prop · H20311 · 2014-10-21 00:00:00 — 2Socialstyrelsen (2012a), s. 47–48. I fortsättningen befolkningsstudie . 2008/09:82, s. 34 och bet. 2008/09:SoU19, s. 1. 42 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE berodde på flera olika saker enligt regeringen, bland annat omstruktureringar av vård och omsorg och den ekonomiska utvecklingen.5 Anhöriga är en viktig del av det svenska vårdsystemet och ett gott stöd till anhöriga är viktigt för att undvika negativa konsekvenser på såväl individsom samhällsnivå. Anhöriga avlastar å ena sidan det offentliga vilket minskar behovet av offentligt finansierad vård, men å andra sidan leder insatserna till minskat förvärvsarbete och ohälsa som negativt påverkar både skatteintäkter och utgifterna för sjukskrivningar. Säker kunskap om hur många de anhöriga är och hur omfattande deras insatser är saknas. En studie visar dock att det kan vara så många som 1,3 miljoner anhöriga som eller ger omsorg till en närstående. För den anhörige kan vård- och omsorgsgivande vara förknippat med glädje och tillfredsställelse, men många anhöriga upplever också negativa konsekvenser på hälsa, ekonomi, karriärmöjligheter och möjligheter till självuppfyllelse.6 En majoritet av de anhöriga, uppskattningsvis 900 000, är i förvärvsarbetande ålder. Att kombinera arbete med omfattande omsorg till en närstående kan leda till att man tvingas gå ner i arbetstid, sluta jobba eller tvingas sjukskriva sig när orken inte längre finns. Detta innebär att anhörigas omsorgsgivande, vid sidan av de individuella konsekvenserna, också får effekter för samhället.7 Syftet är att granska om staten har gett förutsättningar för ett stöd till anhöriga omsorgsgivare som motsvarar behoven. Följande frågor har varit styrande för granskningen: Upplever anhöriga att det är frivilligt att vårda och ge omsorg? Upplever anhöriga att de får ett stöd som motsvarar deras behov när de väljer att vårda och ge omsorg, oberoende av i vilken kommun de bor? Har regeringen och andra statliga aktörer tillräcklig kunskap om de anhörigas behov och effekterna av anhörigstödet? 2008/09:82, s. 7–9. 6Erlingsson, , , , (2010), s. 7, befolkningsstudie , s. 7, Szebehely, , , (2014), 19–20 och 26. 7Socialstyrelsens befolkningsstudie , s. 7. 1.3Granskningens fokus och avgränsningar granskning omfattar fall där vuxna anhöriga ger vård och omsorg till äldre, långvarigt sjuka eller funktionshindrade. Vi har samlat in information om anhörigas behov av stöd och granskat om staten har gett förutsättningar för ett stöd till anhöriga som motsvarar behoven. Staten har valt att skriva in i socialtjänstlagen att kommunerna är skyldiga att erbjuda anhöriga stöd. Vi har beskrivit hur kommunerna har valt att bygga upp stödet till anhöriga men vi har inte granskat stödet i sig. Det sätt som staten har valt att organisera anhörigstödet på är ett av flera möjliga sätt. Då granskningen utgår från om stödet motsvarar de anhörigas behov kommer också statens sätt att stödja anhöriga på problematiseras i granskningen. Under granskningen har det framkommit att många anhöriga anser att det bästa anhörigstödet är en god vård och omsorg. Vi beskriver därför även hur anhöriga upplever vården och omsorgen som ges till de närstående i kommuner och landsting. Vi har däremot inte granskat vården och omsorgen. Regeringen och är de aktörer som huvudsakligen omfattas av granskningen. Nationellt Anhöriga (Nka) berörs som en av flera satsningar på anhörigområdet som regeringen har gjort. Vi har dock inte granskat Nkas verksamhet. Verksamheten utvärderades och har därför avgränsats bort. Inspektionen för vård och omsorg () berörs endast när det gäller möjligheten att bedriva tillsyn . I granskningen belyser vi inte direkt behoven för vårdnadshavare som vårdar eller ger omsorg till minderåriga. Denna grupp omfattas dock av 5 kap. 10 § SoL och kommunernas skyldighet att erbjuda anhöriga stöd. Deras speciella problematik granskades delvis i av stöd till barn och unga med funktionsnedsättning – Ett (o)lösligt problem . I våra beskrivningar av anhörigomsorgens omfattning i och anhörigas behov av stöd ingår dock denna grupp då statistiken vi använder gäller alla anhöriga i en viss åldersgrupp. utgångspunkter för granskningen är lagstiftning och de intentioner som har uttryckts vid lagändringarna om stöd till anhöriga 1998 och 2009. En central utgångspunkt är att regeringen har ansett att det behövs ett nytt perspektiv på vård och omsorg som utgår från anhörigas grundläggande betydelse för att ge vård och stöd till närstående.8 8Ds 2008:18, s. 33, prop. 2008/09:82, s. 21 och SOU 1994:139, s.329. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE Samhället ansvarar för vård och omsorg.9 Det är kommunernas socialtjänst som ansvarar för att medborgare får det stöd och den hjälp som de behöver.10 Landstingen ansvarar för att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget.11 I samband med att 5 kap. 10 § SoL ändrades noterade i att ”… ändringsförslaget inte avser att tvinga närstående eller andra personer att utföra mer vård eller stöd, utan att underlätta för dem som av fri vilja utför sådana insatser.”12 Enligt svensk lagstiftning har anhöriga generellt sett ingen skyldighet att ge vård och omsorg till anhöriga. Undantagen från detta är vårdnadshavarens ansvar mot barn, 6 kap. 2 § (1949:381), och makars skyldigheter mot varandra, 6 kap. 1 § (1987:230). Av framgår att varje make själv avgör i vilken omfattning han eller hon vill hjälpa till med personliga omvårdnadssysslor såsom personlig hygien, toalettbestyr och matning. Men lagen bygger enligt regeringen på att makar ska leva på samma villkor och ha lika levnadsstandard, vilket innebär att makar har ett gemensamt ansvar för ekonomi och skötsel av hemmet, exempelvis tvätt, städning och inköp.13 Regeringen styr riket.14 Av regeringsformen framgår att det allmänna ska verka för social omsorg, trygghet och för goda förutsättningar för hälsa, men också för jämlikhet och för att motverka diskriminering.15 I finns ett långtgående och omfattande kommunalt självstyrelse där kommunernas och landstingens uppgifter enligt grundlagen ska anges i lag.16 Regeringen skriver i den förvaltningspolitiska propositionen att beslut på lokal nivå ökar förutsättningarna för att anpassa politiken till lokala förutsättningar och variationer och regeringen utgår från att det medför en högre effektivitet.17 När det gäller stöd till anhöriga har , 1998 och 2009, ändrat i socialtjänstlagen i syfte att förtydliga kommunernas ansvar för stöd till anhöriga. Staten har även satsat stimulansmedel för att främja utvecklingen i 9 Ds 2008:18, s. 34-35, prop. 2008/09:82, s. 34. 102 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). 113 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL. 2008/09:SoU19, s. 1. 2008/09:82, s. 12. 141 kap. 6 § regeringsformen (1974:152). 151 kap. 2 § regeringsformen. 2009/10:175, s. 24, 14 kap. 2 § regeringsformen. 2009/10:175, s. 83. kommunerna, infört ett nationellt samt riktat bidrag till anhörigorganisationer. anser att eftersom staten har valt att ändra i lagstiftningen i syfte att tydliggöra ett åtagande för kommunerna så ansvarar staten för att skapa goda förutsättningar för de uppgifter som ska utföras av kommunerna. utgår alltså från att staten har ansvar för förutsättningarna och systemkonstruktionen medan kommunerna själva ansvarar för genomförandet av uppgifterna. Vidare anser att regeringen har ett ansvar för att följa upp hur sådana lagändringar implementeras och vilka konsekvenser de får genom exempelvis tillsyn och uppföljning. 1.4.3Kommunernas ansvar för stöd till anhöriga Regleringen i 5 kap. 10§ SoL innebär endast att kommunen har en skyldighet att erbjuda stöd. Den ger dock ingen rättighet för den enskilde till ett visst stöd.18 Staten har gett kommunerna ett stort utrymme att själva avgöra vilket anhörigstöd de vill erbjuda. I förarbetena till lagändringarna 1998 och 2009 finns dock uttalanden som ger en vägledning om hur anhörigstödet bör se ut. Anhörigstödet bör vara förebyggande och kännetecknas av individualisering, flexibilitet och kvalitet. Även ansåg att detta var viktiga utgångspunkter.19 Det finns olika sätt som kommunerna kan fullgöra sitt ansvar på; service, bistånd till den anhörige och bistånd eller insatser till den närstående. Stödet kan erbjudas som en service i form av allmänt inriktade eller generellt utformade sociala tjänster. Service är tillgängligt för alla i kommunen utan biståndsbeslut. Exempel på insatser är avlösning, information, rådgivning, enskilda samtal eller gruppsamtal. Kommunerna dokumenterar inte vilka som deltar i en sådan insats.20 Insatser som ges som service kan inte Möjligheter saknas därmed till vägledning för kommunerna genom avgöranden i förvaltningsdomstolarna, så kallad praxis. Stöd genom bistånd till den anhörige Anhörigstöd kan också ges som bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL. Det saknas begränsningar för vilka typer av insatser en anhörig kan ansöka om. En person som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd från försörjning och livsföring 2008/09:82, s. 24 och s. 38. 2008/09:82 s. 21–22, bet. 2008/09:SoU19, s. 10–11, Ds 2008:18, s. 33, SOU 1994:139, 329–331 och prop. 1996/07:124, 133–134. 20Socialstyrelsen (2010a). STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå och biståndet ska utformas så att det stärker den enskildes möjligheter att leva ett självständigt liv. Paragrafen är bred och kan omfatta alla kommunens invånare om de uppfyller kraven i lagstiftningen. En ansökan om bistånd måste handläggas i särskild ordning och det finns en skyldighet att dokumentera handläggningen. Genom en utredning kommer handläggaren fram till om det föreligger ett behov av en insats och vilken insats som bäst kan tillgodose behovet, i dialog med den anhörige. anser att insatser som bistånd till anhöriga kan vara lämpligt vid insatser som riktar sig direkt till den anhörige, som exempelvis enskilda stödsamtal eller gruppsamtal som vänder sig till en begränsad grupp eller någon form av rekreationsvistelse.21 Vissa kommuner ger avlösning som bistånd till den anhörige, enligt Socialstyrelsen.22 Det finns inga anhörigstödsbestämmelser i lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS (1993:387). Däremot är många av insatserna som lagen ger rätt till ett stöd och en avlastning för anhöriga. Stöd genom insatser till den närstående enligt SoL och LSS Anhörigas behov av stöd kan vara svårt att skilja från de behov som den närstående har. Ofta innebär insatser som riktar sig till den närstående också ett stöd till den anhöriga. De lagstiftningar som reglerar kommuners verksamhet för närstående är främst SoL och LSS. Gemensamt för lagstiftningarna är att det är kommunens utredning och individuella prövning som avgör vilka insatser man har rätt till som enskild. Handläggningen ska dokumenteras och besluten kan överklagas. Det saknas rätt till juridisk hjälp i samband med överklaganden av sådana beslut. Om kommunen fattar ett beslut som går emot den enskilde ska kommunen informera om hur beslutet kan överklagas.23 Insatser till den närstående enligt SoL, som också kan vara ett stöd till den anhörige, är exempelvis hemtjänst, boendestöd, kortidsvård, dagverksamhet, behandlingsvistelse och särskilt boende. Rätten till insatser enligt LSS är begränsad. Personer har rätt till insatser i form av särskilt stöd och särskild service om de behöver sådan hjälp i sin livsföring 21Socialstyrelsen (2010a). 22Socialstyrelsen (2013c), s. 16. 2321 § förvaltningslagen (1986:223). och om deras behov inte tillgodoses på annat sätt.24 Insatserna för särskilt stöd och service räknas upp i 9 § LSS, bland annat ledsagarservice, kontaktperson, avlösarservice i hemmet och korttidsvistelse utanför hemmet. 1.4.4 Landstingens ansvar för anhörigstöd Landstingens ansvar för stöd till anhöriga kan räknas in i dels det generella förebyggande uppdraget, dels i målet för hälso- och sjukvårdslagen, HSL, om en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen.25 Stödet till minderåriga barn som anhöriga regleras dock i § HSL. Landstingen har ansvaret för LSS-insatsen rådgivning och personligt stöd.26 Syftet med insatsen är att ge personer som omfattas av LSS och deras anhöriga tillgång till experter som kuratorer, sjukgymnaster och psykologer.27 1.4.5Kommuner och landsting ska samverka Landstingen och kommunerna har en skyldighet att samverka kring en individuell vårdplan för den närstående.28 Den ska upprättas för individer som har behov av insatser från både hälso- och sjukvården och . Planen ska upprättas om eller kommunen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda, och om den enskilde samtycker till att den upprättas. Planen ska när det är möjligt upprättas tillsammans med den enskilde och dennes anhörige om det är lämpligt och den enskilde samtycker. För att genomföra granskningen har använt flera olika metoder. Granskningen bygger främst på intervjuer med olika aktörer som i huvudsak har gett en bild av anhörigas behov av stöd och om staten har gett förutsättningar för ett stöd till anhöriga omsorgsgivare som motsvarar behoven. Givet att alla anhörigas situationer är unika och att det finns stora variationer mellan kommuner och landsting har vi inte kunnat ge en i allt rättvisande bild av hur det ser ut med hjälp av enbart intervjuerna. Den bild som framkommit i intervjuer har dock stärkts av forskning och kvantitativa studier. säkra resultaten har två externa referenspersoner fått ge sina synpunkter på 24Vilka personer omfattas av lagstiftningen, det vill säga personkretsarna, och hur rätten till insatser ska bedömas framgår av 1 och 7 §§ LSS. 252 c § och 2 § HSL. 269 § 1 p LSS 27Socialstyrelsen (2013a), s 14–15. 28Detta framkommer i 3 f § HSL, och 2 kap. 7 § SoL. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE Det är professor och fil. Granskningens anhörigperspektiv har medfört att intervjuer med anhöriga och anhörig- och patientorganisationer har varit centralt för att fånga upp anhörigas behov och upplevelser. har genomfört 9 djupintervjuer med anhöriga som var och en, på olika sätt, gett omsorg till en sjuk, funktionsnedsatt eller äldre Vi har eftersträvat en blandning av anhöriga i olika livssituationer och med närstående med olika sjukdomsbilder/ eller diagnoser. De anhöriga har valts ut för att ge en bred bild av anhörigskapet och dess olika sidor. Vi har intervjuat sju förvärvarbetande anhöriga: dotter till mamma med demens och pappa med neurologisk sjukdom son till pappa med neurologisk sjukdom dotter till mamma med demens son till pappa med cancer son till mamma med demens två mammor till var sin vuxen son med diagnos i autismspektrumtillstånd Vi har också intervjuat två pensionärer: maka till make med neurologisk sjukdom maka till make med cancer och demens I intervjuerna har det funnits ett stort utrymme för de anhöriga att fritt berätta om sina upplevelser. Anhörigberättelserna och citat används i granskningen för att belysa de anhörigas upplevelser. Anhörigberättelserna återges i bearbetad form för att säkerställa anonymitet. Kontakter med anhöriga har förmedlats genom patient- och anhörigorganisationer samt genom anhöriga som tagit kontakt med . När det gäller anhöriga till personer med psykisk ohälsa har vi istället för djupintervju valt att använda oss av en skrift från med berättelser från fyra syskon till personer med Schizofreni.29 Det finns en risk för att förmedlingen av kontakter med anhöriga skulle leda till att vi enbart kom i kontakt med missnöjda anhöriga som sökt stöd hos sina respektive organisationer. Det har dock inte varit fallet utan de anhöriga har lyft fram såväl positiva som negativa upplevelser i kontakter med vård och omsorg samt kommunernas anhörigstöd. Vidare kompletteras bilden i djupintervjuerna av andra intervjuer och studier. 29 (2011). I granskningen har vi har intervjuat företrädare för , , , , och , unga och vuxna med utvecklingsstörning (FUB). Tillsammans företräder förbunden stora anhörig- och patientgrupper. De har därigenom en god överblick över många anhörigas behov och upplevelser. Förbunden representerar särintressen. Vi har ändå valt att använda ge en mer övergripande bild av anhörigas behov och upplevelser än den som framkommit i djupintervjuer. Förbundens bild av anhörigas behov och upplevelser har också stärkts i intervjuer med , forskare vid vid universitet, företrädare för Nka samt av enkätundersökningar till anhöriga som andra aktörer har genomfört. Vi har intervjuat företrädare för Nka i granskningen. Vi intervjuade ett tjugotal forskare och praktiker som arbetar mot olika grupper av anhöriga: anhöriga till äldre, personer med funktionsnedsättning och personer med psykisk ohälsa, samt minderåriga barn som anhöriga. Praktikerna är personer som arbetar med att ge anhöriga stöd i kommuner och landsting. Forskarna arbetar vid olika universitet, högskolor samt forsknings- och utvecklingsenheter men är även verksamma vid Nka. Dessa intervjuer har bidragit till att bekräfta den bild som framkommit i intervjuer med anhöriga och anhörig- och patientorganisationer. Intervjuerna har också bidragit med information om vilka frågor forskningen arbetar med. Bilden som vi fått i intervjuer med företrädare för Nka har också bekräftats av forskare verksamma vid vid samt av företrädare för . Vi har även intervjuat kommunanställda i syfte att få en bild av behovsprövning och anhörigstöd. Vi har också intervjuat personal vid Radiumhemmet på och Habiliteringen i för att få en bild av hur landstingen kan arbeta med anhöriga. Dessa intervjuer har i stor utsträckning bekräftat den bild som framkommit i övriga intervjuer, men har även bidragit med information om kommunernas och landstingens utmaningar. 1.5.2Kartläggningar och kvantitativa studier från andra aktörer För att komplettera de bilder som framkommer i intervjuer har olika kvantitativa studier och kartläggningar använts tillsammans med forskning. För tre kvantitativa studier anser vi att följande är värt att påpeka: Regeringen har gett i uppdrag att beskriva anhörigstödets utveckling i kommunerna. Vi har använt kartläggningar för att beskriva hur anhörigstödet ser ut i kommunerna då det inte finns möjligheter att beskriva det utifrån socialtjänststatistiken. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE Vi har valt att redovisa data ur två av de befolkningsstudier som finns om anhöriga: befolkningsstudie och Szebehely, Ulmanen och Sands studie av personer i åldrarna 45–. Vi har använt studierna då de ger bästa möjliga kunskap . studie riktades mot 15 000 slumpmässigt utvalda personer i åldern som ombads fylla i en enkät . Bortfallet var dock inte slumpmässigt, för mer information om detta hänvisar vi till bortfallsanalys. anser att resultatet bör tolkas med viss försiktighet på grund av bortfallets storlek och att uppräkningarna på befolkningsnivå har gjorts på ett urval personer. Forskarnas studie baseras på en postenkät som skickades till 6 000 slumpmässigt utvalda personer i befolkningen i åldrarna 45–. För att ge en bild av kommunala handläggares situation och villkor har vi använt en undersökning från fackförbunden och . Undersökningen byggde på frågor till biståndshandläggare och hemtjänstpersonal inom äldreomsorgen. Svar om arbetsvillkoren för biståndshandläggare inom äldreomsorgen gavs av 242 personer och 196 personer . En referensgrupp bestående av forskare inom olika discipliner har sammanträtt för att diskutera den problembild som framkommit i granskningen: med. dr och funktionshinderforskare , psykiatriker och docent , docent och forskningsledare vid samt fil. dr i sociologi och forskare vid vid och vid Nka, . Formen för mötet var semistrukturerad och kretsade kring några frågor som hade skickats ut till mötesdeltagarna på förhand. Deltagarna valdes ut utifrån att de på olika sätt forskat kring anhörigas eller närståendes situationer. Tillsammans täcker de in anhöriga till äldre, personer med funktionshinder, psykisk ohälsa och anhöriga ur ett vidare perspektiv. i livet blir de flesta av oss anhöriga omsorgsgivare till en familjemedlem, släkting eller god vän som drabbas av sjukdom, en funktionsnedsättning eller som behöver hjälp på grund av hög ålder. Att vara anhörig omsorgsgivare är en naturlig del i livet. För många är det självklart att ställa upp och ge omsorg till sina nära och kära i sådana situationer. Enligt en studie som genomfört kan det vara så många som 1,3 miljoner anhöriga i vuxen ålder som , eller ger omsorg till en närstående.30 Givet att varje anhörigs situation är unik är det svårt att ge en heltäckande bild av hur anhöriga uppfattar sin situation. I detta kapitel beskriver vi vilka de anhöriga är, vilken omsorg de ger och hur livet kan påverkas av att vara anhörig. Detta gör vi utifrån befolkningsstudier som andra aktörer har genomfört samt intervjuer med anhöriga, patient- och anhörigorganisationer, företrädare för anhöriga och och forskare. 2.1De anhöriga och omfattningen på den omsorg de ger Ingen studie har genomförts på befolkningsnivå som kartlägger helhetsbilden av vilka de anhöriga är och varför de ger omsorg till en närstående. Detta innebär dock inte att det helt saknas kunskap, snarare att det finns en mängd olika studier som bidrar med olika typer av kunskap. Här återger vi vissa resultat från studie och Szebehely, Ulmanen och Sands studie . För en mer heltäckande bild hänvisar vi till respektive studie. 2.1.1Självklart och positivt för många att ge omsorg av de som svarade på enkät tyckte att det kändes bra att ge omsorg. Känslan av att hjälpen man ger inte räcker till upplevde av de svarande. kände att den hjälp man ger aldrig är tillräcklig. Det var fler kvinnor än män som upplevde att omsorgen är otillräcklig.31 30Socialstyrelsens befolkningsstudie , s. 7. 31Socialstyrelsens befolkningsstudie , s. 37–40. STÖDET TILL ANHÖRIGA OMSORGSGIVARE 2.1.2Det är vanligast att vuxna barn ger omsorg till föräldrar Hälften av de anhöriga gav omsorg till en förälder enligt studie. Omsorg till en make/maka/partner gavs av en fjärdedel av de anhöriga. En femtedel gav omsorg till ett syskon eller en annan släkting. Det var vanligare att kvinnor gav omsorg än att män gjorde det. Att ge omsorg var vanligast i åldrarna 45–, det vill säga vuxna barn som gav omsorg till sina föräldrar. Däremot var den omsorgen som personer i åldrarna 65–gav den mest omfattande. De gav vanligtvis omsorg till en make/maka/partner.32 2.1.3Stora variationer i omfattningen på anhörigomsorgen Det finns stora variationer i hur mycket och hur ofta anhöriga ger omsorg. Av de anhöriga som svarade på enkät gav de flesta, , omsorg . Något mindre vanligt var det att ge omsorg , , eller , . Majoriteten av de anhöriga, , uppskattade att omsorgen tog 1 till , medan uppskattade att de gav i omsorg . Tillsammans visar och forskarnas studier att omsorg ges i störst utsträckning när den anhöriga bor tillsammans med den närstående.33 Forskning visar att anhöriga underskattar nedlagd tid I befolkningsstudierna har anhöriga uppskattat omfattningen av sitt omsorgsgivande i efterhand. En forskningsstudie har visat att det är vanligt att anhöriga underskattar den tid de lägger ner på omsorg. I en studie av anhörigas omsorgsgivande till personer med psykos visade det sig att anhöriga underskattade den tid de ägnade åt att vårda sina närstående när forskarna använde en metod som byggde på att anhöriga skulle uppskatta omfattningen av sina insatser. När skattningen kompletterades med en dagboksmetod blev resultaten annorlunda och den anhörigas insatser ökade. Forskarna förklarade resultaten med att de insatser anhöriga gör blir en del av vardagen och att insatserna normaliseras och att det därför blir svårt att i efterhand urskilja vilket arbete man har lagt ned.34 2.1.4Praktisk hjälp är den vanligaste typen av omsorg Vilken typ av omsorg eller hjälp som anhöriga ger varierar men de flesta ger flera olika typer av stöd.