prop · H10389 · 2014-03-18 00:00:00 — 2013/14:89 Paragrafen innehåller ett ombudskrav för patenthavare som saknar hemvist i och bestämmelser om hur sådana patenthavare delges stämning, kallelser och andra handlingar i vissa mål och ärenden. Övervägandena finns i avsnitt 5. Genom införandet av ett fjärde stycke undantas innehavare av europeiska patent med enhetlig verkan från bestämmelsernas tillämpning. Det innebär att en innehavare av ett sådant patent inte behöver ha ett ombud som är bosatt här. Därmed har patentmyndigheten inte heller någon skyldighet att anteckna det i patentregistret. Det nya stycket innebär också att paragrafens särskilda bestämmelser om delgivning inte är tillämpliga i fråga om innehavare av europeiska patent med enhetlig verkan. Innehavare av sådana patent får i stället delges på annat sätt. Det kan t.ex. ske med tillämpning av och rådets förordning (EG) nr 1393/2007 av om delgivning i medlemsstaterna av rättegångshandlingar och andra handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (delgivning av handlingar) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1348/2000, delgivningsförordningen. I förhållande till och kan den nordiska överenskommelsen om inbördes rättshjälp genom delgivning och bevisupptagning (SÖ 1975:42) vara tillämplig. Delgivning kan i vissa fall också ske med stöd av 3 § delgivningslagen (2010:1932). Undantaget är en följd av att enhetlig verkan registreras av det europeiska patentverket i det europeiska patentregistret, inte av patentmyndigheten i det (artiklarna 2 d, 2 e och 9.1 i patentförordningen). Det europeiska patentverkets register innehåller uppgifter som kan användas vid delgivning av innehavare av europeiska patent med enhetlig verkan. Där finns uppgifter om t.ex. patenthavarens namn, adress och nationalitet. Om patenthavaren har ett ombud, innehåller registret också uppgifter om ombudets namn och adress. Svenska domstolar och myndigheter kommer behöva delge innehavare av europeiska patent med enhetlig verkan bara i ett begränsat antal fall. Det behovet kan finnas t.ex. i ett mål i svensk domstol om meddelande eller upphävande av en tvångslicens för att här utöva en uppfinning som skyddas av ett sådant patent eller om ändring av villkoren för en sådan. Som utgångspunkt är det nämligen svensk rätt som reglerar frågor om sådana tvångslicenser (skäl 10 i patentförordningen). 80 § Med europeiskt patent avses ett patent som meddelas av det europeiska patentverket enligt den i avslutade europeiska patentkonventionen. Med europeisk patentansökan avses en patentansökan som görs enligt konventionen. En ansökan om ett europeiskt patent görs hos det europeiska patentverket. En sådan ansökan får ges in även till patentmyndigheten för att av denna vidarebefordras till det europeiska patentverket. En ansökan som avses i artikel 76 i konventionen (europeisk avdelad ansökan) ska dock alltid ges in till det europeiska patentverket. Europeiska patent kan ha enhetlig verkan i enlighet med Prop. 2013/14:89 och rådets förordning (EU) nr 1257/2012 av om genom- förande av ett fördjupat samarbete för att skapa ett enhetligt patentskydd. Paragrafen innehåller inledande bestämmelser om europeiska patent för och europeiska patentansökningar som omfattar . Frågan behandlas i avsnitt 5. I ett nytt tredje stycke införs en upplysning om att europeiska patent genom patentförordningens tillämpning kan ha enhetlig verkan. europeiskt patent med enhetlig verkan har samma rättsverkan i alla medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet om ett enhetligt patentskydd (artikel 3.2 i patentförordningen). För att uppnå enhetlig verkan ska innehavaren av ett europeiskt patent begära detta hos det europeiska patentverket inom en månad från den dag då beslutet att bevilja patentet offentliggörs i Europeiska patenttidningen (artikel 9.1 a och samt skäl 18 i patentförordningen). Enhetlig verkan gäller retroaktivt för det offentliggörandet, förutsatt att enhetlig verkan är registrerad i regist- ret för enhetligt patentskydd (artiklarna 3.1 och 4.1 samt skäl 8 i patent- Registret för enhetligt patentskydd utgör en del av det europeiska patentregistret (artikel 2 d och 2 e). Ett europeiskt patent kan ha verkan i genom antingen enhetlig verkan eller validering (jfr 82 a §). Bestämmelserna i detta kapitel gäller även i fråga om europeiska patent med enhetlig verkan. Genom ändringen sist i 81 § följer ett europeiskt patent (med eller utan enhetlig verkan) samma bestämmelser som ett svenskt patent, om inte något annat föreskrivs i denna lag. Som en följd av detta upphävs den hittillsvarande bestämmelsen i tredje stycket i denna paragraf. Två undantag som avser europeiska patent med enhetlig verkan införs i detta kapitel (82 § sjätte stycket och 86 § tredje stycket). andra bestämmelser som avser sådana patent (82 a och 93 a §§). I kommentaren till 81 § anges de undantag och andra bestämmelser i fråga om europeiska patent med enhetlig verkan som införs i andra kapitel i denna lag. 81 § Ett europeiskt patent är meddelat, när det europeiska patentverket har kungjort sitt beslut att bifalla patentansökan. Ett europeiskt patent har samma rättsverkan som ett patent som har meddelats i och följer även i övrigt samma bestämmelser som ett sådant patent, om inte något annat föreskrivs i Paragrafen innehåller bestämmelser om meddelande, rättsverkan och reg- lering i övrigt av europeiska patent. Övervägandena finns i avsnitt 5. Huvudregeln i andra meningen, att ett europeiskt patent (med eller utan enhetlig verkan) följer samma bestämmelser som ett svenskt patent, är en följd av kravet i den europeiska patentkonventionen om likabehandling (artikel 2.2). Ändringen sist i paragrafen är en följd av att det införs sär- skilda bestämmelser om europeiska patent även utanför detta kapitel. Undantag som avser europeiska patent med enhetlig verkan införs i andra kapitel i denna lag (40 a § sjätte stycket, 54 § tredje stycket, 64 § fjärde stycket, 71 § fjärde stycket och 94 § första stycket). även andra bestämmelser som avser sådana patent (5 a, 65 a, 70 a och 2013/14:89 94 a §§). I kommentaren till 80 § anges de undantag och andra bestämmelser i fråga om europeiska patent med enhetlig verkan som införs i detta kapitel. 82 § Ett europeiskt patent har verkan i endast om sökanden efter den dag då det europeiska patentverket kungjort sitt beslut att meddela patentet till patentmyndigheten har –gett in en översättning, på det sätt som föreskrivs i tredje stycket, av den text med vilken patentet meddelats av det europeiska patentverket, och –betalat en avgift för offentliggörandet. Om det europeiska patentverket beslutar att ett europeiskt patent ska upprätthållas i ändrad lydelse eller begränsas, gäller motsvarande även i fråga om den ändrade texten. Patentkraven ska alltid ges in i översättning till svenska. Om patentet har meddelats på tyska eller franska, ska beskrivningen ges in i översättning till svenska eller engelska. Översättningen ska hållas tillgänglig för var och en. Den ska dock inte hållas tillgänglig förrän det europeiska patentverket har publicerat den europeiska patentansökan. Om översättningen har getts in och avgiften har betalats inom föreskriven tid och det europeiska patentverket har kungjort sitt beslut att meddela patentet eller beslutat att det europeiska patentet ska upprätthållas i ändrad lydelse eller begränsas, ska det kungöras av patentmyndigheten. Paragrafen gäller inte i fråga om europeiska patent som avses i 80 § tredje stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om validering av ett europeiskt patent. Övervägandena finns i avsnitt 5. Genom införandet av ett sjätte stycke undantas europeiska patent med enhetlig verkan från kravet på validering för att verkan ska uppkomma i . Ett europeiskt patent med enhetlig verkan har verkan i och de andra medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet om ett enhetligt patentskydd (artikel 3.2 i patentförordningen). För att uppnå enhetlig verkan ska innehavaren av ett europeiskt patent begära detta hos det europeiska patentverket inom en månad från den dag då beslutet att bevilja patentet offentliggörs i den europeiska patenttidningen (artikel 9.1 a och samt skäl 18 i patentförordningen). Enhetlig verkan gäller retroaktivt för det offentliggörandet, förutsatt att enhetlig verkan är registrerad i registret för enhetligt patentskydd (artiklarna 3.1 och 4.1 samt skäl 8 i patentförordningen). Registret för enhetligt patentskydd utgör en del av det europeiska patentregistret (artikel 2 d och 2 e). Om valideringsåtgärder ändå vidtas i fråga om ett europeiskt patent som har eller får enhetlig verkan, är åtgärderna utan verkan (82 a §). Av undantaget i förevarande paragraf följer att inte heller vare sig 83 eller, beträffande begränsningsbesut, 85 § är tillämplig i fråga om ett europeiskt patent med enhetlig verkan; när 85 § däremot tillämpas på ett beslut om upphävande av ett sådant patent får beslutets verkan inte strida mot kraven på enhetlig karaktär och samma rättsverkan i samtliga deltagande medlemsstater (se artikel 3.2 i patentförordningen, jfr artiklar- na 105 a–105 c i den europeiska patentkonventionen). 82 a § Om ett europeiskt patent får enhetlig verkan som avses i 80 § tredje Prop. 2013/14:89 stycket, är sökandens åtgärder enligt 82 § utan verkan. Paragrafen är ny och förhindrar att ett europeiskt patent har verkan i genom både validering enligt 82 § och enhetlig verkan beslutad av det europeiska patentverket. Övervägandena finns i avsnitt 5. Utgångspunkten i detta kapitel är att ett europeiskt patent får verkan i genom validering; innehavaren av ett europeiskt patent kan uppnå verkan här genom att till patentmyndigheten ge in en översättning och betala en avgift då det europeiska patentverket kungjort sitt beslut att meddela patentet (82 §). Parallellt med detta gäller enligt patentförordningen att ett europeiskt patent kan ha enhetlig verkan (se 80 § tredje stycket). Enhetlig verkan innebär att ett europeiskt patent ska ha samma rättsverkan i alla de medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet om ett enhetligt patentskydd (artikel 3.2 i patentförordningen). För att uppnå enhetlig verkan ska innehavaren av ett europeiskt patent begära detta hos det europeiska patentverket inom en månad från den dag då beslutet att bevilja patentet offentliggörs i den europeiska patenttidningen (artikel 9.1 a och samt skäl 18 i patentförordningen). Enhetlig verkan gäller retroaktivt för det offentliggörandet, förutsatt att enhetlig verkan är registrerad i registret för enhetligt patentskydd (artiklarna 3.1 och 4.1 samt skäl 8 i patentförordningen). Registret för enhetligt patentskydd är en del av det europeiska patentregistret (artikel 2 d och 2 e). Den innehavare av ett europeiskt patent som vill uppnå verkan i kommer normalt att antingen validera patentet eller begära att det ska få enhetlig verkan. Ingen bestämmelse hindrar dock patenthavaren från att göra båda, eller i följd efter varandra. Bestämmelsen som införs innebär att en registrering av enhetlig verkan och dess rättsverkan har företräde framför åtgärder för validering enligt 82 § och deras rättsverkan, oavsett om valideringsåtgärderna vidtas innan, efter eller som enhetlig verkan uppkommer. Bestämmelsen är en följd av patentförordningens krav på att de deltagande medlemsstaterna ska förhindra ett sådant dubbelt patentskydd (artiklarna 4.2 och 17.2 samt skäl 8 i patentförordningen). 86 § För ett europeiskt patent ska årsavgift betalas till patentmyndigheten för varje avgiftsår som börjar efter det avgiftsår under vilket det europeiska patentverket har kungjort sitt beslut att bifalla patentansökan. Om årsavgift inte betalas för ett europeiskt patent enligt vad som sägs i första stycket och i 41 och 42 §§, tillämpas 51 §. Den första årsavgiften för ett europeiskt patent förfaller dock inte till betalning förrän har gått från den dag då patentet meddelades. Paragrafen gäller inte i fråga om europeiska patent som avses i 80 § tredje stycket. Paragrafen handlar om betalning av årsavgift för ett europeiskt patent. Övervägandena finns i avsnitt 5. Genom införandet av ett tredje stycke undantas europeiska patent med enhetlig verkan från kravet enligt första stycket på betalning av årsavgift Av undantaget följer att t.ex. 41, 42, 51 och 76 §§ 2013/14:89 inte heller är tillämpliga i fråga om sådana patent. Undantaget är en följd av patentförordningens bestämmelser om betalning till det europeiska patentverket av årsavgifter för sådana patent (artiklarna 11 och 12 samt skäl 15 och 19–21). 90 § Om en text har översatts och getts in till patentmyndigheten enligt 82 eller 88 §, gäller textens lydelse på handläggningsspråket vid det europeiska patentverket. När en översättning som avses i första stycket hålls tillgänglig av patentmyndigheten, ska det framgå att det är textens lydelse på handläggningsspråket vid det europeiska patentverket som gäller. Paragrafen handlar om översättningars rättsliga betydelse. Övervägandena finns i avsnitt 6. Genom ändringarna i första stycket utvidgas bestämmelsen i det hittillsvarande andra stycket, att handläggningsspråket vid det europeiska patentverket gäller ensamt i mål om ogiltighet, till att gälla överlag. Följden är alltså att frågor inte bara om patentets giltighet utan även om dess skyddsomfång avgörs uteslutande av textens lydelse på handläggningsspråket. Den översättning dels av patentkraven till svenska, dels av beskrivningen till svenska eller engelska, om patentet har meddelats på tyska eller franska, som krävs för validering (82 §) har inte längre någon betydelse för dessa bedömningar. Inte heller den översättning av patentkraven till svenska som krävs för provisoriskt skydd (88 §) har någon betydelse för sådana bedömningar. Ett nytt andra stycke införs. Bestämmelsen syftar till att det, när patentmyndigheten håller en översättning tillgänglig enligt 82 eller 88 §, ska vara tydligt att det är textens lydelse på handläggningsspråket vid det europeiska patentverket som gäller, inte översättningen. 93 a § I avtalet om en enhetlig patentdomstol finns bestämmelser om en domstol som har till uppgift att handlägga tvister om europeiska patent. Paragrafen är ny och upplyser om att det finns en enhetlig patentdomstol med behörighet att handlägga tvister om europeiska patent och att bestämmelser om detta finns i ett internationellt avtal. Frågan behandlas i avsnitt 7. Avtalet om en enhetlig patentdomstol är mellanstatligt. Det har förhandlats fram av EU:s medlemsstater med undantag för och . Det s.k. domstolsavtalet undertecknades av 25 av dessa stater. Avtalet, som alltså inte är en EU-rätts- akt, publicerades som en informationsåtgärd i Europeiska unionens tidning (EUT C 175, 20.6.2013, s. 1, Celex 42013A0620[01]). Genom domstolsavtalet inrättas en enhetlig patentdomstol som är gemensam för de avtalsslutande medlemsstaterna. Domstolen omfattas av samma skyldigheter enligt unionsrätten som varje nationell domstol i de staterna, t.ex. skyldigheten för den högsta instansen att begära förhandsavgöranden av (artiklarna 1 och 21 i domstolsavtalet samt artikel 267 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). innehåller bestämmelser om domstolens behörighet, organisation och verksamhet. Det finns i originaltext på engelska, franska Prop. 2013/14:89 och tyska. Originaltexterna är lika giltiga (artikel 88.1). domstolsavtalet sker alltså utifrån dessa tre språkversioner. Den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig i fråga om flera måltyper om europeiska patent med eller utan enhetlig verkan. Den är också ensam behörig i fråga om tilläggsskydd vars grundpatent är sådana patent samt europeiska patentansökningar (artiklarna 2, 3 och 32.1). I fråga om europeiska patent utan enhetlig verkan, europeiska patentansökningar och tilläggsskydd vars grundpatent är sådana patent görs vissa undantag från den behörigheten (artikel 83). De avtalsslutande medlemsstaterna är fortsatt behöriga i fråga om talan som inte omfattas av den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet (artikel 32.2). Se även kommentarerna till 5 a, 64, 65 a, 70 a och 93 b §§. 93 b § Staten ska ersätta skada i enlighet med artikel 22.1 och 22.2 i det avtal som anges i 93 a §. Paragrafen är ny och innebär att en enskild under vissa förutsättningar har rätt att rikta ett ersättningsanspråk mot , om en skada uppstår genom att den enhetliga patentdomstolens överinstansrätt begår en överträdelse av unionsrätten. Övervägandena finns i avsnitt 7. De avtalsslutande medlemsstaterna inklusive är solidariskt ansvariga för en skada som uppstår genom att den enhetliga patentdomstolens överinstansrätt begår en överträdelse av unionsrätten. Skadeståndsansvaret motsvarar en medlemsstats utomobligatoriska ansvar enligt unionsrätten för en skada som orsakas när en domstol i den staten överträder unionsrätten (artikel 22.1 i domstolsavtalet). Skadeståndstalan ska riktas mot , om käranden har hemvist eller huvudsakligt säte här. Talan kan också riktas mot , om käranden inte har hemvist eller huvudsakligt säte i någon av de avtalsslutande medlemsstaterna men har ett driftsställe här (se artikel 22.2 första stycket). Vid prövningen av anspråket tillämpas svensk rätt på alla frågor som inte regleras av vare sig unionsrätten eller domstolsavtalet. Det gäller även om svensk internationell privaträtt anger att en annan lag än svensk lag ska tillämpas (artikel 22.2 andra stycket). Det är Justitiekanslern som ska bevaka statens rätt. Den som påstår sig ha lidit skada till följd av att överinstansrätten har överträtt unionsrätten och som enligt denna bestämmelse har rätt att rikta ett ersättningsanspråk mot kan vända sig direkt till Justitiekanslern (i artikel 22.2 talas det om behörig myndighet). I så fall prövar Justitiekanslern anspråket inom ramen för s.k. frivillig skadereglering (se förordningen [1995:1301] om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten). Om Justitiekanslern anser att staten har ett ersättningsansvar, har parterna möjlighet att i samförstånd reglera saken. Justitiekanslern kan även i viss utsträckning besluta om ersättning av allmänna medel för biträde och utredning i ett ärende. Den som är missnöjd med Justitiekanslerns beslut i ersättningsfrågan kan väcka talan mot staten vid allmän domstol. Den enskilde har även rätt att väcka talan vid allmän domstol direkt, utan att först vända sig till Justitiekanslern. Det är i dessa fall Justitiekanslern som för eller låter föra statens talan. är ensam behörig i mål som gäller skadestånd enligt denna bestämmelse (65 §). Den som efter prövning i har tillerkänts skadestånd har rätt att få hela skadeståndsbeloppet av staten (se artikel 22.2 andra stycket). Den rätten påverkas inte av det solidariska betalningsansvaret och den utbetalande statens rätt att få proportionella bidrag av andra avtalsslutande medlemsstater (artikel 22.3). 94 § Ett patent som har meddelats eller har verkan i kan pantsättas enligt bestämmelserna i detta kapitel. I fråga om europeiska patent som avses i 80 § tredje stycket gäller dock inte 95 § första och andra styckena, 96 § första och tredje styckena, 97 § första och tredje styckena samt 99, 100 och 104 §§. En pantsättning kan också avse 1.en svensk patentansökan, 2.en internationell patentansökan som har fullföljts enligt 31 § eller som har tagits upp till handläggning enligt 33 § tredje stycket eller 38 §, eller 3.en europeisk patentansökan för vilken översättning enligt 88 § har kommit in till patentmyndigheten eller som har omvandlats enligt 93 §. Panträtt i en patentansökan omfattar också en del av ansökan som blir föremål för delning eller utbrytning. Paragrafen innehåller inledande bestämmelser om pantsättning av patent och patentansökningar. Övervägandena finns i avsnitt 5. Ändringen i första stycket innebär att ett avtal om pantsättning av ett europeiskt patent med enhetlig verkan inte kan registreras enligt bestämmelserna i detta kapitel, dvs. Bestämmelsen är en följd av patentförordningens krav på att förvärvandet av en sakrättsligt giltig panträtt i ett europeiskt patent med enhetlig verkan inte får vara beroende av en registrering i ett nationellt patentregister (se artikel 7.4). I detta kapitel införs även bestämmelser om verkan av registrering i det europeiska patentregistret av en pantsättning av europeiska patent med enhetlig verkan (94 a §). 94 a § Om det europeiska patentverket i det europeiska patentregistret registrerar ett skriftligt avtal om pantsättning av ett europeiskt patent som avses i 80 § tredje stycket, har pantsättningen verkan enligt bestämmelserna i detta kapitel. I fråga om europeiska patent med enhetlig verkan gäller det som sägs i –95 § tredje stycket och 102 § första stycket om patentmyndigheten i stället det europeiska patentverket, –96 § andra stycket om patentregistret i stället det europeiska patentregistret, samt –101 § första stycket om registrering enligt 95 § i stället registrering i det europeiska patentregistret. Paragrafen är ny och reglerar verkan av att det europeiska patentverket registrerar ett skriftligt avtal om pantsättning av ett europeiskt patent med enhetlig verkan. Övervägandena finns i avsnitt 5. Det europeiska patentverket gör i registret för enhetligt patentskydd, som är en del av det europeiska patentregistret, anteckningar om rättigheter med koppling till europeiska patent med enhetlig verkan (se artiklarna 2 d, 2 e och 9.1 samt skäl 17 i patentförordningen). reras t.ex. skriftliga avtal om pantsättning. Om en begäran om registrering av ett pantsättningsavtal avseende ett europeiskt patent med enhetlig verkan skulle göras före registreringen av enhetlig verkan, kommer begäran att behandlas direkt efter det att registrering skett av den enhetliga verkan. Om en berörd part under ansökningsfasen ger in ett skriftligt avtal om pantsättning av en europeisk patentansökan och betalar en avgift, registrerar det europeiska patentverket pantsättningen i det europeiska patentregistret (reglerna 22 och 23 i tillämpningsföreskrifterna till den europeiska patentkonventionen). Sådana anteckningar finns kvar i registret även efter att patentet har meddelats. Det följer av patentförordningen att första stycket tillämpas bara då pantsättningsavtalet avser ett europeiskt patent med enhetlig verkan som, på grund av en viss anknytningsfaktor (se artikel 7.1), ska betraktas som ett svenskt förmögenhetsobjekt. Med anledning av Lagrådets synpunkt förtydligas att det följer av den direkt tillämpliga patentförordningen att svensk rätt, inklusive bestämmelserna i första stycket, inte tillämpas om patentet inte är att betrakta som ett svenskt förmögenhetsobjekt. Patentet ska betraktas som ett svenskt förmögenhetsobjekt om sökanden, enligt det europeiska patentregistret, hade hemvist eller huvudsakligt säte här den dag då den europeiska patentansökan gavs in. Om sökanden då saknade hemvist eller huvudsakligt säte i en deltagande medlemsstat, räcker det att sökanden hade ett driftsställe här (artikel 7.1 i patentförordningen). Särskilda bestämmelser finns för de fall då två eller flera personer är antecknade i det europeiska patentregistret som medsökande och då ingen av dem hade hemvist, huvudsakligt säte eller driftsställe i en deltagande medlemsstat där patentet har enhetlig verkan (artikel 7.2 och 7.3). Bestämmelsen i första stycket innebär att en pantsättning av ett europeiskt patent med enhetlig verkan genom registrering hos det europeiska patentverket får samma verkan som en pantsättning av ett svenskt patent eller ett i validerat europeiskt patent genom registrering hos patentmyndigheten. Bestämmelsen är en följd av patentförordningens krav på att ett europeiskt patent med enhetlig verkan ska betraktas som ett nationellt förmögenhetsobjekt som en panträtt inte får vara beroende av en registrering i ett nationellt register (artikel 7.1 och 7.4).