prop · H2031 · 2014-10-23 00:00:00 — Ett avtal ska upprättas mellan den personuppgifts- ansvarige och personuppgiftsbiträdet, och personuppgiftsbiträdet får endast behandla personuppgifter i enlighet med instruktioner från den personuppgiftsansvarige. En sådan instruktion kan t.ex. innefatta tystnadsplikt. Mot ovanstående bakgrund, och under förutsättning att aviseringslösningen utformas i enlighet med gällande bestämmelser i fråga om bl.a. sekretess och personuppgiftshantering, ser regeringen inga hinder mot den aviserings- lösning som Transportstyrelsen har föreslagit. 6.40.6 Behandling av personuppgifter I lagen (2001:558) om vägtrafikregister finns bestämmelser om registrering av uppgifter om personer samt om motordrivna fordon och släpfordon i ett vägtrafikregister. Mer detaljerade bestämmelser om registret finns i förordningen (2001:650) om vägtrafikregister. Transport- styrelsen för vägtrafikregistret med hjälp av automatiserad behandling och är person- uppgiftsansvarig för registret enligt person- uppgiftslagen. Lagen innehåller bestämmelser om behandlingen av personuppgifter i registret. Dessa bestämmelser gäller före bestämmelserna i personuppgiftslagen (2 § lagen om vägtrafik- register). I 5 § lagen om vägtrafikregister anges ändamålen för behandlingen av personuppgifter i registret. Personuppgifterna i registret får inte behandlas för något annat ändamål. Enligt den nämnda bestämmelsen har registret till ändamål att bl.a. tillhandahålla uppgifter för verksamhet, för vilken staten eller en kommun ansvarar enligt lag eller annan författning, i fråga om fordonsägare. Som exempel på sådan verksamhet kan nämnas uttag av trängselskatt och av fordonsskatt enligt vägtrafikskattelagen. I 6 § lagen om vägtrafikregister anges över- siktligt vilka uppgifter som får föras in i registret. Såvitt nu är av intresse anges i paragrafen att uppgifter som avser motordrivna fordon och släpfordon samt ägare till dessa får tas in i registret. Vidare får i registret tas in uppgifter som behövs för att Transportstyrelsen ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt lagen om trängselskatt. I fråga om vägtrafikregistret har regeringen med stöd av bemyndigandet i 37 § 2 lagen om väg- trafikregister meddelat närmare bestämmelser om gallring i 3 kap. förordningen om vägtrafik- register och i bilagorna till den förordningen. De aktuella uppgifterna, t.ex. uppgifter om att en bil passerat en betalstation och när detta skedde, behövs dels för att fatta beslut om skatt, dels för att kontrollera att skatten betalas. Uppgifterna behövs vidare som underlag för sådana beslut som ska fattas om den skatt- skyldige inte betalar trängselskatten eller om denne begär omprövning av beslutet eller över- klagar detta. Så länge uppgifterna behövs i något av dessa hänseenden kan de inte gallras ur vägtrafikregistret. Gallringsfristerna innebär, att uppgifterna ska gallras ur registret om skatten har betalats och omprövning inte har begärts av det beslut varigenom skatten påfördes. Uppgifterna ska då gallras efter utgången av fristen för att begära omprövning av beslutet, eller om skatten har betalats först , när betalning har skett. Om omprövning har begärts ska uppgifterna gallras när begäran eller ett överklagande slutligt har prövats. Om skatten inte har betalats ska uppgifterna gallras när fordringen har preskriberats. Om det vid kameraövervakningen har tagits fotografier som innehåller uppgifter utöver vad som behövs för att beslut om trängselskatt ska kunna fattas eller för att kontrollera att sådan skatt betalas, ska dessa uppgifter gallras . Datainspektionen anser att det bör utformas gallringsregler som säkerställer att uppgifter som ligger till grund för beslut om trängselskatt gallras efter att det konstaterats att det föreligger hinder mot utbyte av ägaruppgifter från andra länder. Regeringen delar Data- inspektionens uppfattning att integritetskänsliga uppgifter inte ska sparas längre än nödvändigt. Regeringen avser därför att närmare överväga behovet av gallringsregler i det fortsatta författ- ningsarbetet. Regeringens förslag: En skattepliktig bil ska inte få användas om trängselskatt eller tilläggsavgift inte har betalats inom föreskriven tid och det totala beloppet uppgår till mer än och har gått sedan beloppet senast skulle ha betalats. Vissa angivna skulder ska inte räknas in i den totala skulden. Förbudet ska gälla till dess den totala skulden som har lett till förbudet har betalats. En polisman eller en bilinspektör ska avskylta bilen om den används i strid med använd- ningsförbudet. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Enligt utredningens förslag inträder ett användningsförbud när det obetalda beloppet uppgår till mer än och när har förflutit sedan minst det beloppet skulle ha betalats. Utredningen föreslog också att fordonsägaren skulle vara skyldig att se till att bilen inte användes i strid mot bestämmelserna om användningsförbud. Vidare är det enligt utred- ningens förslag Transportstyrelsen som fattar beslut om undantag från användningsförbudet. Remissinstanserna: anser att förslaget synes vara väl avvägt. Trafikanalys anser att det finns ett behov av de föreslagna sanktionerna under de förutsättningar som anges i utredningen. Transportstyrelsen är positiv till förslagen, men anser att bör vara den myndighet som ska besluta om undantag från användningsförbudet. , , Förvaltnings- rätten i , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , Justitiekanslern, och JO har inga synpunkter. anför att det merarbete som kan uppstå för polisen med kontroll och avskyltning bedöms rymmas inom befintliga ramar. är positiv till förslaget men påpekar att det finns en risk för tolk- ningssvårigheter i 18 a § i förslaget till ändring av lagen om trängselskatt. Kammarrätten i avstyrker förslaget eftersom det framstår som oproportionerligt, särskilt med beaktande av den föreslagna belopps- och tidsgränsen. Svenska Buss- branschens avstyrker och anser att det är en drastisk åtgärd. Skälen för regeringens förslag: För att förmå fordonsägare att betala trängselskatten har det ansetts nödvändigt att ha effektiva sanktioner. påförs den skattskyldige enligt 14 § lagen om trängselskatt en särskild avgift (tilläggsavgift) med om trängsel- skatten inte betalas i rätt tid. Tilläggsavgift får påföras en skattskyldig högst en gång per bil och kalendermånad. Tilläggsavgift och obetald trängselskatt ska betalas senast efter dagen för beslutet om tilläggsavgift. Det är trots denna tilläggsavgift en relativt stor andel av bilägarna som inte betalar trängselskatten . Det finns också en grupp bilägare som inte heller betalar skatten sedan tilläggsavgiften påförts. I regeringens proposition 2013/14:176 Fordons- relaterade skulder finns en utförlig beskrivning av problemet kring skulder för obetald trängselskatt. Exempelvis kan nämnas att beslut om tilläggsavgift omfattade , medan endast betalades in. Visserligen är det en viss förskjutning av beslut och inbetalning över kalenderåret, men beloppen har varit relativt konstanta . Dessutom har en liten grupp om cirka 100 gäldenärer obetalda också för problemet med s.k. fordonsmålvakter (prop. 2013/14:176, s. 11 f.). Regeringen anser att det förhållandet att det är så många som inte betalar trängselskatten i rätt tid utgör skäl att överväga ytterligare sanktioner än sanktions- avgifter för att inskärpa vikten av att trängsel- skatten betalas . Regeringen anser att det i preventivt syfte är viktigt att det också finns andra sanktioner än sanktionsavgifter som träffar själva användningen av fordonet. När reglerna om beslut och betalning för trängselskatt förändrades infördes den tilläggs- avgift om som gäller om trängselskatten inte betalas . Beloppet motiverades med att det är viktigt att tilläggs- avgiften är av sådan storlek att den utgör ett effektivt påtryckningsmedel för att betala trängselskatt (proposition 2007/08:52 Nya regler om beslut och betalning avseende trängselskatt m.m.). Det har dock visat sig att relativt många bilägare ändå inte betalar trängsel- skatten . Regeringen anser därför att det finns skäl att överväga även andra sanktioner än sanktionsavgifter för de som inte betalar trängselskatten . Att införa nya straff- bestämmelser för att förmå bilägarna att betala trängselskatten framstår dock inte som rimligt. Enligt regeringens uppfattning finns skäl att överväga regler för trängselskatten liknande de regler om användningsförbud och avskyltning som redan finns bl.a. i fråga om fordonsskatt. Enligt 6 kap. 1 § vägtrafikskattelagen får ett skattepliktigt fordon inte användas om fordons- skatten inte har betalats inom den tid som bestämts i lagen. Av 6 kap. 3 § samma lag följer att om ett fordon används i strid med 1 § och har gått från den dag, då den skatt som har föranlett användningsförbudet senast skulle ha betalats, ska polisen ta hand om fordonets registreringsskyltar. En fordonsägare som upp- såtligen eller av oaktsamhet använder fordonet eller låter det användas i strid med 1 § sedan fordonets registreringsskyltar har tagits om hand enligt 3 §, döms till böter eller fängelse . En fordonsägare som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder fordonet eller låter det användas på något annat sätt i strid med 1 § döms till penningböter (4 § samma kapitel). Mot bakgrund av att så många inte betalar trängsel- skatten i rätt tid anser regeringen att ett liknande förbud att använda bilen om trängselskatten inte betalas framstår som en lämplig åtgärd för att ytterligare inskärpa vikten av att trängsel- skatten betalas . Ett användningsförbud utgör enligt regeringen en lämplig åtgärd för att förmå dem som upprepade gånger underlåtit att betala trängselskatten och tilläggsavgiften att betala dessa. Ett sådant användningsförbud bör, liksom när det gäller fordonskatten, kopplas till att registreringsskyltarna kan tas om hand om förbudet överträds (s.k. avskyltning). Fordonsskatten är en skatt som betalas för att få bruka fordonet. I det sammanhanget är det motiverat att användningsförbudet inträder när skatten inte betalats i rätt tid. Trängselskatt är emellertid av en annan karaktär, varför användningsförbudet bör inträda först passerat efter beslutet om trängselskatt. Användningsförbud kan dock inte anses motiverat för så låga summor som det kan bli fråga om vid enstaka passager. Kammarrätten i har avstyrkt förslaget om användningsförbud och avskyltning eftersom åtgärderna framstår som oproportionerliga med beaktande av den föreslagna belopps- och tidsgränsen. I linje med vad Kammarrätten i har anfört anser regeringen att ett användningsförbud bör inträda först när beloppet är mer betydande och har förflutit efter det att det ursprungliga beloppet har förfallit till betalning. När det gäller beloppen för såväl trängselskatten i som i finns redan beslutade höjningar, vilket ytterligare talar för att det belopp vid vilket användningsförbudet inträder bör vara högre än vad som föreslagits i utredningen. Regeringen föreslår därför att åtgärderna ska bli aktuella först när det obetalda beloppet uppgår till mer än . Enligt utredningens förslag skulle ett användnings- förbud inträda förflutit sedan det föreslagna beloppet skulle ha betalats. Liksom Kammarrätten i anser regeringen att proportionaliteten av använd- ningsförbudet kan ifrågasättas om det inträder efter det att det ursprungliga beloppet förfallit till betalning. Regeringen anser därför att den tid som ska ha förflutit sedan det ursprungliga beloppet skulle ha betalats bör vara längre och föreslår därför att det ska ha förflutit mer än sedan det ursprungliga beloppet har förfallit till betalning innan ett användningsförbud inträder. Enligt regeringens uppfattning bör ett användnings- förbud träffa dem som visar en uppenbar ovilja att betala trängselskatten och om användnings- förbudet inträder först efter det att förflutit sedan det ursprungliga beloppet skulle ha betalats motsvarar det bättre avsikten med användningsförbudet. Användningsförbudet gäller sedan till dess den totala skuld som har lett till förbudet har betalats. Användningsförbud ska alltså inte inträda förrän det obetalda beloppet uppgår till mer än och förflutit sedan minst det beloppet skulle ha betalats. Förslaget innebär att trängselskatt som avser enstaka passager som inte har betalats inte medför användningsförbud. Mot den bakgrunden framstår förslaget, enligt regeringens uppfatt- ning, som rimligt avvägt i förhållande till den nyttjanderättsinskränkning som det medför för den enskilde. har påpekat att det finns en risk för tolkningssvårigheter avseende 18 a § i förslaget till ändring i lagen om trängselskatt. Av utredningens författnings- förslag till bestämmelsen framgår att hela den skuld som medfört användningsförbud måste vara betald innan användningsförbudet upphör och enligt är det oklart om det också innefattar sådana poster som förfallit efter det att gränsen om uppnåddes och användningsförbudet inträdde. Enligt regeringen bör användningsförbudet upphöra att gälla när hela den skuld på vilken användningsförbudet grundades är betald. Kvarstår ändå skulder som överstiger och förutsättningar i övrigt är uppfyllda inträder ett nytt användningsförbud. Det finns vidare enligt risk för otydlighet i och med det faktum att regeln enligt utredningen ska gälla separat för trängselskatt respektive infrastrukturavgifter. Det finns användningsförbud som inträder om fordonskatt eller vägavgift enligt lagen om vägavgift för vissa tunga fordon inte betalas. Situationen att användningsförbud kan uppkomma med anledning av olika pålagor finns således . Regeringen anser det vara mest lämpligt att de nu föreslagna reglerna endast omfattar trängselskatt och att ett särskilt användningsförbud kan inträda vid obetald trängselskatt respektive infrastrukturavgift. Det bör enligt regeringen på liknande sätt som i fråga om fordonsskatt införas bestämmelser om att vissa skulder inte ska ligga till grund för ett användningsförbud (jfr 6 kap. 1 § andra och tredje styckena och 6 kap. 2 § vägtrafikskatte- lagen). För det första ska en tidigare ägares skuld som har beslutats efter ett ägarbyte inte medföra användningsförbud för den nya köparen. Passager som har företagits omfattas av sekretess. En köpare av en bil kan alltså inte med framgång undersöka om det kommer att fattas beslut om trängselskatt för perioden före ägarbytet. Om den tidigare ägaren inte betalar skulden ska det inte drabba den nye ägaren. För det andra ska användningsförbud inte inträda om bilsägaren har fått anstånd med att betala trängselskatten. För det tredje ska bilen få användas om det finns särskilda skäl. I fråga om vad som är särskilda skäl kan vägledning hämtas från motsvarande bestämmelser om fordonsskatt. Enligt utred- ningens förslag ska Transportstyrelsen vara ansvarig myndighet i fråga om beslut om undan- tag från användningsförbudet. Transport- styrelsen har dock avstyrkt förslaget i den delen och anser att bör vara den myndighet som kan besluta om undantag från användningsförbud såvitt avser trängselskatt. är beskattningsmyndighet för trängselskatt och regeringen anser, liksom Transportstyrelsen, att det är mer lämpligt att även är den myndighet som fattar beslut om undantag från ett användningsförbud. Särskilda bestämmelser ska även gälla om bilen har sålts vid en exekutiv försäljning eller av ett konkursbo eller om bilen tillhör ett konkursbo. Bilens ägare ska vara ansvarig för att pålagorna är betalda. Föraren får dock, vid en kontroll, ta konsekvenserna av ägarens underlåtenhet på så sätt att bilen inte får köras vidare utan att betalning har skett. Någon möjlighet för en polisman att kvarhålla en bil vars ägare inte betalar självmant bör dock inte införas. Om bilen används trots att den är belagd med användningsförbud ska polisman eller bil- inspektör omhänderta registreringsskyltarna (s.k. avskyltning). Avskyltning ska alltså kunna ske så snart användningsförbudet överträtts. Det innebär en skillnad mot vad som är fallet i fordonsskattesammanhang, där användnings- förbudet inträder direkt när skatten inte betalats, men en överträdelse av förbudet inte leder till någon avskyltning . En fordonsägare som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder fordonet eller låter det användas i strid med ett användningsförbud, men utan att fordonet är avskyltat, kan dock dömas till penningböter. Skillnaden motiveras av att den obetalda trängselskatten, innan använd- ningsförbudet aktualiseras, har varit föremål för tilläggsavgift. Den enskilde bör således ha upp- manats att betala sin skuld vid upprepade tillfällen och bör därmed vara väl medveten om densamma. Att använda en bil trots att den är avskyltad är straffbelagt och avseende avskyltning till följd av ett användningsförbud när fordon- skatten inte har betalats finns ansvars- bestämmelser i 6 kap. vägtrafikskattelagen och det finns liknande ansvarsbestämmelser när det gäller obetald vägavgift i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Av 17 kap. 1 § 4 jämförd med 6 kap. 12 § och 7 kap. 6 § förordning om vägtrafikregister följer att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet brukar ett registrerat fordon utan registreringsskylt döms till penningböter. Även ägaren av fordonet kan dömas till samma straff om han eller hon uppsåtligen eller av oaktsamhet har underlåtit att göra vad som skäligen har kunnat krävas av honom eller henne för att hindra att fordonet brukades. Att föra ett avskyltat fordon är således redan straffbelagt. Regeringen anser därför inte att det behövs särskilda ansvarsbestämmelser när det gäller ett användningsförbud hänförligt till obetald trängselskatt utan bestämmelserna i förordningen om vägtrafikregister får anses tillämpliga i dessa fall. Enligt regeringens bedöm- ning finns det därmed inte heller behov av att reglera en skyldighet för fordonsägaren att se till att fordonet inte används i strid med bestämmelserna i lagen. I vissa fall kan det vara olämpligt att en bils färd avbryts direkt vid en kontroll. Det kan t.ex. vara fallet om bilen skulle utgöra en trafikfara om det lämnades på kontrollplatsen eller om bilen är lastat med gods som skulle kunna innebära problem om det lämnades på platsen, t.ex. levande djur eller kylvaror. Den polisman eller bilinspektör som har tagit hand om en bils registreringsskyltar bör därför kunna medge att bilen förs till närmaste lämpliga avlastningsplats. Lagförslagets förhållande till och regeringsformen gäller Europa- konventionen som svensk lag (lagen [1994:1219] om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). Enligt 2 kap. 19 § regeringsformen gäller att lagar och föreskrifter inte får meddelas i strid med åtaganden enligt . I artikel 1 i första tilläggsprotokoll anges att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom. Därutöver anges att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Bestäm- melserna inskränker dock inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter eller viten. När det gäller egendomsskyddets omfattning har framhållit att artikel 1 innehåller tre regler: i den första fastslås principen att egendom ska respekteras, i den andra uppställs villkoren för att någon ska få berövas sin egendom och i den tredje behandlas frågan om hur ägarens rätt att utnyttja sin egendom får begränsas. Domstolens syn på tolkningen har klargjorts i ett flertal rättsfall, däribland och mot och m.fl. mot Förenade . En sådan begränsning i rätten att använda sitt fordon som regeringen nu föreslår, utgör en inskränkning av rätten till egendomsskydd enligt det första tilläggsprotokollet till Europa- konventionen. Lagstiftning som staten finner nödvändig att genomföra för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av bl.a. skatter eller andra pålagor är dock tillåten. En förutsättning för att en sådan rådighetsinskränkning ska vara tillåten är att de negativa verkningarna för den enskilde står i rimlig proportion till de allmännyttiga vinster som kan uppnås. Effektivare regler om förverkande av fordon vid trafikbrottslighet (Ds 2004:24) s. 25 f., Förverkande av fordon vid trafikbrott (Ds 2012:42) s. 32 f., och Fordons- relaterade skulder (prop. 2013/14:176) s. 51 f. Vid den proportionalitetsbedömning som ska göras i det aktuella fallet måste särskilt vägas syftet att säkerställa betalning för det allmännas fordringar mot de ingrepp i den enskildes äganderätt som en begränsning i rätten att nyttja sin bil medför. Som framgår av propositionen Fordons- relaterade skulder (s. 52) har ca 100 000 gälde- närer skulder avseende fordonsskatt, trängsel- skatt och parkeringsavgifter. De sammanlagda skulderna uppgår till , varav de 100 mest skuldtyngda gäldenärerna tillsammans står för en skuld- summa . Mot bak- grund av denna betalningshistorik anser regeringen att de påtryckningsmedel som finns för att förmå enskilda att betala trängselskatt inte är tillräckliga och att det krävs ytterligare åtgärder. Det är inte acceptabelt att så stora fordringar inte betalas. Det är därför av vikt att reglerna om trängselskatt utformas så att de blir så effektiva som möjligt. Förslaget om användningsförbud kan, liksom förslaget om ianspråktagande av fordon, förväntas bidra till att antalet personer som notoriskt underlåter att betala trängsel- skatten blir färre än de annars skulle ha varit. Genom förslaget uppstår även en preventiv effekt, eftersom personer som undandrar sig betalningsansvar kan förväntas att i ökad utsträckning göra rätt för sig utan att några indrivningsåtgärder behöver vidtas. Det skapar förtroende hos dem som redan fullgör sina skyldigheter. De bilar som kommer att bli föremål för en nyttjandesrättsbegränsning är bilar vars ägare regelmässigt undandrar sig betalningsansvar. Mot denna bakgrund och med hänsyn till förslagets syfte anser regeringen att förslaget om användningsförbud för en bil med de ändringar av betalningstid och belopp som föreslås, sammantaget framstår som rimligt avvägt i för- hållande till den nyttjanderättsinskränkning som det medför för den enskilde. Nyttjanderätts- begränsningen får enligt regeringens mening därmed anses förenlig med Europa- konventionen. Enligt 2 kap. 15 § första stycket regerings- formen är vars och ens egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant för- fogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Med "expropriation eller annat sådant förfogande" avses att en förmögenhetsrätt dvs. äganderätt eller annan rätt med ett ekonomiskt värde, t.ex. nyttjanderätt, servitut eller vägrätt - tvångsvis överförs eller tas i anspråk. Inskränk- ningar i rätten att använda lös egendom faller utanför bestämmelsens tillämpningsområde (prop. 2009/10:80 s. 164). Det nu föreslagna användningsförbudet bedöms mot den bak- grunden inte omfattas av bestämmelserna om egendomsskydd i regeringsformen. Förslaget innebär att nya bestämmelser införs i lagen (2004:629) om trängselskatt, se avsnitt 3.25. 6.40.8 Indrivning i utlandet Regeringens förslag: Europaråds- och OECD- konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden ska tillämpas på trängselskatt. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. I övrigt har ingen annan remissinstans framfört någon synpunkt. Skälen för regeringens förslag Allmänt om indrivning av trängselskatt