prop · H103100 · 2014-04-09 00:00:00 — Diagram 4.8 Andel som inte lämnar inkomstgrupp 1 de nästkommande fem åren, 1995–2000 resp. 2007–2012 Inrikes födda Utrikes födda 20–29 år Källor: och egna beräkningar. 2013/14:100 Bilaga 2 4.3Kunskapsöversikt: Svenska och inter- övergripande intrycket är ändå att de resultat nationella studier av inkomströrlighet som presenteras i avsnitt 4.2 ovan ligger väl i I och de övriga nordiska länderna erbjuder taxeringsregister mycket goda möjligheter att följa individer . Re- gistren innehåller inkomstuppgifter för alla inkomsttagare under samtliga år som dessa bor och har en inkomst i landet. Forskare kan även välja mellan att studera exempelvis arbetsinkomst, bruttoinkomst och disponibel inkomst. Nackdelen med data från taxeringsregister är att det kan vara svårt att mäta hushållsinkomster och att justera för stordriftsfördelar. I andra västländer utnyttjar forskare framför allt enkätundersökningar. Fördelen med dessa data är att de innehåller mycket information om olika typer av inkomst och om hushållens sammansättning. En nackdel är att urvalen typiskt sett är små, vilket försvårar analyser av delgrupper i befolkningen.38 Forskningslitteraturen är relativt begränsad, vilket troligtvis främst beror på att den typ av data som krävs för att analysera inkomströrlighet endast finns i ett mindre antal länder. I en genomgång av 22 forskningsstudier konstateras att hälften analyserade endast ett land, att endast åtta länder figurerade (med undantag för en studie av tolv länder) och att 18 av de 22 studierna analyserade inkomströrligheten i USA.39 Långsiktiga inkomster är jämnare fördelade En rad studier finner att fördelningen av genomsnittsinkomsterna är betydligt jämnare än fördelningen av årsvisa inkomster. Det är ofta svårt att direkt jämföra resultaten i olika studier eftersom de varierar beträffande frågeställningar, dataunderlag, metod samt hur analysen omfattar. 38Dessutom är undersökningarna sällan årliga. Forskare väljer därför ofta att ersätta de data som saknas med värden som bedöms vara de mest sannolika. Detta introducerar dock mätfel, vilket försämrar jämförbarheten och mellan länder. 39Se Burkhauser och Couch, Intragenerational Inequality and Intertemporal Mobility, The Handbook of Economic Inequality, 2009. linje med den samlade empiriska forskningen på området. I en studie drogs slutsatsen att spridningen (mätt med Gini-koefficienten) för långsiktiga inkomster var lägre än den genomsnittliga spridningen för årsinkomster –1990.40 I en annan studie analyserades perioden –2009 och då drogs slutsatsen att den långsiktiga spridningen var lägre än den kortsiktiga för personer i åldern 51–, och lägre för personer i åldern 21–30 år.41 Den första studien baserades på Levnadsnivåundersökningen och den andra på LINDA-data. I en tidigare fördelningspolitisk redogörelse konstaterades att inkomstskillnaderna minskade när mätperioden förlängdes till sex år.42 I en annan fördelningspolitisk redogörelse utsträcktes tidsperspektivet till att gälla individers totala livsinkomster. Då halverades inkomstskillnaderna jämfört med de genomsnittliga inkomstskillnaderna för årliga inkomster.43 Beräkningarna baserades dock på simulerade data, eftersom det saknas tillräckligt långa tidsserier för att kunna mäta personers faktiska livsinkomster. Studier som mer explicit har undersökt vilka faktorer som påverkar inkomströrligheten har genomgående funnit att rörligheten avtar med stigande ålder.44 Rörligheten i individernas justerade disponibla inkomst påverkas i hög grad av förändringar i hushållens sammansättning, t.ex. av separationer eller av att barn flyttar till eget hushåll.45 Inkomströrligheten tycks inte variera nämnvärt mellan män och kvinnor.46 Det är vi- 40Se Aaberge, , , , , och , Income Inequality and Income Mobility in the Scandinavian Countries Compared to the , Review of Income and Wealth 48(4), 2002. 41Se Välfärdsrapport från och Samhälle. 1998/99:1 Förslag till statsbudget, finansplan m.m. bilaga 5. 2006/07:1 Förslag till statsbudget, finansplan m.m. bilaga 3. Liknande resultat redovisas i två andra studier med simulerade livsinkomster, se Ds 1994:135 och SOU 2003:110. 44Se t.ex. Välfärdsrapport från och Samhälle. 45Se , Distribution: Economic Mobility in in Comparison with the , 19, 1990. 46Se t.ex. Zandvakili och , Dynamic of Income Inequality in , 8, 1999. 2013/14:100 Bilaga 2 dare svårt att hitta studier som funnit signifikanta skillnader i inkomströrlighet mellan infödda svenskar och utrikes födda. Inkomströrlighetens utveckling har undersökts i en tidigare fördelningspolitisk redogörelse (1999). Resultaten visade på en viss minskning av rörligheten i disponibla hushållsinkomster till mitten av , men förklaringen antogs vara att inkomststatistiken hade förändrats i samband med skattereformen 1990–1991.47 En forskningsstudie av rörligheten i disponibla hushållsinkomster –2000 och 2000– 2009 kunde inte identifiera några större förändringar . För unga vuxna verkar dock inkomströrligheten vara något lägre än på 1990–talet.48 Det finns även rörlighetsstudier som använder andra inkomstmått än disponibel hushållsinkomst. Arbetsinkomsternas rörlighet har analyserats genom att dela in inkomstskillnaderna i en rörlighetskomponent och en komponent som återspeglar de långsiktiga inkomsternas spridning.49 Över tid finns vissa variationer i de olika delarnas bidrag till den totala inkomstspridningen, men huvudresultatet är att den ökade spridningen framför allt kan kopplas till en ökad ojämlikhet i långsiktiga inkomster, medan den tillfälliga, eller transitoriska, inkomströrligheten i stort sett är oförändrad. Faktorer som driver inkomstskillnader verkar därmed inte främst vara kopplade till inkomströrlighet utan till institutionella eller ekonomiska faktorer.50 1998/99:1 Förslag till statsbudget, finansplan m.m. bilaga 5. 48Se Välfärdsrapport från och Samhälle. 49Se , The 1990s in Swedish Earnings Inequality – Persistent or Transitory?, Applied Economics 39(1), 2007 och , A New Picture of Swedish Earnings Inequality: Persistent and , 1960–1990, Review of Income and Wealth 54(3), 2008. 50En annan studie undersöker arbetsinkomsternas utveckling för vuxna män under perioden 1981ï2005. På årsbasis redovisas en klar uppgång i spridningen och denna uppgång återfinns också när inkomsterna mäts över perioder . Det är således svårt att hitta någon uppgång i rörligheten –2005 (se och , Searching for Optimal Inequality/Incentives, i , och (Eds. ), Reforming the Welfare State – Recovery and Beyond in , 2010). 4.3.2Länderjämförande studier och trender i inkomströrlighet i andra länder När länder jämförs är det ofta de nordiska länderna, ett antal andra europeiska länder och som ingår. Ett flertal studier har testat hypotesen att ekonomi är mer dynamisk och har en högre grad av inkomströrlighet än europeiska länders ekonomier. Sammantaget visar forskningen att det inte finns något tydligt samband mellan kortsiktig inkomstspridning och inkomströrlighet.51 Rörligheten har visat sig vara ungefär lika stor i som i de undersökta europeiska länderna. Rangordningen av länder med avseende på inkomstspridning är i stort sett densamma när man utgår från årsinkomster som när man utgår från långsiktiga inkomster. De nordiska länderna har de jämnast fördelade långsiktiga disponibla inkomsterna, därefter kommer de stora europeiska länderna, och störst spridning finns i . Trender i inkomströrlighet i andra länder Det finns inte någon tydlig generell trend i inkomströrligheten . I finner forskarna i princip inga förändringar alls sedan 1970-talets slut.52 Även i tycks inkomströrligheten ha varit förhållandevis stabil under senare år.53 Flera amerikanska studier ger också bilden av en stabil nivå på inkomströrligheten i USA.54 Arbetsinkom- 51Se Burkhauser och Couch, Intragenerational Inequality and Intertemporal Mobility, The Handbook of Economic Inequality, 2009. 52Se t.ex. , Changing : Income Mobility and in , , 2011. I en annan studie, och , Trends in Individual Income Growth: Measurement Methods and British Evidence, 2011:06, , 2011, studeras individuell inkomstökning och där påträffas visserligen en del skillnader mellan olika perioder , men det förefaller inte heller finnas någon entydig trend i detta rörlighetsmått. 53Se och , Can Households and Welfare States Mitigate Rising Earnings Instability?, Review of Income and Wealth 59(2), 2013. 54Se t.ex. Gittelman och , Mobility Patterns Changed?, Demography 36, 1999. Denna studie använder den s.k. PSID- databasen och analyserar disponibla hushållsinkomster –1992. Se även , DeLeire, och Schwabisch, Estimates of Year- to-Year Volatility in Earnings and in Household Incomes from Administrative, Survey, and , 46(4), 2011, som studerar perioden –2003. sternas rörlighet förefaller dock ha ökat under 1990- och 2000-talen.55 En uppmärksammad studie utnyttjar data från i sedan 1930-talet.56 Forskarna finner två tydliga mönster i data beträffande arbetsinkomsternas utveckling. För det första har inte inkomströrligheten sett över den totala befolkningen förändrats nämnvärt under hela denna långa period. För det andra finns det tydliga könsskillnader. Mäns arbetsinkomster har blivit mer ojämlika både på kort och på lång sikt, och rörligheten har sjunkit något . Kvinnors arbetsinkomster har å andra sidan rört sig kraftigt uppåt och blivit mer jämnt fördelade, något som återspeglar dels kvinnors ökade arbetskraftsdeltagande och dels att arbetsvillkoren i yrkeslivet har blivit mer jämställda. 5 Ekonomiska drivkrafter till arbete Skatte- och transfereringssystemens utformning, och de drivkrafter till arbete som finns inbyggda i systemen, är av avgörande betydelse för möjligheten att åstadkomma ett ökat välstånd. Drivkrafterna till arbete är även viktiga för inkomstfördelningens utveckling. Svaga drivkrafter i den nedre delen av inkomstskalan kan ge upphov till fattigdomsfällor som drar isär inkomstfördelningen. Små skillnader mellan arbetsinkomsten och inkomsten vid sjukdom eller arbetslöshet minskar de ekonomiska drivkrafterna till att arbeta. Arbetsutbudet hämmas också om det ekonomiska utbytet av arbete är svagt för den som överväger att gå från deltidstill heltidsarbete. Svaga drivkrafter kan även medföra att färre väljer att byta jobb eller yrke, utbilda sig eller att flytta till orter där arbete finns. I detta avsnitt redovisas hur drivkrafterna till att arbeta har utvecklats –2014. Beräkningarna har gjorts med mikrosimuleringsmodellen FASIT och utfallsdata (HEK) . Be- räkningarna bygger på en pro- 55Se och , The Rising Instability of U.S. Earnings, 23, 2009. 56Se Kopczuk, Saez och Song, Earnings Inequality and Mobility in the : Evidence from Since 1937, 125, 2010. 2013/14:100 Bilaga 2 gnostiserad befolknings- och inkomststruktur, men på faktiska förändringar i regelsystemen.57 För personer som arbetar mäts ofta de ekonomiska drivkrafterna till ett ökat arbetsutbud av marginaleffekten. Den definieras som den andel av en marginell inkomstökning som faller bort i ökad skatt, ökade avgifter och minskade transfereringar. Ju lägre marginaleffekt desto mer lönsamt är det att arbeta en extra timme. En marginalskattesänkning, som bidrar till att sänka marginaleffekten, kan i teorin ha två motverkande effekter på arbetsutbudet. Å ena sidan lönar sig arbete bättre, vilket tenderar att öka arbetstiden. Å andra sidan innebär skattesänkningen att individer kan öka sin fritid utan att inkomsten sjunker. Denna inkomsteffekt tenderar att minska arbetstiden. Från en teoretisk utgångspunkt kan man inte dra någon slutsats om vilken effekt som överväger.58 I studier på svenska data brukar dock inkomsteffekten vara mycket liten, vilket innebär att sänkta marginaleffekter kan antas leda till ett ökat antal arbetade timmar.59 Den genomsnittliga marginaleffekten har minskat , från till , sedan regeringen tillträdde 2006 (se tabell 5.1). Den huvudsakliga förklaringen till detta är de förändringar som har skett i skattesystemet. Införandet av jobbskatteavdraget 2007, och förstärkningarna –2010 och 2014, är tillsammans med den justerade nedre skiktgränsen för statlig inkomstskatt 2009 de viktigaste förändringar som har gjorts.60 57Se underbilagan för en detaljerad redogörelse för hur beräkningarna gjorts och av de begrepp och definitioner som används. 58Jobbskatteavdraget, som sänker marginalskatten endast i låg- och medelinkomstskikten, får ingen effekt på marginalskatten för individer i de högsta inkomstskikten. Genomsnittsskatten sjunker däremot för dessa individer, och reformen ger endast upphov till en inkomsteffekt som kan förväntas reducera arbetsutbudet. 59För en bred genomgång av arbetsutbudsteori och svenska empiriska arbetsutbudsstudier, se och , Labor Supply, Tax Base, and Public Policy in , i , och (Eds. ), Reforming the Welfare State – Recovery and Beyond in , 2010. 60En förändrad genomsnittlig marginaleffekt i inkomstskattesystemet kan förklaras dels av regelförändringar, dels av övriga faktorer (t.ex. en förändrad befolknings- och inkomststruktur). över hela perioden –2014 är det de reformer som genomfördes –2010 som har haft störst effekt (se ekonomiska vårproposition prop. 2009/10:100 bilaga 4). 2013/14:100 Bilaga 2 Tabell 5.1 Genomsnittlig marginaleffekt i olika ersättningssystem 2006 och 2014 Marginaleffekt i procent och förändring i procentenheter -6,4 -0,1 -0,3 -0,1 -0,2 -7,1 Källor: och egna beräkningar. Marginaleffekten har sänkts för samtliga inkomstgrupper (se diagram 5.1). Jobbskatteavdragets fokusering på låg- och medelinkomsttagare har inneburit att marginaleffekten sänkts mer i botten av fördelningen än i toppen. Därigenom har incitamenten till arbete och egenförsörjning stärkts mest för dem med svagast förankring på arbetsmarknaden. Diagram 5.1 Genomsnittliga marginaleffekter för olika inkomstgrupper 2006 och 2014 Inkomstgrupp (justerad disponibel inkomst) Källor: och egna beräkningar. Eftersom kvinnor i genomsnitt har lägre lön (och i större utsträckning arbetar deltid) än män, är marginaleffekterna i genomsnitt lägre för kvinnor än för män (se tabell 5.2). Marginaleffekterna varierar också mellan olika hushållstyper. Barnfamiljer har högre marginaleffekter än familjer utan barn. Ensamstående med barn har de högsta marginaleffekterna. Det ensamma ansvaret för barn och hushåll kan begränsa möjligheterna till heltidsarbete, vilket ger ett ökat behov av stöd från olika transfereringar. Ensamstående med barn träffas därför ofta av kombinationseffekter av barnomsorgsavgifter, skatter, och transfereringar, som tillsammans medför att marginaleffekten blir hög. Ensamstående med barn är dock, tillsammans med ensamstående utan barn, de hushåll för vilka marginaleffekten har minskat kraftigast till följd av jobbskatteavdraget. Tabell 5.2 Marginaleffekt 2014 efter hushållstyp och kön (20–), med och utan jobbskatteavdrag Marginaleffekt i procent och förändring i procentenheter -5,6 -3,7 -5,1 -4,7 -4,2 Sammanboende med 1 barn -4,6 Sammanboende med 2 barn -4,2 Sammanboende med 3+ barn -4,5 -4,7 Källor: och egna beräkningar. Hur höga ersättningsnivåerna bör vara i olika välfärdssystem är en svår avvägning. Allt för höga ersättningsnivåer medför att arbete lönar sig i för liten utsträckning. är det viktigt att ersättningarna är tillräckligt höga för att utgöra ett väl fungerande skydd mot inkomstbortfall vid oönskade händelser. För låg ersättning vid sjukdom eller arbetslöshet kan ge upphov till försörjningsproblem och dessutom minska tilltron till generella offentliga försäkringar. För att upprätthålla systemens legitimitet och minimera fusk och otillbörligt nyttjande krävs väl avvägda ersättningsnivåer som främjar arbete. Det behövs dessutom väl fungerande kontroller av försäkringssystemen. För personer som står utanför arbetsmarknaden och får sin försörjning från olika välfärdssystem kan drivkrafterna till arbete mätas med den s.k. ersättningsgraden. Ersättningsgraden definieras som kvoten mellan den disponibla hushållsinkomsten när individen får sin försörjning via sociala ersättningar och den disponibla hushållsinkomsten vid arbete. Ju lägre ersättningsgrad desto mer lönsamt är det att arbeta. En reform som ökar avkastningen av arbete i förhållande till sociala ersättningar (t.ex. jobbskatteavdraget) gör att ersättningsgraden sjunker, vilket innebär att arbete blir mer lönsamt. Beräkningarna i detta avsnitt avser endast ersättningar från de offentliga ersättningssystemen. Utöver detta tillkommer i många fall även avtalad ersättning. Det innebär att ersättningsgraden i praktiken oftast är högre än vad som anges i denna framställning. Bristande dataunderlag gör dock att det inte finns någon möjlighet att beakta detta i beräkningarna.61 Regeringens förändringar av arbetslöshetsförsäkringen, sjukförsäkringen och skattesystemet syftar till att stärka arbetslinjen och göra det mer lönsamt att arbeta. Skillnaden mellan att vara i arbete eller att få sin försörjning från socialförsäkringssystemet har därför ökat. har ersättningsgraden minskat i arbetslöshetsförsäkringen, i sjukförsäkringen och i sjuk- och aktivitetsersättningen (se diagram 5.2). Den genomsnittliga ersättningsgraden vid ersättning från arbetslöshetsförsäkring, sjukpenning, samt sjuk- och aktivitetsersättning beräknas 2014 uppgå till , respektive . Diagram 5.2 Ersättningsgrader vid arbetslöshet, sjukpenning samt sjuk- och aktivitetsersättning 2006–2014 Anm.: Utfallsdata 2006–2012, prognos 2013 och 2014. Ev. kompletterande avtalsförsäkringar ingår inte i beräkningarna. Källor: och egna beräkningar. 2013/14:100 Bilaga 2 resultatet är generellt och gäller således även för sjukförsäkringen och sjuk- och aktivitetsersättningen. Eftersom det är personer med låga inkomster som i stor utsträckning har de högsta ersättningsgraderna innebär förändringen att drivkrafterna till arbete stärkts för många grupper med en svag förankring på arbetsmarknaden. Diagram 5.3 Ersättningsgrader fördelade efter arbetsinkomstens storlek 2014 Arbetsinkomst (1000-tal kronor) Anm.: Ev. kompletterande avtalsförsäkringar ingår inte i beräkningarna. Källor: och egna beräkningar. Diagram 5.4 Andel personer med olika ersättningsgrader vid arbetslöshet 2006 och 2014 Anm.: Ev. kompletterande avtalsförsäkringar ingår inte i beräkningarna. Källor: och egna beräkningar. I samtliga ersättningssystem är den genomsnittliga ersättningsgraden högst för personer med låga inkomster och ersättningsgraden avtar med stigande inkomst (se diagram 5.3). Av diagram 5.4 framgår att det skett en kraftig minskning av andelen personer med ersättningsgrader . Diagrammet visar effekten i arbetslöshetsförsäkringen, men 61 Ökade kostnader i form av t.ex. resor och måltider som följer av att arbeta har inte beaktats vid beräkningar av ersättningsgraden. Ersättningsgraden är generellt sett lägre för män än för kvinnor (se tabell 5.3). Det beror på att männen i genomsnitt har högre inkomster. Skillnaden mellan kvinnors och mäns ersättningsgrader varierar mellan de olika systemen. Kvinnors ersättningsgrad ligger i genomsnitt än männens. Skillnaden mellan könen är lägst i sjukförsäkringen. Den ekonomiska drivkraften är starkast för ensamstående, i synnerhet för ensamstående utan barn. För sammanboende är ersättningsgraden i genomsnitt högre och drivkraften till arbete därmed svagare. Det är till stor del en följd av att makens inkomst påverkar storleken på ersätt- 2013/14:100 Bilaga 2 ningsgraden.62 Detta är särskilt tydligt för hushåll utan barn. Ensamstående utan barn behåller i genomsnitt av den disponibla inkomsten vid arbetslöshet. Det kan jämföras för sammanboende utan barn. Tabell 5.3 Ersättningsgrader 2014 efter hushållstyp och kön (20–) Sammanboende med 1 barn Sammanboende med 2 barn Sammanboende med 3+ barn Anm.: Ev. kompletterande avtalsförsäkringar ingår inte i beräkningarna. Källor: och egna beräkningar. 5.3Utbytet av marknadsarbete jämfört med hemarbete eller annan oavlönad aktivitet Jobbskatteavdraget innebär en generell skattesänkning för alla med förvärvsarbete och är regeringens enskilt viktigaste reform för att stimulera arbetsutbudet. Som visats ovan påverkar sänkt skatt på arbete drivkrafterna att arbeta både för personer som jobbar och personer som får sin försörjning från olika transfereringssystem. En tredje kategori som förväntas påverkas är de som av olika skäl har valt att ställa sig utanför arbetskraften och inte heller erhåller ersättning från något välfärdssystem. När den relativa lönsamheten av marknadsarbete ökar förväntas fler individer välja att delta i arbetskraften.63 Det ökade arbetskraftsdeltagandet uppkommer på flera olika sätt. 62Tillsammans med en makes inkomst blir den egna inkomstens bidrag till hushållets inkomst relativt lägre, och ett inkomstbortfall betyder därmed mindre relativt sett. 63Arbetskraftsdeltagandet för en enskild individ brukar analyseras som ett val mellan marknadsarbete och fritid. Individen väljer marknadsarbete framför fritid om det ger större nytta. Valet påverkas bl.a. av individens lön, skatte- och transfereringssystemets utformning, arbetsfria inkomster och hur individen värderar inkomst i förhållande till fritid. menten att träda in på arbetsmarknaden ökar för personer som inte arbetar (t.ex. hemarbetande och övriga som valt att inte delta i arbetskraften). Äldre personer blir kvar i arbetslivet längre när de ekonomiska drivkrafterna att arbeta ökar som de yngres incitament att komma in på arbetsmarknaden något snabbare ökar. Drivkrafterna att arbeta för personer som står utanför arbetskraften, och inte heller erhåller ersättning från något välfärdssystem, kan t.ex. mätas med hjälp av den inkomstökning efter skatt som följer av att arbeta, jämfört med att stå utanför arbetskraften. Den direkta effekten av jobbskatteavdraget är att lönen efter skatt har ökat med ca 1 000–för de flesta förvärvsarbetande (se tabell 5.4). För en person som står utanför arbetskraften, men som överväger att börja arbeta, innebär detta att utbytet av att gå från icke-arbete till arbete har ökat med till följd av jobbskatteavdraget.64 Utbytet har ökat relativt mer för låginkomsttagare än för höginkomsttagare. Tabell 5.4 Förändring av nettoinkomst till följd av jobbskatteavdraget för olika årsinkomster Inkomst i kronor och förändring i procent till följd av jobbskatte- Anm.: Beräknat med genomsnittlig kommunalskattesats (31,) och prisbasbelopp och skiktgränser. Källa: Egna beräkningar. 64 Här bortses från eventuella inkomstförluster som kan uppkomma om hushållet har inkomstberoende ersättningar, t.ex. bostadsbidrag, som reduceras när individen börjar arbeta. 5.4Effekter av regeringens politik Regeringen bedömer att de strukturreformer som genomförts 2006– 2014 varaktigt ökar sysselsättningen (dvs. sysselsättningen i genomsnitt över konjunkturcykeln) med ca 250 000 personer på lång sikt (se tabell 5.5). Reformerna påverkar inte enbart sysselsättningen, utan väntas även öka antalet arbetade timmar, t.ex. genom att färre personer är sjukfrånvarande och genom att de som redan är sysselsatta arbetar mer. Sammantaget bedöms de genomförda strukturreformerna varaktigt öka antalet arbetade timmar med på lång sikt, vilket motsvarar ca 270 000 årsarbetskrafter. Jobbskatteavdraget bedöms bidra med ungefär hälften av denna ökning. Tabell 5.5 Effekter av regeringens politik på lång sikt Förändring i procent om annat ej anges -0,8 -0,7 -0,2 -0,3 -0,2 -0,1 -0,05 -1,8 Anm.: 1) Antal personer i åldersgruppen 15–. 2) Förändring i procentenheter. 3) Antal arbetade timmar omräknat till årsarbetskrafter. En årsarbetskraft motsvarar . Källa: Egna beräkningar. Regeringens bedömning baseras på den forskning som finns kring effekterna av olika åtgärder, t.ex. om hur förändringar i skattesystemet, socialförsäkringen eller inom arbetsmarknadspolitiken påverkar arbetsutbudet och sysselsättningen. Kunskapen om effekternas storlek, särskilt i vilken takt de slår igenom, är dock långt ifrån fullständig. De bedömningar som redovisas i tabell 5.5 är därmed osäkra.65