prop · H10389 · 2014-03-18 00:00:00 — Vid undertecknandet av domstolsavtalet åtog sig de avtalsslutande medlemsstaterna att ratificera avtalet och att skyndsamt etablera den nya domstolen. Genom att tillträda avtalet uppfyller det åtagandet. är också ledande i det pågående arbetet med att bygga upp den nya domstolen. Arbetet omfattar bl.a. att rekrytera domare, upprätta ett itsystem, utforma finansieringen (inklusive domstolsavgifterna) samt ta fram ett sekundärt regelverk (inklusive rättegångsreglerna) som ska vägleda domstolen och dess beslutande och rådgivande organ. Vidare kan ett europeiskt patent få enhetlig verkan bara i de deltagande medlemsstater där den enhetliga patentdomstolen har exklusiv behörighet genom att staterna tillträtt domstolsavtalet. Genom att tillträda avtalet bidrar alltså även till det enhetliga patentsystemets utbredning. Den förenkling samt den ökade rättssäkerhet och konkurrenskraft som det innebär främjar innovation och tillväxt. Regeringen anser därför att det finns skäl för att tillträda domstolsavtalet. Det är angeläget att tillhör de medlemsstater som tidigt kan ratificera domstolsavtalet, inte minst för att ha möjlighet att förbereda inrättandet av en regional avdelning i domstolens första instans. För att det ska kunna ske fordras, som framgår nedan, godkännande. Re- geringen är medveten om att ytterligare författningsändringar kan bli nödvändiga till följd av de förberedelser som pågår (se avsnitt 3). Regeringen får inte ingå en för bindande överenskommelse utan godkännande, om överenskommelsen förutsätter att en lag ändras eller upphävs eller att en ny lag stiftas eller om den i övrigt gäller ett ämne i vilket ska besluta. Av den följande genomgången framgår att ett tillträde till domstolsavtalet förutsätter lagstiftning. Regeringen föreslår därför att ska godkänna domstolsavtalet. innehåller huvudsakligen bestämmelser som inte ska tillämpas nationellt och som inte heller i övrigt påverkar bestämmelserna i nationell rätt; avtalets bestämmelser rör framför allt förfarandet i den enhetliga patentdomstolen och den domstolens sammansättning. I det följande behandlar regeringen i princip bara de frågor med anknytning till domstolsavtalet som föranleder ändringar i svensk rätt. Beslut med kvalificerad majoritet Regeringens förslag innebär att rättsskipningsuppgifter överlåts till en internationell inrättning. Därmed aktualiseras frågan om tillämpning av 10 kap. 8 § regeringsformen. Svensk domstols behörighet bör begränsas innehåller bestämmelser om den enhetliga patentdomstolens behörighet (artiklarna 2, 3, 31, 32 och 83). Domstolen grundar sin behörighet direkt på domstolsavtalet och det förutsätts inte några nationella bestämmelser för detta. Däremot måste, som utredningen anger, de nationella forumreglerna anpassas för att den enhetliga patentdomstolens behörighet ska bli exklusiv i den utsträckning som följer av domstolsavtalet. Det måste alltså tydliggöras att svensk domstol inte får ta upp en talan till prövning, om den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig enligt domstolsavtalet. Den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet Den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig när det gäller talan om faktiskt intrång eller försök eller förberedelse till intrång i europeiska patent eller tilläggsskydd (vars grundpatent är sådana patent) samt svaromål i samband med sådan talan (inklusive invändningar och genkäromål avseende licenser). Omvänt är den också ensam behörig i fråga om fastställelsetalan om att det inte har begåtts intrång i sådana patent eller tilläggsskydd. Den exklusiva behörigheten omfattar även talan om interimistiska åtgärder, skyddsåtgärder och förelägganden samt talan om (och genkäromål avseende) ogiltigförklaring av sådana patent och tilläggsskydd. Domstolen är dessutom ensam behörig när det gäller talan om skadestånd eller ersättning på grundval av ett provisoriskt skydd knutet till en offentliggjord europeisk patentansökan. Domstolen har också exklusiv behörighet i fråga om talan om nyttjande av en uppfinning innan ett sådant patent har meddelats, föranvändarrätt, licensersättning som grundar sig på artikel 8 i patentförordningen och beslut som det europeiska patentverket fattar när verket utför de arbetsuppgifter som avses i artikel 9 i patentförordningen. Detta följer av artikel 32.1 i domstolsavtalet. De avtalsslutande medlemsstaternas nationella domstolar är fortsatt behöriga när det gäller talan om patent och tilläggsskydd som inte omfattas av domstolens exklusiva behörighet (artikel 32.2). Undantag från den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet Under en övergångstid från domstolsavtalets ikraftträdande är det fortfarande möjligt att väcka viss talan vid nationella domstolar eller behöriga myndigheter (artikel 83.1 i domstolsavtalet). Det gäller talan om intrång i eller ogiltigförklaring av ett europeiskt patent utan enhetlig verkan eller ett tilläggsskydd vars grundpatent är ett sådant patent; om talan har väckts nationellt före men målet inte avgjorts vid övergångsperiodens utgång, består den nationella behörigheten (artikel 83.2). efter domstolavtalets ikraftträdande ska en utvärdering göras av möjligheten att väcka talan i nationell domstol i de angivna frågorna. Utvärderingen kan leda till att övergångstiden förlängs (artikel 83.5). Om talan inte redan har väckts vid den enhetliga patentdomstolen, kan innehavaren av ett europeiskt patent utan enhetlig verkan som meddelats före övergångstidens utgång eller ett tilläggsskydd vars grundpatent är ett sådant patent välja att inte omfattas av domstolens exklusiva behörighet 2013/14:89 (s.k. opt out). Detsamma gäller den som före övergångstidens utgång har ansökt om ett europeiskt patent. Den som vill utnyttja undantaget ska underrätta domstolen senast en månad före övergångstidens utgång. Undantaget får verkan när det antecknas i registret (artikel 83.3). Om talan inte redan har väckts vid en nationell domstol, kan den som har utnyttjat undantaget när som helst välja att inte längre omfattas av det (och alltså låta den enhetliga patentdomstolen vara ensam behörig). Det sker genom en underrättelse till domstolen och får verkan när det antecknas i registret (artikel 83.4). Möjligheten att välja bort domstolens exklusiva behörighet innebär att mål om europeiska patent kan förekomma i nationella domstolar under en relativt efter domstolsavtalets ikraftträdande. Behörig domstol enligt patentlagen Vissa administrativa beslut av PRV överklagas till Patentbesvärsrätten, vars beslut i sin tur överklagas till (se t.ex. 26 och 75 §§ patentlagen). Patentmål i övrigt handläggs i allmän domstol. är ensam behörig domstol i sex kategorier av mål. Andra mål handläggs i första instans i den tingsrätt som är behörig enligt allmänna forumregler i . Ett exempel är mål om bättre rätt till ett redan meddelat patent. Europeiska patent behandlas i detta avseende på samma sätt som svenska patent (se bl.a. 81 §). Att den enhetliga patentdomstolen är ensam behörig i flertalet tvister som rör europeiska patent innebär, som utredningen anger, att forumreglerna i patentlagen måste ändras. Det finns dock inget enkelt eller naturligt sätt att i lagen ange de måltyper som inte ska handläggas av svensk domstol. De måltyper som faller utanför den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet enligt domstolsavtalet ska fortsätta att handläggas av svensk domstol, även när det handlar om europeiska patent. Det är alltså inte möjligt att generellt undanta europeiska patent från de svenska domstolarnas behörighet. Enligt utredningen är det lämpligast att i patentlagen ange i vilka fall en svensk domstol inte är behörig genom att hänvisa till den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet enligt domstolsavtalet. anser att den negativt formulerade behörighetsregeln inte tillräckligt tydligt anger när svenska domstolar är behöriga och att den bör förtydligas. Enligt regeringens mening är det emellertid knappast möjligt att skapa en heltäckande reglering av svenska domstolars behörighet i särskilda fall utan att den förlorar i tydlighet i andra avseenden. Det är inte heller möjligt att enbart hänvisa till behörighetsreglerna i artikel 32 i domstolsavtalet, eftersom den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet även beror på andra bestämmelser i domstolsavtalet (inklusive artikel 83 om undantag ). Övergångsperiodens längd kommer dessutom vara beroende av slutsatserna vid utvärderingen och går inte att förutse. För att de författningsändringar som föreslås ska omfatta förhållandena både och efter dess utgång måste hänvisningen till domstolsavtalet göras tillräckligt vid. Regeringen konstaterar också att de som i första hand är berörda av den föreslagna regleringen bedömer att den är tillräckligt förutsebar. advokatsamfund anför uttryckligen att förslaget i detta avseende innebär en bra och smidig ordning. Inte heller domstolarna har någon invändning mot konstruktionen. Sammanfattningsvis anser regeringen att utredningens förslag bör genomföras. För att innehållet i den nuvarande bestämmelsen i patentlagen om som exklusivt forum i vissa typer av mål (65 §) inte ska bli missvisande bör, som utredningen föreslår, ett förtydligande göras där; bestämmelsen bör bara gälla när den enhetliga patentdomstolen inte är behörig. Motsvarande förtydliganden bör göras i bestämmelserna om forum i vissa fall i samband med informationsförelägganden (57 e §) och intrångsundersökningar (59 b §), eftersom de hänvisar till den domstol som avses i 65 §. Anmälan av talan och underrättelse i patentmål Den som vill väcka talan om patents ogiltighet, överföring av patent eller meddelande av tvångslicens ska anmäla detta till PRV och underrätta dem som enligt patentregistret har licens till eller panträtt i patentet. An- mälan och underrättelserna är processförutsättningar i de angivna fallen. Bakgrunden till bestämmelsen var en strävan efter att patentregistret ska redovisa sådana rättsliga åtgärder som kan påverka panthavarens eller licenstagarens rätt till patentet (prop. 1966:40 s. 231 f. och prop. 1987/88:4 s. 25 f.). De angivna skälen saknar relevans för europeiska patent med enhetlig verkan, eftersom dessa inte registreras i det . För de fall där talan gäller europeiska patent som har validerats och registrerats i men talan ska väckas vid den enhetliga patentdomstolen kan kravet inte heller behållas; det är inte möjligt att i den svenska lagstiftningen ha processförutsättningar i förhållande till den enhetliga patentdomstolen. Bestämmelsen bör alltså i enlighet med utredningens förslag ändras så att dessa fall inte omfattas av kravet på anmälan av talan och underrättelse. En konsekvens av ändringen är att det inte heller kommer att ställas sådana krav även om de nationella domstolarna då fortfarande har kvar viss behörighet. Regeringen anser dock att det inte finns tillräckliga skäl att komplicera regleringen genom att behålla kraven under den tiden. PRV och ifrågasätter om det är rimligt att uppställa anmälningskrav i förhållande bara till vissa patent och anser att det finns anledning att överväga att helt slopa anmälningskravet. Regleringen tillgodoser dock önskemålet att det av patentregistret så långt som möjligt ska framgå sådana rättsliga åtgärder som kan påverka rättigheter till patentet. Regeringen ser därmed inte skäl till att generellt ta bort anmälningskravet. Vissa frågor faller utanför den enhetliga patentdomstolens behörighet Straffrättsligt ansvar kan komma i fråga för den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet gör sig skyldig till ett patentintrång. Även försök och förberedelse till brottet är straffbelagt. Egendom med avseende på vilken brott begåtts ska normalt förklaras förverkad. Genom domstolsavtalet inrättas en enhetlig patentdomstol med i princip ensam behörighet att handlägga tvister om europeiska patent. Behörigheten omfattar dock inte straff och förverkande. 2013/14:89 domstolens prövning av en intrångstalan kan bara resultera i skydds- och säkerhetsåtgärder samt sanktioner av civilrättsliga slag. Avsikten är att domstolsavtalet inte ska påverka medlemsstaternas straffrätt. Liksom utredningen drar regeringen slutsatsen att det är förenligt med domstolsavtalet att behålla den svenska straffrättsliga regleringen och att en svensk domstol inom ramen för ett brottmål får pröva frågor om intrång och förverkande. Det gäller även i fråga om ett europeiskt patent med enhetlig verkan. , som delar bedömningen att domstolsavtalet inte omfattar den straffrättsliga frågan om patentintrång, efterlyser klarlägganden av hur det är tänkt att ett brottmål om ett europeiskt patent med enhetlig verkan ska hanteras. ställer frågan om en i tilltalad person som vill försvara sig genom att väcka en ogiltighetstalan är hänvisad till att göra det vid den enhetliga patentdomstolen. Regeringen bedömer att den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet innebär att en svensk domstol är förhindrad att även i samband med ett åtal om patentintrång ta upp till prövning ett genkäromål om ogiltighet av ett europeiskt patent eller ett tilläggsskydd vars grundpatent är ett sådant patent. En här åtalad person som vill väcka en ogiltighetstalan får i den frågan vända sig till den enhetliga patentdomstolen. Det kan konstateras att frågan har en begränsad praktisk betydelse, då åtal för patentintrång är ovanliga; allmänt åtal kräver att målsäganden anmäler brottet till åtal och att åtal av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. I linje med vad utredningen kommer fram till bedömer regeringen att ett enskilt anspråk om skadestånd som framställs i samband med ett åtal om intrång i ett europeiskt patent (eller ett tilläggsskydd vars grundpatent är ett sådant patent) inte kan tas upp till prövning av en svensk domstol. Regeringen instämmer också i slutsats att det även gäller i fråga om ett enskilt anspråk om vitesförbud (jfr prop. 2008/09:67 s. 187). Som utgångspunkt är det svensk rätt som reglerar frågor om en tvångslicens att här utöva en patentskyddad uppfinning; är även efter det att domstolsavtalet trätt i kraft ensam behörig att pröva frågor om meddelande och upphävande av samt villkor för en tvångslicens med verkan i . Det gäller också i förhållande till ett europeiskt patent med enhetlig verkan. En invändning eller ett genkäromål om en licens att utöva en uppfinning som skyddas av ett europeiskt patent (eller ett tilläggsskydd vars grundpatent är ett sådant patent) omfattas dock av den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet. Det torde gälla även i fråga om en tvångslicens. Om ett patent har meddelats någon annan än uppfinnaren eller den till vilken uppfinnarens rätt har gått över, ska en svensk domstol på talan av den berättigade överföra patentet på honom eller henne (53 § första stycket patentlagen). Rättsföljden är alltså inte ogiltigförklaring. (Den berättigade skulle inte vara hjälpt av en sådan då ett ogiltigförklarat patent utgör nyhetshinder för en ny patentansökan samma uppfinning.) Därför omfattas en sådan talan inte av den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet. Överföringsmål ska fortsatt handläggas nationellt även när det gäller europeiska patent. Några författningsändringar behövs inte. Vissa bestämmelser i domstolsavtalet bör gälla som svensk lag Enligt patentförordningen ger ett europeiskt patent med enhetlig verkan innehavaren rätt att hindra andra från att på de medlemsstaters territorier där patentet har enhetlig verkan begå handlingar som omfattas av ensamrätten, med förbehåll för ensamrättens begränsningar. Dessa handlingar och begränsningar ska vara enhetliga i alla deltagande medlemsstater där patentet har enhetlig verkan och i det enskilda fallet bestämmas av den nationella rätten i den deltagande medlemsstat som pekas ut av vissa anknytningsfaktorer (artiklarna 5 och 7). Att nationell rätt är en rättskälla för den enhetliga patentdomstolen framgår av domstolsavtalet (artikel 24.1 a). Kraven på enhetlighet och nationell reglering är förenliga bara om domstolsavtalets bestämmelser i fråga om vilka handlingar som omfattas av ensamrätten och ensamrättens begränsningar (artiklarna 25– 30) gäller i alla deltagande medlemsstater. Det var också en förutsättning under de förhandlingar som ledde fram till rättsakterna. För , som har en dualistisk tradition, innebär det att artiklarna måste införlivas i svensk rätt genom nationella bestämmelser. Regeringen bedömer i likhet med utredningen att införlivandet bör ske genom att det i patentlagen anges att artiklarna gäller i (inkorporering), inte genom att de omarbetas till svensk författningstext (transformering). Utredningen föreslår att artiklarna inkorporeras i sin ursprungliga form. Även i det avseendet delar regeringen utredningens uppfattning. Artiklarna ska nämligen inte tillämpas av nationella domstolar eller myndigheter. Det är också bara de engelska, franska och tyska språkversionerna av avtalet som är giltiga. Dessutom överensstämmer artiklarna inte i alla avseenden med gällande svensk rätt. Därför är det lämpligast att inte upprepa snarlika bestämmelser i patentlagen. , , och Teknikföretagen ställer sig frågande till att de handlingar som omfattas av ensamrätten och ensamrättens begränsningar är olika reglerade för sådana patent med verkan i som, å ena sidan, omfattas av den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet och, å den andra, inte omfattas av den. Patentbesvärsrätten instämmer och anser att frågan bör analyseras i den kommande lagstiftningsprocessen. Utgångspunkten för regeringen har varit att patentförordningen bara kräver av nationell rätt att artiklarna ska tillämpas i fråga om europeiska patent med enhetlig verkan; någon materiell harmonisering var inte heller avsedd under förhandlingarna. Europeisk patenträtt är till stor del redan harmoniserad i frågorna genom bl.a. den europeiska patentkonventionen. Även regeringen kan dock se nyttan av att bestämmelserna för olika patentkategorier är så likartade som möjligt. Innan det kan bli aktuellt att i patentlagen generellt införa domstolsavtalets materiella bestämmelser behöver effekterna analyseras ytterligare. Det är inte möjligt inom ramen för detta lagstiftningsärende. En sådan uppgift bör i stället ingå i de tilläggsdirektiv som nämns i avsnitt 3. Verkställighet som ett motsvarande svenskt avgörande Enligt domstolsavtalet ska den enhetliga patentdomstolens avgöranden vara verkställbara i varje avtalsslutande medlemsstat. Verkställighetsförfarandet ska styras av nationell rätt i den avtalsslutande medlemsstat där 2013/14:89 verkställigheten sker. Ett avgörande från domstolen ska verkställas på samma villkor som ett avgörande i den avtalsslutande medlemsstat där verkställigheten äger rum (artikel 22). För att sådan verkställighet ska kunna ske i krävs det, som utredningen konstaterar, att det införs en bestämmelse i svensk rätt. Innebörden ska vara att domstolens avgöranden ska verkställas på samma villkor som om de meddelas av en svensk domstol eller myndighet. Det utesluter krav på både verkställbarhetsförklaring (s.k. exekvaturförfarande) och översättning till svenska av avgörandet. I likhet med andra domstolar inom EU ska den enhetliga patentdomstolen tillämpa unionsrätten i dess helhet och ge den företräde framför eventuell avvikande nationell rätt. Domstolen består av en förstainstansrätt, en överinstansrätt och ett kansli. De avtalsslutande medlemsstaterna är solidariskt ansvariga för skada som uppstår genom att överinstansrätten begår en överträdelse av unionsrätten. Ersättning ska ske enligt de principer som gäller för skador som orsakas genom nationella domstolars överträdelser av unionsrätten (artikel 22.1 i domstolsavtalet). Huvudregeln är att talan ska väckas mot den avtalsslutande medlemsstat där käranden har hemvist eller huvudsakligt säte. Om ett sådant hemvist eller säte inte finns i någon av de avtalsslutande medlemsstaterna, kan talan i stället väckas mot den avtalsslutande medlemsstat där käranden har ett driftsställe. Om det inte heller finns ett driftsställe i någon av dessa stater, får talan väckas mot den stat där överinstansrätten har sitt säte, dvs. Talan ska i samtliga fall väckas inför den utpekade statens behöriga myndighet (artikel 22.2). En medlemsstat som betalat skadestånd har rätt att få ett proportionerligt bidrag från de andra avtalsslutande medlemsstaterna (artikel 22.3). Det krävs inte något vållande från statens sida för skadeståndsskyldighet enligt domstolsavtalet. På så sätt skiljer sig regleringen från regleringen av de fall där staten kan bli skadeståndsskyldig enligt 3 kap. skadeståndslagen (1972:207). Regleringen skiljer sig också från den skadeståndsskyldighet som även utan direkt lagstöd skulle kunna åläggas staten till följd av svenska domstolars överträdelser av genom att den avser ansvar för överträdelser som begåtts av ett internationellt organ och som staten alltså inte direkt svarar för. Medlemsstaterna skulle i och för sig indirekt kunna anses vara skadevållare genom att de avhänt sig domsmakt till den enhetliga patentdomstolen. Utredningen anser det dock vara tveksamt om sambandet är så starkt att staten enligt svensk rätt skulle anses ha ett sådant skadeståndsansvar utan lagstöd. Utredningens bedömning är därför att bestämmelserna i artikel 22 om statens skadeståndsansvar och om i vilka fall talan får väckas mot staten bör införlivas i svensk rätt. Utredningen anser att det ska ske genom att hela artikeln inkorporeras i patentlagen och föreslår därför en bestämmelse som hänvisar till artikel 22. Regeringen delar i huvudsak den bedömningen. Som utredningen anför är det dock inte nödvändigt att införliva den del av artikeln som behandlar skyldigheten att ersätta en annan medlemsstat som betalat ut skade- stånd (artikel 22.3) då det är en fråga som regleras på mellanstatlig nivå. Regeringen föreslår därför till skillnad från utredningen ingen hänvisning till artikel 22.3. Justitiekanslern handlägger skadeståndsanspråk mot staten. Det sker med stöd av förordningen (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten. Den omfattar anspråk på ersättning som grundas på ett påstående om överträdelse av gemenskapsrätten. Justitiekanslerns handläggning är enligt förordningen inte begränsad till skada som vållats av svenska inrättningar. Som Justitiekanslern anger kan det finnas skäl att göra ändringar i förordningen. Regeringen avser att återkomma i den frågan. Justitiekanslern framhåller att det kan bli svårt att få tillgång till underlag från den enhetliga patentdomstolen för att kunna bevaka statens rätt. Justitiekanslern jämför med myndighetens rätt enligt lag att få tillgång till handlingar från nationella domstolar och myndigheter samt att dessa ska bistå med de upplysningar eller yttranden som Justitiekanslern begär. Justitiekanslerns erfarenhet är att det kan uppstå problem med att få information i gränsöverskridande situationer, om myndigheten inte kan garantera sekretess. innehåller inga uttryckliga regler om att nationella domstolar eller myndigheter ska kunna få ut handlingar i samband med ett skadeståndsmål utan detta har varit underförstått under förhandlingarna; regleringen bygger på att staterna ska kunna få tillgång till de handlingar som är nödvändiga för en skadeståndsprocess och detta är ingenting som någon annan deltagande medlemsstat har ifrågasatt. Regeringen verkar dock för att detta förtydligas i samband med de förberedelser av det enhetliga patentskyddet som pågår (se avsnitt 3). Med anledning av Justitiekanslerns yttrande finns det också skäl att överväga behovet av en sekretessreglering för de handlingar som Justitiekanslern får tillgång till i samband med en sådan process. Även den frågan bör omfattas av de tilläggsdirektiv som nämns i avsnitt 3. Justitiekanslern väcker frågan om inte bör vara exklusivt behörigt forum för aktuella skadeståndsmål.