prop · H2031d24 · 2014-10-23 00:00:00 — Den betallösning som Trans- portstyrelsen inledningsvis anser bör användas, bör utvärderas och vid behov justeras eller ersättas. Möjligheten att träffa avtal med andra länder om utbyte av uppgifter om fordon- sägare bör särskilt undersökas och utvärderas. Utländska fordonsägare kommer att få upp- lysning om att infrastrukturavgifter ska betalas och hur detta ska ske genom allmän information. Liksom Trafikanalys anser regeringen att kraven på sådan information bör ställas högt. Som framgått ovan kommer utländska fordonsägare att aviseras en betalningsuppmaning. Till skillnad från utredningens förslag blir därmed den all- männa informationen inte det enda sättet för dessa fordonsägare att få kännedom om den betalningsskyldighet som han eller hon har ådra- git sig, vilket påverkar kraven på informationen. Förutom tydlig information på plats vid de av- giftsbelagda vägavsnitten och på Transportsty- relsens webbplats anser regeringen att det är lämpligt att informationen sprids på olika sätt vid landets gränser och på exempelvis turistby- råer. Bemyndigande i fråga om sanktioner Regeringens förslag: Regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer ska i fråga om allmänna vägar få meddela föreskrifter om av- gifter vid utebliven betalning av infrastrukturav- gift. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har uttalat sig särskilt om förslaget. Skälen för regeringens förslag: Ett system med infrastrukturavgifter förutsätter att det sker kontroll av att betalning fullgörs. Vilka betal- ningsmetoder som kan komma i fråga har redo- gjorts för i avsnitt 4.6.7.2. Om betalning inte sker inom föreskriven tid måste någon form av påtryckning kunna utövas. Frågor om kontroll och sanktioner har stor betydelse för att ett sy- stem ska upplevas som trovärdigt och rättvist, vilket i sin tur har betydelse för om trafikanterna ska acceptera systemet. Om påförda infrastruk- turavgifter inte betalas , ska således en sanktion drabba den betalningsskyldige. Enligt 16 § första stycket 5 lagen (2014:52) om infra- strukturavgifter på väg får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om beslut om och betalning av infra- strukturavgifter. Regeringen anser att ett mot- svarande bemyndigande bör införas i fråga om rätten att meddela föreskrifter om avgifter vid utebliven betalning av infrastrukturavgifter. I fråga om möjligheten att delegera före- skriftsrätten beträffande sanktionsavgifter av förevarande slag kan följande sägas. Det som utmärker sanktionsavgifter är att de betalas till det allmänna och utgör en form av ekonomisk påföljd för överträdelse av särskilda författnings- bestämmelser (se. 1983/84:192 s. 9, även s. 35). Sanktionsavgifter berördes inte särskilt i för- arbetena till RF. Frågan om sanktionsavgifternas förhållande till avgifter i RF:s mening aktuali- 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 22 serades i samband med behandlingen av ett lag- stiftningsärende om sanktionsavgifter vid över- trädelser av import- och exportregleringar (prop. 1983/84:192, SkU 1983/84:46, rskr.1983/84:357). Av lagstiftningsärendet framgår att sanktionsavgifter inte ansågs kunna delegeras enligt dåvarande 8 kap. 9 § RF (prop. 1983/84:192 s. 31, 37 och 43; se även Lagrådet i prop. 1993/94:68 s. 71–73). Däremot ansågs delegation vara möjlig enligt dåvarande 8 kap. 7 § RF, om föreskrifterna rymdes inom något av de där uppräknade ämnesområdena. Det torde numera vara klart att sanktionsav- gifterna intar en mellanställning mellan ”egent- liga” avgifter och brottspåföljder (se SOU 2007:96 s. 51). Föreskriftsrätten beträffande de nu aktuella sanktionsavgifterna kan därmed de- legeras till regeringen enligt 8 kap. 3 § RF, under förutsättning att sanktionsavgifterna inte kan betecknas som ”rättsverkan av brott”, dvs. att överträdelsen som ligger till grund för sank- tionsavgiften inte är belagd med straff. De nu aktuella försenings- och tilläggsavgifterna ska tas ut vid utebliven betalning av infrastrukturavgif- ter. Sanktionsavgifterna förutsätter således inte att något brott är begånget. Regeringens bedömning: Om en infrastruktur- avgift inte betalas inom den tid som har angetts i en betalningsuppmaning, bör särskilda avgifter, först en förseningsavgift och därefter en tilläggs- avgift, kunna tas ut. Regeringens förslag: Om avgift som har påförts en fordonsägare med anledning av för sent betald infrastrukturavgift inte betalas i rätt tid ska avgiften lämnas för indrivning. Utredningens förslag: Överensstämmer i hu- vudsak med regeringens bedömning och förslag. Utredningen föreslog bl.a. att förseningsavgiften skulle uppgå till ett visst belopp. Remissinstanserna: anser att det bör tydliggöras om dröjsmålsavgift ska tas ut eller inte. anser att det bör tydliggöras om tilläggsavgiften är en sanktions- avgift eller inte. Transportstyrelsen välkomnar förslaget om förseningsavgift och anser att en betalningsskyldig ska kunna påföras en tilläggs- avgift högst en gång per bil och beslutsperiod, på motsvarande sätt som gäller för trängselskatt. 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 22 Trafikanalys anser att det finns ett behov av de föreslagna möjligheterna till sanktioner, under de förutsättningar som anges i utredningen. har inget att erinra mot före- slagna sanktioner. Skälen för regeringens bedömning och för- slag: Som framgår av föregående avsnitt anser regeringen att en sanktion ska drabba en betal- ningsskyldig som inte betalar sin infrastruktur- avgift inom föreskriven tid. Har betalning inte skett ska den betalningsskyldige skriftligen uppmanas att betala avgiften. Kostnaden för det allmänna för att skicka en betalningsuppmaning bör inte bäras av systemet, utan av den person som inte betalar sin avgift inom föreskriven tid. En särskild avgift bör således tas ut i dessa fall. Utöver att täcka kostnaden för utskick av betal- ningsuppmaningen anser regeringen att avgiften även bör syfta till att förmå den enskilde att betala avgiften. Avgiftens storlek bör bestämmas med hänsyn härtill. För att den särskilda avgiften ska fungera som ett effektivt påtryckningsmedel för att förmå de betalningsskyldiga att betala sina infrastruktur- avgifter bör avgiften vara av en viss storlek. Här- till kommer den omständigheten att en bristande betalning måste uppgå till en viss nivå för att indrivning av beloppet ska komma i fråga, vilket bedöms nödvändigt för att ge systemet erfor- derlig tyngd. Vid bedömningen av den särskilda avgiftens storlek bör dock även beaktas att be- slut om infrastrukturavgift kan komma att uppgå till relativt låga belopp om de endast avser någon eller några få passager. För att tillgodose dels syftet med en särskild avgift, dels se till att denna blir proportionell i förhållande till det belopp som ska betalas, anser regeringen att det är lämpligt att avgift tas ut i två steg. Om en infrastrukturavgift inte betalas inom den tid som har angetts i beslutet ska den betalningsskyldige skriftligen uppmanas att be- tala avgiften och en förseningsavgift. Förse- ningsavgiften ska fungera som ett första på- tryckningsmedel för att förmå den betalnings- skyldige att betala sin infrastrukturavgift. Av- giftens storlek bör i enlighet härmed inte vara alltför hög, men ändå så pass hög att den får avsedd effekt som påtryckningsmedel. Utred- ningen föreslog att förseningsavgiften skulle uppgå till . Regeringen anser dock att beloppet bör uppgå till 300 kro- nor. Om den betalningsskyldige inte betalar sin infrastrukturavgift eller den förseningsavgift som påförts, anser regeringen att ytterligare en särskild avgift, en tilläggsavgift, ska påföras den betalningsskyldige. Avgiften syftar, liksom för- seningsavgiften, till att förmå den betalnings- skyldige att betala sin avgift, men även till att inskärpa vikten av att betala infrastrukturavgifter inom föreskriven tid. Eftersom den betal- ningsskyldige i dessa fall redan har fått en på- minnelse om betalningsskyldigheten anser rege- ringen att det är motiverat att tilläggsavgiften uppgår till ett högre belopp än förseningsavgif- ten. Regeringen anser att tilläggsavgiften bör bestämmas till . Utredningens förslag innehöll inte någon be- stämmelse om att en betalningsskyldig ska kunna påföras en tilläggsavgift högst en gång per bil och beslutsperiod. Liksom Transportstyrelsen anser emellertid regeringen att en betalnings- skyldig ska kunna påföras en förseningsavgift respektive tilläggsavgift högst en gång per bil och beslutsperiod, på motsvarande sätt som gäller för tilläggsavgiften enligt lagen (2004:629) om trängselskatt. I fråga om en fordonsägare som använder transponder och betalar sin infrastrukturavgift via en betalningsförmedlare som avses i lagen (2013:1164) om elektroniska vägtullssystem gäller särskilda bestämmelser. Enligt 18 § nämnda lag betalar en fordonsägare infrastruk- turavgiften till sin betalningsförmedlare med befriande verkan. Det är således betalningsför- medlaren som är betalningsskyldig för avgiften i förhållande till avgiftsupptagaren. Om betal- ningsförmedlaren inte skulle fullgöra sitt åta- gande är det inte något som ska drabba den en- skilde. Förseningsavgift och tilläggsavgift bör därför inte tas ut av en fordonsägare som betalar sin infrastrukturavgift via en betalningsför- medlare som avses i lagen om elektroniska väg- tullssystem. Utredningen har inte föreslagit att försenings- och tilläggsavgift i stället ska påföras betalningsförmedlaren. Inte heller regeringen anser att det vore en lämplig ordning. Sanktioner för det fall betalningsförmedlaren inte sköter sina åtaganden i förhållande till avgiftsupptaga- ren bör i stället regleras i parternas avtal. Bestämmelserna om verkställighet i 15 § lagen (2014:52) om infrastrukturavgifter på väg ska gälla även för de förseningsavgifter och tilläggs- avgifter som tas ut. Detta bör uttryckligen framgå av lagen, se föreslagna lydelse av 19 §. har efterlyst ett tyd- liggörande i fråga om dröjsmålsavgift ska tas ut eller inte. Om en infrastrukturavgift inte betalas ska, som framgår ovan, en förseningsavgift och, i förekommande fall, en tilläggsavgift tas ut. Obetalda belopp ska vidare lämnas för indriv- ning. Enligt regeringens uppfattning, och i likhet med vad som gäller för trängselskatt, utgör detta tillräckliga påtryckningsmedel för att betalning ska ske i rätt tid. Någon dröjsmålsavgift ska därför inte tas ut. Regeringens förslag: Sekretess ska gälla i verk- samhet som avser bestämmande av avgift med anledning av att infrastrukturavgift inte har be- talats i rätt tid eller fastställande av underlag för bestämmande av sådan avgift för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållan- den. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. I utredningens lagförslag angavs dock inte uttryckligen avgift med anled- ning av att infrastrukturavgift inte har betalats i rätt tid. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har uttalat sig särskilt om förslagen. Skälen för regeringens förslag: Sekretess gäller enligt 29 kap. 5 a § offentlighets- och sek- retesslagen (2009:400), förkortad OSL, i verk- samhet som avser bestämmande av infrastruk- turavgift på väg eller fastställande av underlag för bestämmande av sådan avgift för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhål- landen. Motsvarande sekretess gäller enligt 27 kap. 1 § OSL i fråga om skatt, bland annat trängselskatt. Av paragrafens tredje stycke framgår att med skatt avses även expeditionsavgift och tilläggsav- gift enligt lagen (2004:629) om trängselskatt. Som framgår av prop. 2013/14:25, s. 88 f., an- ser regeringen att det är mycket angeläget att den enskildes integritet värnas så långt det är möjligt inom ramen för systemet med infra- strukturavgifter på väg. Sekretess bör således gälla även i verksamhet som avser bestämmande av förseningsavgift och tilläggsavgift inom ramen för systemet för infrastrukturavgifter på väg eller fastställande av underlag för bestämmande av sådana avgifter för uppgift om en enskilds per- 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 22 sonliga eller ekonomiska förhållanden. Rege- ringen anser att detta bör framgå uttryckligen av lagen. På så sätt kommer systemet för infra- strukturavgifter att motsvara vad som gäller i fråga om tilläggsavgift enligt lagen om trängsel- skatt. Regeringens förslag: En avgiftspliktig bil ska inte få användas om infrastrukturavgift på allmän väg eller avgift som har påförts en fordonsägare med anledning av för sent betald infrastrukturavgift inte har betalats inom föreskriven tid och det totala avgiftsbeloppet uppgår till mer än och har gått sedan minst det beloppet senast skulle ha betalats. Vissa angivna skulder ska inte räknas in i den totala avgifts- skulden. Förbudet ska gälla till dess den totala avgiftsskuld som har lett till förbudet har beta- lats. Undantag från användningsförbudet ska gälla under vissa förutsättningar. Den myndighet som regeringen bestämmer ska vidare få besluta om undantag från användningsförbudet om det finns särskilda skäl. Beslut om undantag från bestämmelsen om användningsförbud ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. En polisman eller en bilinspektör ska avskylta en bil som används i strid mot ett användnings- förbud. Utredningens förslag: Överensstämmer del- vis med regeringens. Enligt utredningens förslag skulle ett användningsförbud inträda när det obetalda beloppet uppgick till mer än 1 000 kro- nor och när hade förflutit sedan minst det beloppet skulle ha betalats. For- donsägaren skulle vidare vara skyldig att se till att bilen inte användes i strid mot bestämmel- serna om användningsförbud. Remissinstanserna: Kammarrätten i avstyrker förslaget eftersom åtgärderna framstår som oproportionerliga, särskilt med beaktande av de föreslagna tids- och belopps- gränserna. anser att utred- ningens förslag synes vara väl avvägt. Kronofog- demyndigheten är positiv till förslaget, men påpe- 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 22 kar att det finns en risk för svårigheter att tolka 24 a § i förslaget till ändring av förordningen om infrastrukturavgifter på väg. Transportstyrelsen delar utredningens bedömning att myndigheten ska besluta om undantag från användningsför- bud. Trafikanalys anser att det finns ett behov av de föreslagna sanktionerna under de förutsätt- ningar som anges i utredningen. kom- mun har inget att erinra mot föreslagna sank- tioner. anser att ett användningsförbud under föreslagna om- ständigheter är en aning drastisk åtgärd. Skälen för regeringens förslag Utredningen har föreslagit att ett avgiftspliktigt fordon inte ska få användas om infrastrukturav- gift, förseningsavgift eller tilläggsavgift inte har betalats i rätt tid. Förbudet ska dock endast in- träda om det sammanlagda skuldbeloppet uppgår till mer än och har gått sedan beloppet senast skulle ha betalats. Motsvarande förslag lämnades i fråga om träng- selskattepliktiga fordon. För att förmå fordonsägare att betala infra- strukturavgifter är det nödvändigt att ha effektiva sanktioner. Härvid kan en jämförelse göras med trängselskattesystemet. Den skatt- skyldige påförs enligt 14 § lagen (2004:629) om trängselskatt en särskild avgift (tilläggsavgift) med om trängselskatten inte betalas i rätt tid. Det är trots denna tilläggsavgift en rela- tivt stor andel av fordonsägarna som inte betalar trängselskatten . Det finns också en grupp fordonsägare som inte heller betalar skatten sedan tilläggsavgiften påförts. I regeringens pro- position 2013/14:176 Fordonsrelaterade skulder finns en utförlig beskrivning av problemet kring skulder för obetald trängselskatt. Exempelvis kan nämnas att beslut om tilläggsavgift omfattade , medan endast betalades in. Visserligen är det en viss förskjutning av beslut och inbetalning över kalenderåret, men beloppen har varit rela- tivt konstanta . Dessutom har en liten grupp om cirka 100 gäldenärer obetalda trängselskatteskulder på tillsammans . I propositionen redogörs sär- skilt för problemet med s.k. fordonsmålvakter (prop. 2013/14:176, s. 11 f.). Regeringen kommer att ta ställning till beho- vet av ytterligare sanktioner än tilläggssavgiften i trängselskattesystemet vid behandlingen av ut- redningens slutbetänkande i de delar som rör trängselskatt. Det förhållandet att det är så många som, trots tilläggsavgiften om 500 kro- nor, inte betalar trängselskatten i rätt tid utgör dock enligt regeringens uppfattning skäl att överväga om det bör införas ytterligare sank- tioner än de föreslagna försenings- och tilläggs- avgifterna även vid utebliven betalning av infra- strukturavgifter. Regeringen anser att det i pre- ventivt syfte är viktigt att det också finns andra sanktioner än avgifter, som träffar själva använd- ningen av fordonet. Enligt 6 kap. 1 § vägtrafikskattelagen (2006:227) får ett skattepliktigt fordon inte användas om fordonsskatten inte har betalats inom den tid som bestämts i lagen. Av 3 § samma lag följer att om ett fordon används i strid med 1 § och har gått från den dag, då den skatt som har föranlett användningsförbudet senaste skulle ha betalats, ska polisen ta om hand om fordonets registreringsskyltar. En fordonsägare som upp- såtligen eller av oaktsamhet använder fordonet eller låter det användas i strid med 1 § sedan fordonets registreringsskyltar har tagits om hand enligt 3 §, döms till böter eller fängelse . En fordonsägare som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder fordonet eller låter det användas på något annat sätt i strid med 1 § döms till penningböter (4 § samma kapitel). Ett liknande förbud att använda ett fordon om infrastrukturavgifter inte betalas fram- står som en lämplig åtgärd för att ytterligare inskärpa vikten av att betala avgifterna i rätt tid. Som har antytt är dock ett förbud att använda sitt fordon en ingripande åtgärd för den enskilde. Kammarrätten i anser regeringen att ett användningsförbud, under de omständigheter som utredningen har föreslagit, därmed inte kan anses proportionerligt. För att en så ingripande åtgärd som ett användningsförbud ska anses vara proportionerlig, bör den inte träffa dem som vid ett fåtal tillfällen har betalat sina avgifter . Åtgärden är i stället ett lämpligt påtrycknings- medel för att förmå dem som upprepade gånger och har underlåtit att betala infrastrukturavgift, förseningsavgift eller till- äggsavgift att betala dessa. För att ett använd- ningsförbud ska anses proportionerligt bör dessutom krävas att ett mer betydande belopp kvarstår obetalt. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att åtgärderna ska bli aktuella först när det totala obetalda beloppet uppgår till mer än 5 000 kro- nor och har förflutit sedan åtminstone det beloppet senast skulle ha beta- lats. En sådan ordning innebär att obetalda infra- strukturavgifter avseende enstaka passager inte medför användningsförbud. Under dessa om- ständigheter framstår förslaget, enligt regering- ens uppfattning, som rimligt avvägt i förhållande till den nyttjanderättsinskränkning som det medför för den enskilde. Ett användningsförbud bör, liksom när det gäller fordonskatten, kopplas till att fordonets registreringsskyltar kan tas om hand om förbudet överträds (s.k. avskyltning). På grund av åtgärdernas ingripande karaktär anser regeringen att regleringen ska ske i lag. har påpekat att det finns en risk för tolkningssvårigheter avseende 24 a § i förslaget till ändring i förordningen om infrastrukturavgifter på väg. Av utredningens författningskommentar till bestämmelsen fram- går att hela den skuld som medfört använd- ningsförbud ska vara betald innan användnings- förbudet upphör. Enligt Kronofogdemyndig- heten är det oklart om detta också innefattar sådana poster som förfallit till betalning efter det att gränsen om uppnåddes och användningsförbud inträdde. Enligt regeringen bör användningsförbudet upphöra att gälla när hela den skuld på vilken användningsförbudet grundades, dvs. den totala avgiftsskuld som fanns när användningsförbud inträdde, är betald. Om det finns ytterligare skul- der, får en ny bedömning göras av om dessa uppfyller rekvisiten för ett nytt användningsför- bud. Det finns vidare enligt Kronfogdemyndig- heten risk för otydlighet i och med det faktum att regeln enligt utredningen ska gälla separat för trängselskatt respektive infrastrukturavgifter. kan användningsförbud inträda se- parat om inte fordonskatt respektive vägavgift enligt lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon betalas. Regeringen anser det mest lämpligt att de nu föreslagna reglerna endast omfattar infrastrukturavgifter och att använd- ningsförbud kan inträda särskilt vid obetald trängselskatt. 2013/14:25, s. 65 f. framgår att rege- ringens uppfattning är att fordonets ägare, eller i vissa fall innehavare, ska vara betalningsskyldig 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 22 för en infrastrukturavgift. Det är alltså inte föra- ren som är ansvarig för att pålagorna är betalda utan ägaren. Föraren får dock, vid en kontroll, ta konsekvenserna av ägarens eventuella underlå- tenhet att betala sina avgifter, på så sätt att bilen inte får användas förrän betalning har skett, om kriterierna för ett användningsförbud är upp- fyllda. Någon möjlighet för polisen att kvarhålla ett fordon vars ägare inte betalar självmant bör dock inte införas. Liksom i fråga om fordonsskatt anser regeringen att vissa skulder inte ska ligga till grund för ett användningsförbud (jfr 6 kap. 1 § andra och tredje styckena och 6 kap. 2 § vägtrafikskattela- gen). För det första ska en tidigare ägares skuld, som har beslutats efter ett ägarbyte, inte med- föra användningsförbud för den nya köparen. Passager som har företagits omfattas av sekretess. En köpare av en bil kan alltså inte med framgång undersöka om det kommer att fattas beslut om trängselskatt eller infrastrukturavgift för perioden innan ägarbytet. Om den tidigare ägaren inte betalar skulden ska det inte drabba den nye ägaren. För det andra ska användningsförbud inte inträda om fordon- sägaren har fått anstånd med att betala pålagan. Innebörden av begreppet ägare bör, som Lagrådet framhållit, klarläggas. Som ägare av en bil anses, enligt 8 § lagen om trängselskatt, den som när skattskyldigheten inträder är eller bör vara upptagen i vägtrafikregistret som ägare, eller i fråga om bil som används med stöd av salu- vagnslicens, den som när skattskyldigheten in- träder innehar licensen. Regeringen har i lagråds- remissen Trängselskatt för utländska fordon och andra trängselskattefrågor föreslagit att även den som när skattskyldigheten inträder är upptagen som ägare i ett utländskt register motsvarande vägtrafikregistret eller, om innehavare finns regi- strerad i det utländska registret, innehavaren, ska anses som ägare. Även enligt 2 kap. 4 § vägtrafik- skattelagen avses med ägare av ett fordon den som är antecknad i vägtrafikregistret som ägare eller den som bör vara antecknad som ägare. Av 4 och 4 a §§ lagen (2001:558) om vägtrafikregis- ter framgår att bestämmelserna om ägaren av ett fordon i vissa fall ska tillämpas på innehavaren av fordonet eller en förmyndare för någon som inte har fyllt . Bestämmelsen om användnings- förbud när infrastrukturavgifter inte har betalats i rätt tid är utformad i huvudsak som förslaget 2014/15:1 UTGIFTSOMRÅDE 22 till motsvarande bestämmelse i lagen om träng- selskatt enligt lagrådsremissen Trängselskatt för utländska fordon och andra trängselskattefrågor. Begreppet ägare bör därför ha samma innebörd som enligt lagen om trängselskatt. En bil ska vidare, även om förutsättningarna för användningsförbud är uppfyllda, få användas om det finns särskilda skäl och den myndighet som regeringen bestämmer medger att bilen får användas. I fråga om vad som är särskilda skäl kan vägledning hämtas från motsvarande be- stämmelser om fordonsskatt. Ett exempel på sådana skäl kan vara en fordonsägare som använ- der sitt fordon yrkesmässigt och betalar av sin skuld enligt en med uppgjord avbetalningsplan. Regeringen har för avsikt att utse Transportstyrelsen till beslutande myndighet.