prop · H2031 · 2014-10-23 00:00:00 — Om trängselskatt eller tilläggsavgift som påförts inte betalas inom föreskriven tid lämnas fordringen för indrivning enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Indrivning behöver dock inte begäras för en fordran som understiger om indrivningen inte krävs från allmän synpunkt. Vid indrivning får verkställighet ske enligt utsökningsbalken. I 2 § lagen om indrivning av statliga fordringar m.m. regleras företrädesrätt vid utmätning av lön för vissa statliga fordringar. Enligt bestämmelsen gäller företrädesrätten för böter och viten samt fordringar som har påförts enligt bestäm- melserna i skatteförfarandelagen (2011:1244) och i vissa andra angivna lagar avseende särskilda skatter och avgifter. Lagen är tillämplig på bl.a. trängselskatt och infrastrukturavgifter på väg. Den gäller även ränta på skatt, skattetillägg och avgift. Samarbete avseende indrivning och handräckning mellan stater Som tidigare framgått är regeringens förslag att även utländska bilar ska omfattas av skatteplikt. Det är därmed av intresse att belysa möjlig- heterna att driva in fordringar avseende trängselskatt i andra länder. Administrativt samarbete mellan stater före- kommer på skatte- och avgiftsområdet i form av utbyte av upplysningar (informationsutbyte), bistånd med delgivning av handlingar samt bistånd med indrivning och verkställighet av säkerhetsåtgärder (i betalningssäkring). För dessa former av samarbete används ofta den gemensamma termen handräckning, men denna term används också i en snävare bemärkelse och avser då bara informationsutbyte och bistånd med delgivning. Allmänna bestämmelser om handläggningen av ärenden om administrativt samarbete finns i lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Reglerna i den lagen gäller i den mån det finns en överenskommelse med en annan stat. Närmare om samarbete med stöd av internationella överenskommelser Vad som närmare bestämt gäller i förhållande till en eller flera stater – exempelvis vilka slags skatter och avgifter som omfattas, vilka åtgärder som är möjliga och under vilka förutsättningar, finns det bestämmelser om i ett stort antal lagar. Avtal på skatte- och avgiftsområdet sätts nämligen för svensk del i kraft genom inkor- porering, dvs. genom att avtalet förklaras gälla som svensk lag. Bestämmelser om informationsutbyte finns i flertalet av bilaterala skatteavtal, sammanlagt i över 60 avtal. Bestämmelser om informationsutbyte finns också i det multilaterala nordiska skattehand- räckningsavtalet och i Europaråds- och OECD- konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Den senare har genom ett protokoll som öppnades för undertecknande ändrats bl.a. på det sättet att bestämmelserna om informationsutbyte utformats på samma sätt som artikel 26 i modellavtal (se prop. 2010/11:84). har drygt 50 stater anslutit sig till konventionen eller åtminstone undertecknat den. Konventionen har dessutom blivit gällande i förhållande till ett antal territorier genom förklaringar som har avgivits av , och . Totalt handlar det () om 67 stater och jurisdiktioner. I det nordiska avtalet specificeras vilka svenska skatter och avgifter som kan drivas in i de nordiska länderna. Tillämpningsområdet är brett och omfattar utöver de beloppsmässigt viktigaste skatterna även socialavgifter. Vidare omfattas vissa skatter efter överenskommelse mellan de nordiska länderna. kommelser har träffats och tagits in i svensk författning genom förordningen (1997:1157) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna. Trängselskatten finns inte med i den uppräkning av de punktskatter som omfattas av överenskommelsen för del. Däremot finns exempelvis lagen (1990:613) om miljö- avgift på utsläpp av kväveoxider vid energi- produktion och lagen (1972:435) om överlast- avgift med. Överenskommelsen tillämpas också på skatter och avgifter av samma eller i huvudsak likartat slag som de som nämns ovan, som före undertecknandet av överenskommelsen har påförts eller efter undertecknandet kan komma att påföras vid sidan av eller i stället för ovannämnda skatter och avgifter. Europaråds- och har även den ett brett tillämpningsområde som omfattar i princip alla slags skatter och även socialavgifter. Konventionen ger dock de anslutna staterna möjlighet att reservera sig mot delar av samarbetet, bl.a. med avseende på vissa skatter. Tillämpningsområdet är därför inte alldeles enhetligt. För varje konventionspart förtecknas de skatter och avgifter som omfattas i bilaga A till konventionen. För del omfattas i princip alla slags skatter och avgifter, bl.a. avgifter enligt lagen om vägavgift för vissa tunga fordon och lagen om överlastavgift samt lagen (2014:52) om infrastrukturavgifter på väg. Om en part, vid sidan av eller i stället för de skatter som finns förtecknade i bilaga A, inför en skatt av samma eller i huvudsak likartat slag efter det att konventionen trätt i kraft i denna del är konventionen tillämplig även på denna skatt fr.o.m. dess införande. Parten ska i sådant fall underrätta endera depositarien om införandet av skatten. Det nordiska avtalet och Europaråds- och innehåller också bestämmelser om bistånd med indrivning och verkställighet av säkerhetsåtgärder. Även ett mindre antal bilaterala skatteavtal innehåller bestämmelser om bistånd med indrivning och i viss utsträckning verkställighet av säkerhetsåtgärder. Det gäller avtalen med , de baltiska staterna, , , , , , , , och . Det finns betydande variationer mellan dessa avtal i fråga om vilka skatter och avgifter och vilka situationer som omfattas. I många fall är det bara skatt på inkomst och förmögenhet som omfattas. På indrivningsområdet regleras samarbetet fr.o.m. genom rådets direktiv /24/EU av om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, avgifter och andra åtgärder. Direktivet har genomförts i genom lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen och förordningen (2011:1546) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen. Indrivningsdirektivet är tillämpligt på alla slags skatter och avgifter, med undantag av obligatoriska socialavgifter. Bestämmelserna om utbyte av upplysningar för indrivningsändamål har utformats i enlighet med den internationellt accepterade standarden för informationsutbyte på skatteområdet (se ovan), såtillvida att den anmodade myndigheten inte kan vägra att lämna upplysningar enbart på grund av att dessa innehas av en bank eller ett annat finansinstitut, en förvaltare eller en person som agerar i egenskap av ombud eller förvaltare, eller på grund av att de rör ägarintressen i en person. Det nya indrivningsdirektivet innehåller också fakultativa bestämmelser om spontant utbyte av upplysningar om förestående återbetalningar av skatt och om närvarorätt på en annan medlems- stats territorium. Enligt det nya indrivningsdirektivet kan säkerhetsåtgärder begäras även när det ännu inte föreligger någon exekutionstitel i den sökande medlemsstaten. Som tidigare nämnts har svenska myndigheter inte alltid tillgång till uppgifter om utländska fordonsägare. Även i de fall uppgift om fordons- ägare finns kan det vara svårt att driva in fordringar avseende trängselskatter i andra länder. Om en fordran inte kan drivas in i och det finns indikationer på att den kan drivas in i en annan stat har Kronofogde- myndigheten möjlighet att ansöka om bistånd med indrivning i den andra staten. I praktiken är möjligheterna att få bistånd med indrivning av skatter och avgifter utanför EU (samt och ) ganska begränsade. I förhållande till stater utanför EU har endast dubbelbeskattningsavtal med indrivnings- bestämmelser med , och , dvs. inte med i detta sammanhang viktiga länder som exempelvis och . Av betydelse i sammanhanget är också de beloppsgränser som gäller för bistånd med indrivning. Framställning om handräckning för indrivning med stöd av det nordiska avtalet får göras endast om det sammanlagda betalnings- anspråket, däri inte inräknat dröjsmålsavgift eller liknande för tiden före överlämnandet för indrivning, förseningsavgift, avgiftstillägg m.m., uppgår till . Belopps- gränsen enligt indrivningsdirektivet är . Till skillnad från beloppsgränsen i den nordiska överenskommelsen är den dock inte konstruerad som ett förbud mot att göra en framställning, utan som en möjlighet att vägra bistånd. Ett förbud mot att ansöka om bistånd i fråga om lägre belopp fanns tidigare i lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen. Efter en ändring i 12 § nämnda lag, som trädde i kraft , gäller att bistånd med indrivning kan begäras även för mindre belopp än , om bistånd kan lämnas med liten arbetsinsats av den anmodade myndigheten. Den utveckling som pågår vad gäller Europaråds- och är lovande och konventionen innehåller inte någon begränsning i fråga om belopp. , , , , och är de stater inom EU som står för den största andelen tung lastbilstrafik i . Av dessa är det bara som inte har ratificerat konventionen. Om konventionen skulle göras tillämplig på trängselskatter skulle därmed en stor del av de utländska fordonens skatter lättare kunna drivas in. Konventionen omfattar som redan framgått bl.a. vägavgifter för vissa tunga fordon, överlastavgifter och infrastrukturavgifter på väg. Trängselskatten är av liknande karaktär som de ovan nämnda avgifterna och bör därför enligt regeringens uppfattning kunna omfattas av samarbetet. Regeringen anser således att trängselskatter enligt lagen om trängselskatter ska läggas till uppräkningen av de skatter och avgifter som konventionen ska tillämpas på i bilaga 2 till lagen om Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Förslaget föranleder en ändring i bilaga 2 till lagen om Europaråds- och OECD- konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden (1990:313), se avsnitt 3.5. 6.40.9Behörig förvaltningsrätt vid överklagande Regeringens förslag: Beslut om trängselskatt som rör en svensk fysisk person ska överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets personen hade sin hemortskommun det år då beslutet i saken fattades. Bestämmelserna i 67 kap. 8 § skatteförfarandelagen ska i fråga om svenska juridiska personer tillämpas vid överklagande. Beslut om trängselskatt som rör utländska fysiska eller juridiska personer ska överklagas till Förvaltningsrätten i . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , , , och tillstyrker förslaget. delar utredningens bedömning att kostnaden av förslaget ryms inom befintliga ramar. anför att ändringen av forumregeln är rimlig eftersom trängselskatt avses tas ut på fler ställen i än i . Förbundet anför vidare att beslut om trängselskatt måste kunna överklagas i den domkrets där ägaren av fordonet har sin hemortskommun i stället för att landets bilister bara ska kunna överklaga till Förvaltningsrätten i . I övrigt har ingen annan remiss- instans framfört någon synpunkt. Skälen för regeringens förslag: I 19 § lagen om trängselskatt anges vilka beslut som får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Av 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltnings- domstolar följer att ett beslut ska överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats, om det inte för ett visst slag av mål föreskrivs annat i lag eller förordning. Enligt 7 c § förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. ska beslut av som överklagas till en förvaltningsrätt tas upp av Förvaltningsrätten i om beslutet avser ärenden enligt lagen om trängselskatt. När trängselskatt skulle införas i fördes en diskussion i fråga om vilken domstol som skulle ges behörighet att pröva mål om trängselskatt. Regeringen konstaterade att om den allmänna forumregeln skulle gälla så skulle beslut om trängselskatt överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets ärendet först prövades, dvs. inom den domkrets som en enhet inom hade fattat sina beslut inom. Beroende på var i landet ett sådant beslut fattades, kunde således olika förvaltningsrätter komma att pröva beslut om trängselskatt. Regeringen ansåg det dock vara mest kostnads- effektivt och rättssäkert att överprövning av besluten gjordes av en särskilt anvisad förvalt- ningsrätt. Det innebar dessutom att endast en kammarrätt skulle vara behörig att pröva överklaganden av förvaltningsrättens beslut. Regeringen anförde vidare att det kunde förefalla naturligt att mål om trängselskatter i huvudsak prövades av en domstol i det område som skatten omfattade, med tanke på t.ex. dom- stolens kännedom om lokala förhållanden och den omständigheten att muntliga förhandlingar kunde förekomma. Eftersom trängselskatt inledningsvis endast skulle tas ut i ansågs Förvaltningsrätten i vara den naturliga överklagandeinstansen. Målen blev därför specialdestinerade till Förvaltnings- rätten i . infördes trängselskatt i . Mot den bakgrunden och att utländska fordon föreslås bli skattepliktiga för trängselskatt, finns det skäl att överväga en ändring av den nuvarande forumbestämmelsen. Inom bl.a. skatteområdet är huvudregeln i fråga om domstols behörighet en annan jämfört med vad som anges i 14 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Särskilda bestämmelser om behöriga förvaltningsdomstolar återfinns i 67 kap. 7–10 §§ skatteförfarandelagen. Där sägs bl.a. att beslut som gäller en fysisk person överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets personen hade sin hemortskommun det år då beslutet fattades. Med hemorts- kommun avses den kommun där den fysiska personen var folkbokförd året före det år då beslutet fattades (3 kap. 10 § samma lag). För juridiska personer är det huvudsakligen den förvaltningsdomstol inom vars domkrets huvudkontoret låg eller där den juridiska personen hade sitt säte året före det år då beslutet fattades som är behörig att pröva överklagandet. Bestäm- melserna gäller inte om regeringen för vissa ärenden föreskrivit att överklagande ska tas upp av annan förvaltningsrätt. Regeringen anser inte längre att det finns några uppenbara skäl som talar för att mål om trängselskatt bör hanteras av en och samma domstol. Däremot finns det klara fördelar med att målen hanteras av de domstolar som finns i anslutning till skattesystemen eller i närheten av dem som klagar. Som jämförelse kan konstateras att av 295 inkomna mål om trängselskatt avsåg 220 mål personer som var bosatta i . En regel som innebär att den domstol inom vars domkrets den enskilde var bosatt är behörig medför därför sannolikt att en stor del av målen även i fortsättningen kommer att hanteras av Förvaltningsrätten i . Även Förvaltningsrätten i , inom vars domkrets det införda trängselskatte- området finns, kommer sannolikt också att hantera en stor del av målen. Dessa båda domstolar har lokalkännedom om skatte- systemen. En sådan lösning medför också att den enskilde inte behöver resa över landet om muntlig förhandling ska hållas, med lägre kostnader och färre olägenheter som följd. Mot denna bakgrund anser regeringen att för såväl fysiska som juridiska personer bör huvudregeln inom skatterätten tillämpas även såvitt avser trängselskatt. Detta innebär att alla kammar- rätter kommer att vara behöriga att pröva överklaganden av förvaltningsrätternas beslut. En hänvisning i denna del till skatteför- farandelagens bestämmelser bör införas i lagen om trängselskatt. Ägare till utlandsregistrerade fordon är troligen ofta inte bosatta eller har sitt säte eller huvudkontor i och träffas därmed inte av den föreslagna forumbestämmelsen. Regeringen finner det lämpligt att dessa specialfall hanteras av en enda domstol och att denna uppgift ankommer på Förvaltningsrätten i . Specialregleringen i förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m., ska därför ändras så att den blir tillämplig på sådana fysiska och juridiska personer som inte omfattas av bestämmelserna i 67 kap. 7–10 §§ skatteförfarandelagen. Förslaget föranleder ändringar i 19 § lagen (2004:629) om trängselskatt och i 7 c § förord- ningen om allmänna domstolars behörighet m.m., se avsnitt 3.25. Ändringen i nämnd förordning behandlas i särskild ordning. 6.40.10Ikraftträdande- och över- gångsbestämmelser Regeringens förslag: De föreslagna ändringarna i lagen om trängselskatt ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska fortfarande gälla för passager av betalstationer som sker före ikraftträdandet. Bestämmelsen i lagen om Europaråds- och om ömsesidig handräck- ning i skatteärenden ska träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna ändringarna i lagen om trängselskatt bör träda i kraft . Äldre bestämmelser bör fortfarande gälla för passager av betalstationer som sker före ikraftträdandet. Enligt artikel 2.3 i Europaråds- och OECD- konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden ska konventionens parter under- rätta generalsekreteraren i eller om de ändringar i förteckningen över skatter och avgifter som konventionen ska tillämpas på. En sådan ändring träder i kraft i den månad som följer på utgången av en tidrymd efter den dag depositarien mottagit underrättelsen. Med hänsyn härtill är det inte möjligt att nu avgöra ändringen ska träda i kraft. I lagförslaget anges därför att lagen träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. Förslaget om att utlandsregistrerade bilar ska omfattas av skattskyldighet för trängselskatt bedöms öka bruttointäkterna med . Bedömningar om intäkterna är förknippade med betydande osäkerhet angående vilken den faktiska inbetal- ningen kan bli för de utländska bilarna. Skatte- upptaget för utländska bilar kommer att begränsas med tanke på de praktiska svårigheter som finns avseende att identifiera och ta betalt av den betalningsskyldige. Bedömningen bygger på ett antagande om att betalas av ningar bedöms kunna öka. Intäkterna från utländska bilar ökar även då trängselskatten höjs och breddas i . Intäkterna från trängselskatten ska genom särskilda anslag för trängselskatten i och täcka de investeringar i infrastruktur som ska finansieras av skatten samt de system- och administrationskostnader som , , , (inklusive domstolarna) och har till följd av trängselskatt (anslag 1:11 Trängselskatten i och anslag 1:14 Trängselskatten i , utg. omr. 22 Kommunikation). De sammanlagda system- och administra- tionskostnaderna för trängselskatt för utländska bilar uppskattas preliminärt till . bedöms dessa kostnader kunna minska. Tillkommande kostnader för Transportstyrelsen, , och domstolarna ska rymmas inom de särskilda anslagen för trängselskattesystemen i och . kan kostnaderna för indrivning minska om transpondrar kan användas. Transportstyrelsen har byggt upp ett s.k. centralsystem för hantering av upptag av trängselskatt och infrastrukturavgift. Utveck- lingen av detta centralsystem behövs för att hantera utländska bilar. Kapitalkostnaderna kopplade till utvecklingen av det nationella centralsystemet för hantering av utländska bilar avses i sin helhet belasta de särskilda anslagen för trängselskattesystemen i och under . kostnader kommer att öka eftersom antalet omprövnings- ärenden bedöms öka. Vidare tillkommer kostnader för översättningstjänster. Krono- fogdemyndighetens kostnader för indrivnings- uppdrag riktade mot ägare till utländska bilar är svåra att uppskatta innan regleringen har varit i kraft . Regeringen avser att följa intäkts- och kostnadsutvecklingen men bedömer att intäkterna kommer att överstiga kostnaderna för utländska bilar i trängselskattesystemet. Eventuellt tillkommande kostnader och merarbete vad gäller förslaget om användnings- förbud för polisen bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar. Arbetsuppgifterna är likvärdiga med det arbete som polisen bedriver när fordonsskatter inte är betalda och de nya arbetsuppgifterna bedöms inte kräva någon ny utbildning eller ny utrustning. Med dagens regler kan polisen inte utfärda ordningsbot avseende en utländsk bil som framförs trots att det är avskyltat. Ett strafföre- läggande kan dock utfärdas av en åklagare. De ökade merarbetet som krävs på Åklagar- myndigheten med anledning av detta bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar. De eventuellt tillkommande kostnaderna för domstolarna till följd av förslagen i detta avsnitt bedöms rymmas inom de befintliga särskilda anslagen för trängselskatt. Effekter för den enskilde, företagen och miljön Förslagen innebär att ägare av utländska bilar ska träffas av trängselskatt i samma omfattning som ägare av svenska bilar. För privatbilister med utlandsregistrerade bilar blir kostnaderna troligen låga då det oftast rör sig om enskilda semesterresor. För företag utgör trängselskatt oftast en begränsad del av företagens totala kostnader. De ekonomiska effekterna varierar också mellan olika typer av verksamheter. För företag med utlandsregistrerade bilar beräknas skatte- (fr.o.m. i ). Ytterst få utländska bilar bedöms komma att nå de maximala beloppen . Enligt Transportstyrelsen, utifrån mätningar , var de vanligaste utlands- registreringarna (), () och () utländska bilarna som passerade betalstationer i . (), () och () var de vanligaste utlandslandsregistreringarna i . I var nordiskt registrerade bilar av de utländska bilarna, medan i var nordiska. Den sammanlagda trafikminskningen förväntas bli ytterst marginell då utländska bilar som passerar betalstationer utgör av samtliga passager i både och . Till följd av den marginellt minskade fordonsmängden av förslagen i detta avsnitt bedöms de positiva miljöeffekterna bli ytterst ringa. 6.41Undantag från trängselskatt i i Regeringens bedömning: Ett undantag från trängselskatt bör införas i i . Ändringarna bör träda i kraft . Skälen för regeringens bedömning: och har inkommit med en gemensam hemställan om undantag från trängselskatten i för boende i i för passager in och ut i området. Hemställan remitterades och remisstiden gick ut . Det kan konstateras att en folkomröstning om trängselskatten i hölls . Folkomröstningen bör dock inte hindra en fortsatt behandling av hemställan. Regeringen anser att det är angeläget att hitta en lösning på de problem som lyfts fram i hemställan. Efter att hemställan nu remitterats avser regeringen att fortsätta att bereda förslaget. Ändringarna bör träda i kraft . Regeringen avser att återkomma till med förslag. Regeringens bedömning: Det finns inte förutsättningar för finansiering av ytterligare steg i avskaffandet av reklamskatten. Skälen för regeringens bedömning: reklamskatteutredning föreslog i sitt betänkande Avskaffa reklamskatten! (SOU 1997:53) ett avskaffande av lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam. Regeringen uttalade i prop. 1997/98:150 att man ansåg att reklamskatten bör avskaffas. Det konstaterades dock att det saknades förutsätt- ningar att finansiera ett totalt avskaffande av reklamskatten. Eftersom det ansågs föreligga särskilt allvarliga problem när det gällde beskattningen av reklamtrycksaker, föreslogs ett avskaffande av skatten i denna del. Reklamskatten på reklamtrycksaker avskaffades . tillkännagav som sin mening vad skatteutskottet (bet. 2001/02:SkU20, rskr. 2001/02:201) anfört om att reklamskatten bör avvecklas och att frågan, med beaktande av de budgetpolitiska målen, bör prioriteras vid kommande budgetberedning. Efter att frågan hade tagits upp i det årliga budgetarbetet genomfördes ett andra steg i avskaffandet av den resterande reklamskatten. Ytterligare steg i avskaffandet av den resterande reklamskatten genomfördes . I budgetpropositionen anförde regeringen att det är viktigt att den resterande reklamskatten avskaffas men bedömde att förutsättningar för att finansiera ytterligare steg i avskaffandet av reklamskatten inte förelåg. delade i yttrande 2008/09:SkU1y regeringens bedömning men utskottet vidhöll sin tidigare inställning att hela reklamskatten ska avvecklas och förutsatte att detta kommer att ske i kommande förslag från regeringen.