prop · H10389 · 2014-03-18 00:00:00 — 2013/14:89 att företräda staten inom ramen för s.k. frivillig skadeståndsreglering eller i domstol, om skadeståndskrav riktas mot med påstående om att den enhetliga patentdomstolens överinstansrätt har överträtt unionsrätten och därmed orsakat skada. Sådana arbetsinsatser bedöms dock bli sällsynta och kostnaderna bedöms kunna rymmas inom ramen för Justitiekanslerns anslag. Sammanfattningsvis bedöms ändringarna inte innebära några beaktansvärda kostnader för det allmänna. Regeringen överväger frågan om vilken myndighet som bör ansvara för att betala ut skadestånd och proportionerliga bidrag för statens räkning samt begära bidrag av andra stater inom ramen för det solidariska skadeståndsansvaret. Ett tillträde till avtalet om en nordisk-baltisk regional avdelning bedöms inte få några direkta offentligfinansierade effekter. Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837) 1 kap. Allmänna bestämmelser 5 a § När den domstol som avses i 93 a § prövar mål om europeiska patent som avses i 80 § tredje stycket, gäller artiklarna 25–30 i avtalet om en enhetlig patentdomstol som lag här i landet i fråga om vilka handlingar som omfattas av ensamrätten och ensamrättens begränsningar. Artiklarna gäller i originaltexternas lydelse. Originaltexterna har samma giltighet. Artiklarna 25–30 i originaltext finns tillsammans med en svensk översättning som en bilaga till denna lag. Paragrafen är ny och innebär att artiklarna 25–30 i domstolsavtalet inkorporeras. Övervägandena finns i avsnitt 7. I och rådets förordning (EU) nr 1257/2012 av om genomförande av ett fördjupat samarbete för att skapa ett enhetligt patentskydd (patentförordningen) finns ett krav på att de handlingar som omfattas av ensamrätten och ensamrättens begränsningar ska regleras av nationell rätt och vara enhetliga i alla de medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet om ett enhetligt patentskydd (artikel 5.2 och 5.3). Paragrafen är tillämplig när den enhetliga patentdomstolen prövar mål. Den tillämpas endast i mål om europeiska patent med enhetlig verkan. Artiklarna 25–30 i avtalet om en enhetlig patentdomstol (domstolsavtalet) ger besked om vilka handlingar beträffande den patentskyddade uppfinningen som omfattas av ensamrätten, dvs. vilka handlingar som är förbehållna patenthavaren. Om andra vidtar sådana handlingar (utan patenthavarens samtycke), är det fråga om patentintrång. Artiklarna ger även besked om ensamrättens begränsningar. Med anledning av Lagrådets fråga förtydligas att en tillämpning av dessa bestämmelser innebär att artiklarna 25–30 i domstolsavtalet ersätter övriga bestämmelser i denna lag i fråga om vilka handlingar som om- fattas av ensamrätten och ensamrättens begränsningar. finns i originaltext på engelska, franska och tyska. 2013/14:89 Originaltexterna är lika giltiga (artikel 88.1). avtalet sker alltså utifrån dessa tre språkversioner. Genom inkorporeringen gäller de engelska, franska och tyska språkversionerna av artiklarna 25–30 som svensk lag. I kommentaren till 93 a § finns ytterligare upplysningar om domstolsavtalet. 6 b § En sökande som har begärt prioritet ska från den dag från vilken prioritet begärs ge in följande handlingar till patentmyndigheten i fråga om den tidigare ansökan. 1.Ett bevis om sökandens namn och om ingivningsdagen utfärdat av den myndighet som har mottagit ansökan. 2.En av samma myndighet bestyrkt kopia av ansökan. Om beviset eller kopian inte har kommit in inom den tid som anges i första stycket, ska patentmyndigheten underrätta sökanden och ge denne möjlighet att ge in handlingarna för underrättelsen. Beviset eller kopian behöver inte ges in, om den tidigare ansökan har getts in till patentmyndigheten. Paragrafen innehåller villkor för att en sökande ska få prioritet. Övervägandena finns i avsnitt 9. Ett nytt andra stycke införs. Bestämmelsen innebär att patentmyndigheten ska underrätta den sökande som har begärt prioritet men vars prioritetshandlingar inte kommit in inom 16-månadersfristen (enligt första stycket) och ge denne möjlighet att ge in handlingarna . Om prioritetshandlingarna inte kommit in ens efter tvåmånadersfristen, gäller inte rätten till prioritet (§). Bestämmelsen är tillämplig på de förfaranden för att ge in prioritetshandlingar som patentmyndigheten erbjuder, inklusive ingivning digitalt. 4 a kap. Patentbegränsning m.m. 40 a § En patenthavare får hos patentmyndigheten begära 1.att ett eller flera patentkrav och, om det behövs, beskrivningen ändras så att patentskyddets omfattning begränsas (patentbegränsning), eller 2.att patentet upphävs. Om patentkraven är skrivna på engelska, ska patenthavaren vid en begäran enligt första stycket 1 ge in en översättning till svenska av patentkraven i den lydelse som begärs. En begäran enligt första stycket ska avslås om det för begäran pågår ett invändningsförfarande enligt 24 § eller enligt artikel 99 i den i avslutade konventionen om meddelande av europeiska patent (den europeiska patentkonventionen) eller ett mål om ogiltighet enligt 52 § som avser patentet. Om patenthavaren har begärt eller begär att patentet ska begränsas eller upphävas enligt artikel 105 a i den europeiska patentkonventionen, ska en begäran enligt första stycket förklaras vilande tills det europeiska patentverket meddelat slutligt beslut i frågan. En begäran enligt första stycket får inte utan berörda rättighetshavares samtycke bifallas så länge patentet är utmätt, belagt med kvarstad, taget i anspråk genom betalningssäkring eller en tvist om överföring av patentet pågår vid en domstol. För en begäran enligt första stycket ska patenthavaren betala en särskild avgift. Paragrafen gäller inte i fråga om europeiska patent som avses i 80 § tredje stycket. Den tillämpas dock i fråga om tilläggsskydd som avses i 105 §, även om grundpatentet är ett europeiskt patent med enhetlig verkan. Paragrafen innehåller bestämmelser om begränsning och upphävande av patent i administrativ ordning på patenthavarens begäran. Övervägandena finns i avsnitt 5. Ett sjätte stycke införs. Första meningen innebär att europeiska patent med enhetlig verkan undantas från paragrafens tillämpning. En innehavare av ett sådant patent får alltså inte hos patentmyndigheten begära att patentet begränsas eller upphävs. Undantaget är en följd av patentförordningens krav på att ett europeiskt patent med enhetlig verkan ska ha enhetlig karaktär och därför får begränsas, överlåtas, upphävas eller upphöra endast avseende alla de medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet om ett enhetligt patentskydd (artikel 3.2). Det är alltså bara det europeiska patentverket som kan besluta om begränsning eller upphävande av ett sådant patent (se artikel 105 a–105 c i den europeiska patentkonventionen). Av undantaget följer att inte heller 40 b–40 d §§ gäller i fråga om europeiska patent med enhetlig verkan. En nationell patentmyndighet får i enlighet med EU:s tilläggsskyddsförordningar, utan att dessa ändras, meddela nationella tilläggsskydd även när grundpatentet är ett europeiskt patent med enhetlig verkan. Det är den enstämmiga tolkning av förordningarna som görs av kommissionen och de deltagande medlemsstaterna. PRV får alltså meddela sådana tilläggsskydd med verkan i . Andra meningen innebär att en innehavare av ett tilläggsskydd vars grundpatent är ett europeiskt patent med enhetlig verkan får begära begränsning eller upphävande av skyddet hos patentmyndigheten, utan hinder av undantaget i första meningen. Det är en särskild föreskrift som i fråga om begränsning och upphävande avviker från utgångspunkten enligt förordningarna, att de nationella föreskrifter om förfarande som gäller för grundpatentet ska tillämpas också på tilläggsskyddet (artikel 19.1 i förordningen som avser läkemedel och artikel 18.1 i förordningen som avser växtskyddsmedel). 7 kap. Patents upphörande m.m. 54 § Om patenthavaren hos patentmyndigheten skriftligen avstår från patentet, ska myndigheten förklara att patentet har upphört i sin helhet. Om patentet är utmätt, belagt med kvarstad eller taget i anspråk genom betalningssäkring eller om en tvist pågår vid domstol om överföring av patentet, får patentet inte förklaras ha upphört, så länge utmätningen, kvarstaden eller betalningssäkringen består eller tvisten inte har blivit slutligt avgjord. Paragrafen gäller inte i fråga om europeiska patent som avses i 80 § tredje stycket. Den tillämpas dock i fråga om tilläggsskydd som avses i 105 §, även om grundpatentet är ett europeiskt patent med enhetlig verkan. Paragrafen innehåller bestämmelser om följden av att patenthavaren avstår från patentet. Övervägandena finns i avsnitt 5. Ett tredje stycke införs. Första meningen innebär att europeiska patent med enhetlig verkan undantas från paragrafens tillämpning. får alltså inte förklara att ett sådant patent har upphört. omfattar undantaget även andra stycket. Undantaget är en följd av patent- Prop. 2013/14:89 förordningens krav på att ett europeiskt patent med enhetlig verkan ska ha enhetlig karaktär och därför får begränsas, överlåtas, upphävas eller upphöra endast avseende alla de medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet om ett enhetligt patentskydd (artikel 3.2). En nationell patentmyndighet får i enlighet med EU:s tilläggsskyddsförordningar, utan att dessa ändras, meddela nationella tilläggsskydd även när grundpatentet är ett europeiskt patent med enhetlig verkan. Det är den enstämmiga tolkning av förordningarna som görs av kommissionen och de deltagande medlemsstaterna. PRV får alltså meddela sådana tilläggsskydd med verkan i . Andra meningen innebär att patentmyndigheten, utan hinder av undantaget i första meningen, ska förklara att tilläggsskyddet har upphört i sin helhet, om innehavaren skriftligen avstår från tilläggsskyddet. Det är en särskild föreskrift som i fråga om avstående avviker från utgångspunkten enligt förordningarna, att de nationella föreskrifter om förfarande som gäller för grundpatentet ska tillämpas också på tilläggsskyddet (artikel 19.1 i förordningen som avser läkemedel och artikel 18.1 i förordningen som avser växtskyddsmedel). 9 kap. Ansvar och ersättningsskyldighet m.m. 57 e § Ett beslut om informationsföreläggande får meddelas av den domstol som avses i 65 §, om inte något annat följer av 65 a §. Om yrkandet om informationsföreläggande riktar sig mot den som är sökandens motpart i ett mål om intrång, ska bestämmelserna om rättegång som gäller för det målet tillämpas. Ett beslut om informationsföreläggande får överklagas särskilt. Om yrkandet om informationsföreläggande riktar sig mot någon annan än den som anges i andra stycket, ska lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. För prövning av frågan får det även hållas förhör enligt 37 kap. . Domstolen får bestämma att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader. Talan om utdömande av vite får föras av den som har ansökt om föreläggandet och ska handläggas enligt reglerna i om åtal för brott för vilket svårare straff än böter inte är föreskrivet. I samband med en sådan talan får talan föras om ett nytt informationsföreläggande. Paragrafen innehåller processuella bestämmelser om informationsföreläggande, dvs. föreläggande gentemot någon att lämna viss information i samband med misstanke om intrång. Övervägandena finns i avsnitt 7. Enligt första stycket får ett beslut om informationsföreläggande meddelas av den domstol som avses i 65 §, dvs. Genom ändringen görs ett undantag för de fall där den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig enligt 65 a §. Innebörden av det är att inte är behörig att besluta om informationsföreläggande, om den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig enligt domstolsavtalet. Bestämmelser av relevans för frågan om den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet finns i artiklarna 2, 3, 31, 32 och 83 i domstolsavtalet. Ändringen i denna paragraf kompletterar ändringen i 65 §. Den uttömmande listan över måltyper i 65 § innefattar nämligen inte ett yrkande 2013/14:89 om informationsföreläggande som riktar sig mot någon annan än den som är sökandens motpart i ett intrångsmål. 59 b § Ett beslut om intrångsundersökning meddelas av den domstol som avses i 65 §, om inte något annat följer av 65 a §. En fråga om intrångsundersökning får tas upp endast på yrkande av patenthavaren eller den som på grund av licens har rätt att utnyttja uppfinningen. Om en rättegång inte är inledd, ska yrkandet framställas skriftligen. Innan ett beslut om undersökning meddelas ska motparten ha fått tillfälle att yttra sig. Domstolen får dock meddela ett beslut som gäller till dess annat har beslutats, om ett dröjsmål skulle medföra risk för att föremål eller handlingar som har betydelse för utredning om intrånget skaffas undan, förstörs eller förvanskas. I övrigt ska en fråga om intrångsundersökning som uppkommer då en rättegång inte är inledd handläggas på samma sätt som om frågan har uppkommit under en rättegång. Paragrafen innehåller processuella bestämmelser om intrångsundersökning, dvs. undersökning hos den som skäligen kan antas ha gjort eller medverkat till ett intrång. Övervägandena finns i avsnitt 7. Enligt första stycket meddelas beslut om intrångsundersökning av den domstol som avses i 65 §, dvs. Genom ändringen görs ett undantag för de fall där den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig enligt 65 a §. Innebörden av det är att inte är behörig att besluta om intrångsundersökning, om den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig enligt domstolsavtalet. Bestämmelser av relevans för frågan om den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet finns i artiklarna 2, 3, 31, 32 och 83 i domstolsavtalet. Ändringen i denna paragraf kompletterar ändringen i 65 §. Den uttömmande listan över måltyper i 65 § innefattar nämligen inte ett yrkande om intrångsundersökning som framställs då en rättegång inte är inledd. 64 § Den som vill väcka talan om ett patents ogiltighet, överföring av ett patent eller meddelande av tvångslicens ska anmäla detta till patentmyndigheten samt underrätta var och en som enligt patentregistret innehar licens till eller panträtt i patentet. Om en licenstagare vill väcka talan om intrång i ett patent eller om fastställelse enligt 63 § första stycket, ska licenstagaren underrätta patenthavaren om detta. Detsamma gäller om en panthavare vill väcka talan med anledning av intrång i patentet. Underrättelseskyldigheten enligt första stycket anses fullgjord, när underrättelsen i betald rekommenderad försändelse sänts till den adress som har antecknats i patentregistret. Om det när talan väcks inte visas att anmälan eller underrättelse har skett enligt första stycket, ska käranden föreläggas att avhjälpa bristen . Följer käranden inte föreläggandet, ska talan avvisas. Paragrafen gäller inte den som vill väcka talan vid den domstol som avses i 93 a § eller talan vid en svensk domstol i fråga om ett europeiskt patent som avses i 80 § tredje stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om anmälan till patentmyndigheten och underrättelse till licenshavare, panthavare eller patenthavare om en avsikt att väcka talan som processförutsättningar i vissa patenttvister. 2013/14:89 Övervägandena finns i avsnitt 7. Ett fjärde stycke införs som innebär att den som vill väcka talan vid den enhetliga patentdomstolen inte omfattas av kraven på anmälan och underrättelse (oavsett om talan avser ett europeiskt patent med enhetlig verkan eller ett europeiskt patent utan enhetlig verkan). Inte heller den som vid en svensk domstol vill väcka en talan i fråga om ett europeiskt patent med enhetlig verkan har någon sådan skyldighet. Undantaget innebär alltså att det i dessa fall inte är en processförutsättning att anmälan och underrättelse skett. Undantaget är en följd av dels att enhetlig verkan registreras av det europeiska patentverket i det europeiska patentregistret, inte av patentmyndigheten i patentregistret (artiklarna 2 d, 2 e och 9.1 i patentförordningen), dels att förutsättningarna för en process i den enhetliga patentdomstolen inte kan regleras i denna lag. Det är bara i begränsad omfattning som den enhetliga patentdomstolen inte är ensam behörig i fråga om europeiska patent med enhetlig verkan (artiklarna , 3 och 32.1 i domstolsavtalet). Antalet fall då någon kan väcka talan i om ett sådant patent kan därför antas vara begränsat. Ett exempel på när undantagets andra led är tillämpligt är då någon vid en svensk domstol vill väcka talan om meddelande av en tvångslicens för att här utöva en uppfinning som skyddas av ett europeiskt patent med enhetlig verkan. Som utgångspunkt är det nämligen svensk rätt som reglerar frågor om sådana tvångslicenser (skäl 10 i patentförordningen). 65 § är, om inte något annat följer av 65 a §, rätt domstol i mål som gäller 1.bättre rätt till patentsökt uppfinning, 2.patents ogiltighet eller överföring av patent, 3.meddelande av tvångslicens, fastställande av nya villkor för eller upphävande av sådan licens eller rätt som avses i 53 § andra stycket, 5.fastställelse enligt 63 §, 6.bestämmande av ersättning enligt 78 §, eller 7.skadestånd enligt 93 b §. Paragrafen innehåller en bestämmelse som anger i vilka mål är ensam behörig i förhållande till andra domstolar. Övervägandena finns i avsnitt 7. Genom ett tillägg i inledningen av meningen upplyses om att tingsrätts behörighet enligt 65 § begränsas av bestämmelsen i 65 a §; där framgår att svensk domsrätt saknas, om den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig enligt domstolsavtalet. Bestämmelser av relevans för frågan om den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet finns i artiklarna 2, 3, 31, 32 och 83 i domstolsavtalet. Tillägget i punkten 7 innebär att är ensam behörig även i mål som gäller skadestånd enligt 93 b §, dvs. där talan riktas mot om ersättning för skada som uppstått genom att den enhetliga patentdomstolens överinstansrätt begått en överträdelse av unionsrätten. 65 a § Om den domstol som avses i 93 a § är ensam behörig enligt det avtal som anges i den paragrafen, får talan inte tas upp till prövning av en svensk domstol. Paragrafen är ny och innebär att svensk domsrätt saknas om den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig enligt domstolsavtalet. Övervägandena finns i avsnitt 7. Bestämmelser i domstolsavtalet som reglerar om den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig finns i artiklarna 2, 3, 31, 32 och 83. Artikel 2 innehåller definitioner. I artikel 3 anges tillämpningsområdet. I artikel 31 behandlas den enhetliga patentdomstolens internationella behörighet. I artikel 32.1 anges de måltyper som omfattas av den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet. ger den enhetliga patentdomstolen exklusiv behörighet i fråga om t.ex. intrångsmål (inklusive invändningar och genkäromål om licens), skydds- och säkerhetsåtgärder, ogiltighetsmål samt genkäromål om ogiltighet som avser europeiska patent (artiklarna , 3, 32.1 a, 32.1 c, 31 d och 32.1 e). Den enhetliga patentdomstolen saknar dock behörighet när det gäller straff och förverkande. Detsamma gäller i fråga om överföring av patent. Den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet i intrångsmål inklusive invändningar och genkäromål om licens torde gälla även tvångslicens; det utgör ett undantag från utgångspunkten att det är nationell rätt som reglerar frågor om tvångslicens (jfr skäl 10 i patentförordningen). En annan följd av bestämmelserna är att en svensk domstol inte får pröva ett enskilt anspråk om skadestånd eller vitesförbud i samband med ett åtal om intrång i ett europeiskt patent (som inte undantas från den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet enligt artikel 83 i domstolsavtalet). En svensk domstol är även förhindrad att pröva ett genkäromål om ogiltighet som följer på ett åtal om intrång i ett sådant patent. En här åtalad person som vill väcka talan om att patentet är ogiltigt får vända sig till den enhetliga patentdomstolen (jfr 61 § andra stycket). I artikel 83 finns bestämmelser som innebär att europeiska patent som inte har enhetlig verkan under en övergångstid kan undantas från den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet. De avtalsslutande medlemsstaternas nationella domstolar är fortsatt behöriga i fråga om talan som inte omfattas av den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet (artikel 32.2). finns i originaltext på engelska, franska och tyska. Originaltexterna är lika giltiga (artikel 88.1). Tolkningar av domstolsavtalet sker alltså utifrån dessa tre språkversioner. I 57 e, 59 b och 65 §§ finns bestämmelser om tingsrätts behörighet. Ändringarna i de paragraferna innehåller en upplysning om att behörigheten begränsas genom bestämmelsen i förevarande paragraf. Bestämmelsen begränsar i förekommande fall även övriga svenska domstolars behörighet. Av bestämmelsen följer att reglerna i t.ex. 52 § inte är tillämpliga i fråga om europeiska patent med enhetlig verkan. 70 a § Ett avgörande som har meddelats av den domstol som avses i 93 a § verkställs här i landet som ett motsvarande svenskt avgörande. Paragrafen är ny och reglerar vad som gäller för verkställighet i av den enhetliga patentdomstolens avgöranden. Övervägandena finns i avsnitt 7. Med avgöranden menas de domar, beslut och förelägganden som avses i artikel 82 i domstolsavtalet. Dessa innefattar interimistiska beslut. Den enhetliga patentdomstolen får förena sina förelägganden med vite och den dömer själv ut vitena (artiklarna 62.1, 63.2 och 82.4). Utdömda viten omfattas av bestämmelsen. Den enhetliga patentdomstolens avgöranden ska vara verkställbara i alla avtalsslutande medlemsstater. Ett beslut om verkställbarhet ska bifogas domstolens avgörande (artikel 82.1). Alla domstolens avgöranden ska verkställas på samma villkor som ett avgörande som meddelas i den avtalsslutande medlemsstat där verkställigheten sker (artikel 82.3). Det innebär att ett avgörande av den enhetliga patentdomstolen är verkställbart utan någon nationell verkställbarhetsförklaring (exekvatur). Någon ny prövning i sak ska förstås inte heller ske. En ansökan om verkställighet i ska, precis som för ett motsvarande svenskt avgörande, riktas direkt till den verkställande myndigheten. Vilka bestämmelser som är tillämpliga vid verkställigheten beror på vilket slags avgörande det är fråga om. I denna lag finns särskilda bestämmelser om verkställighet. Vid en intrångsundersökning som beslutas av gäller exempelvis att beslutet verkställs enligt de villkor som domstolen har föreskrivit och med tillämpning av 1–3 kap., 17 kap. 1–5 §§ samt 18 kap. utsökningsbalken (59 f §). Bestämmelserna blir tillämpliga även vid verkställighet av en intrångsundersökning som beslutas av den enhetliga patentdomstolen. 71 § En patenthavare som inte har hemvist i ska ha ett ombud som är bosatt här. Ombudet ska ha rätt att för patenthavaren ta emot delgivning av stämning, kallelser och andra handlingar i mål och ärenden i fråga om patentet med undantag av stämning i brottmål och föreläggande för part att infinna sig personligen inför domstol. Ombudet ska anmälas till patentregistret och antecknas i detta. Om patenthavaren inte har anmält ett ombud, får delgivning i stället ske genom att den handling som ska delges sänds till patenthavaren med posten i betalt brev till den adress som har antecknats för patenthavaren i patentregistret. Om en fullständig adress inte finns antecknad i registret, får delgivning ske genom att handlingen hålls tillgänglig hos patentmyndigheten och genom att ett meddelande om detta och om handlingens huvudsakliga innehåll kungörs i den publikation som regeringen meddelar föreskrifter om. Delgivningen anses ha skett när det som angetts har fullgjorts. Regeringen får, under förutsättning av ömsesidighet, meddela föreskrifter om att bestämmelserna i första och andra styckena inte ska tillämpas i fråga om patenthavare som har hemvist i viss främmande stat eller har ett i den staten bosatt ombud, vilket är anmält till det och har behörighet som anges i första stycket. Paragrafen gäller inte i fråga om innehavare av europeiska patent som avses i 80 § tredje stycket.