vilseledande påståenden om ursprung. (21)Den europeiska textilsektorn är utsatt för förfalskningar, som orsakar problem när det gäller konsumentskyddet och konsumentupplysningen. Medlemsstaterna bör ägna särskild uppmärksamhet åt genomförandet av övergri pande unionslagstiftning och åtgärder rörande förfalskade textilprodukter, till exempel rådets förordning (EG) nr 1383/2003 av om tullmyndigheter nas ingripande mot varor som misstänks göra intrång i vissa immateriella rättigheter och om vilka åtgärder som skall vidtas mot varor som gör intrång i vissa immateri ella rättigheter (3). (1) EUT L 149, , s. 22. (2) EUT L 364, 9.12.2004, s. 1. (3) EUT L 196, , s. 7. (22)Det är lämpligt att inrätta ett förfarande för införande av en ny benämning på textilfiber i bilagorna till denna förordning. Den här förordningen bör därför innehålla krav avseende ansökningar från tillverkare eller andra personer som agerar på deras vägnar om införande av nya benämningar på textilfiber i de bilagorna. (23)Det är nödvändigt att tillverkare, eller andra personer som handlar på deras vägnar, som önskar få en benäm ning på en ny textilfiber införd i bilagorna till denna förordning i den tekniska dokumentation som ska åtfölja ansökan inkluderar tillgängliga vetenskapliga fakta om eventuella allergiska reaktioner eller andra negativa kon sekvenser för människors hälsa till följd av den nya tex tilfibern, inbegripet resultat av tester som gjorts i detta syfte i enlighet med relevant unionslagstiftning. (24)Befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt bör de legeras till kommissionen med avseende på antagandet av tekniska kriterier och förfaranderegler för tillstånd till större avvikelser, ändring av bilagorna II, IV, V, VI, VII, VIII och IX för att anpassa dem till den tekniska utveck lingen samt ändring av bilaga I för att införa nya benäm ningar på textilfibrer i förteckningen i den bilagan. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämp liga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds till och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt. (25)Eftersom målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de där för, på grund av dess omfattning, bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europe iska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (26)För att undanröja sådana potentiella hinder för en väl fungerande inre marknad som orsakas av olika bestäm melser eller praxis i medlemsstaterna, och för att hålla jämna steg med utvecklingen inom elektronisk handel och kunna möta framtida utmaningar på marknaden för textilprodukter, bör harmoniseringen och standardi seringen av andra aspekter av märkningen av textilier ses över. Kommissionen uppmanas i detta syfte att över lämna en rapport till och rådet om nya märkningskrav som skulle kunna införas på unions nivå för att underlätta den fria rörligheten för textilpro dukter på den inre marknaden och uppnå en hög kon sumentskyddsnivå i hela unionen. Rapporten bör i syn nerhet behandla konsumenternas syn på hur mycket in formation som bör anges på etiketten på textilprodukter, L 272/4 Europeiska unionens officiella tidning och undersöka vilka sätt, utöver märkning, som kan an vändas för att ge konsumenterna ytterligare information. Rapporten bör utarbetas på grundval av ett omfattande samråd med berörda parter, bland annat konsumenter, och bör beakta befintliga närbesläktade europeiska och internationella standarder. Rapporten bör i synnerhet be handla räckvidden och särdragen för eventuella harmoni serade bestämmelser om angivande av ursprungsland, med beaktande av tidigare resultat av den utveckling som skett vad gäller eventuella övergripande bestämmel ser om angivande av ursprungsland, det mervärde som det skulle innebära för konsumenterna om det ställdes krav på märkning rörande textilprodukternas skötsel, storlek, farliga ämnen, brandfarlighet och miljöprestanda, användning av språkoberoende symboler eller koder för angivande av de textilfibrer som en textilprodukt inne håller, för att underlätta för konsumenterna att lätt förstå dess sammansättning och, i synnerhet, i vilken omfatt ning den består av naturfibrer eller syntetiska fibrer, och slutligen social märkning och elektronisk märkning samt angivande av ett identifieringsnummer på etiketten för att man, särskilt via internet, på begäran ska kunna få ytter ligare information om produkten och tillverkaren. Rap porten bör vid behov åtföljas av lagstiftningsförslag. (27)Kommissionen bör genomföra en studie för att bedöma huruvida det finns ett orsakssammanhang mellan all ergiska reaktioner och de kemiska substanser eller bland ningar som används i textilprodukter. På grundval av denna studie bör kommissionen vid behov lägga fram lagstiftningsförslag inom ramen för den befintliga unionslagstiftningen. (28)Direktiven /44/EEG, 96/73/EG och 2008/121/EG bör upphävas. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Denna förordning innehåller regler för användning av benäm ningar på textilfibrer och därtill hörande etikettering och märk ning av fibersammansättningen i textilprodukter, regler för eti kettering och märkning av icke-textila delar av animaliskt ur sprung och regler för fastställande av fibersammansättningen i textilprodukter genom kvantitativ analys av binära och ternära textilfiberblandningar, för att få den inre marknaden att fungera bättre och ge konsumenterna korrekt information. 1.Denna förordning ska tillämpas på textilprodukter när de tillhandahålls på unionsmarknaden och på de produkter som avses i punkt 2. 2.Med avseende på tillämpningen av denna förordning ska följande produkter behandlas på samma sätt som textilproduk ter: a)Produkter som består av minst 80 viktprocent textilfibrer. b)Möbel-, paraply- och markistyg som består av minst 80 viktprocent textila inslag. c)Textila inslag i i)det övre skiktet i flerlagrade golvbeläggningar, ii)madrassbeläggningar, iii)beläggningar på campingartiklar, förutsatt att dessa textila inslag utgör minst 80 viktprocent av dessa beläggningar. d)Textilier som ingår i andra produkter som en väsentlig del i de fall deras sammansättning deklareras. 3.Denna förordning ska inte gälla textilprodukter som läggs ut på entreprenad till personer som arbetar i hemmet eller till fristående företag som utför arbete med tillhandahållet material utan att detta överlåts mot betalning. 4.Denna förordning ska inte gälla skräddarsydda textilpro dukter som tillverkas av skräddare som är egenföretagare. Europeiska unionens officiella tidning L 272/5 1.I denna förordning gäller följande definitioner: a)textilprodukt: produkt i obearbetat, halvbearbetat, bearbetat, halvförädlat, förädlat, halvkonfektionerat eller konfektionerat tillstånd som uteslutande består av textilfibrer, oavsett vilket förfarande som använts för deras blandning eller samman sättning. b)textilfiber: i)en enhet materia som kännetecknas av sin flexibilitet och finhet samt höggradiga längd i förhållande till den max imala tjockleken vilket gör den lämpad för textil använd ning, eller ii)en elastisk remsa eller ett elastiskt rör, vars uppskattade bredd inte överstiger , inklusive remsor som skärs till av bredare remsor eller folier, framställda av substan ser som används för tillverkningen av de fibrer som för tecknas i tabell 2 i bilaga I och som lämpar sig för textil användning. c)uppskattad bredd: bredden på remsan eller röret när den/det viks, stryks ut, pressas ihop eller vrids eller, när bredden varierar, genomsnittsbredden. d)textilt inslag: del av en textilprodukt med ett identifierbart fiberinnehåll. e)främmande fibrer: fibrer som inte är angivna på etiketten eller märkningen. f)foder: ett separat inslag som vid tillverkningen anbringas i klädesplagg och andra produkter och som består av ett eller flera lager textilmaterial som är fästade längs en eller flera kanter. g)etikettering: fästande av erforderlig information på textilpro dukten genom att en etikett anbringas. h)märkning: redovisning av erforderlig information direkt på textilprodukten genom söm, brodyr, tryck, prägling eller annan teknik för anbringande. i)gemensam märkning: användning av en enda etikett för flera textilprodukter eller textila inslag.