prop · H103129 · 2014-03-12 00:00:00 — Trots första stycket 4–10 och Trots första stycket 5–11 och andra stycket får registrering ske, andra stycket får registrering ske, om den vars rätt är i fråga medger om den vars rätt är i fråga medger det och hinder inte finns enligt det och hinder inte finns enligt 2013/14:129 första stycket 1–3. första stycket 1–4. 16 §2 En registrering av en firma får hävas om 1.firman har registrerats i strid mot denna lag eller mot vad i annan författning är föreskrivet om firma, 2.registreringen fortfarande strider mot lagen, och 3.rätten till firman ändå inte får bestå enligt 8 §. En registrering får vidare hävas om 1.innehavaren har upphört att vara näringsidkare, 2.firman har förlorat sin särskiljningsförmåga, 3.firman har kommit att strida mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, eller 4.firman har blivit vilseledande. I de fall som avses i första stycket får registreringen inte hävas på den grunden att det enligt 10 § första stycket 4–7 finns ett hinder mot den, om hindret utgörs av en äldre registrerad firma och den äldre firman inte uppfyller kraven på användning enligt 16 a §. I de fall som avses i första stycket får registreringen inte hävas på den grunden att det enligt 10 § första stycket 5–8 finns ett hinder mot den, om hindret utgörs av en äldre registrerad firma och den äldre firman inte uppfyller kraven på användning enligt 16 a §. Den som vill inleda ett förfarande för att häva en registrering kan föra talan vid domstol, eller ansöka om hävning av registreringen hos berörd registreringsmyndighet enligt 16 c–16 q §§ (administrativ hävning). Ett förfarande för att häva en Ett förfarande för att häva en registrering med stöd av 9 §, 10 § registrering med stöd av 9 §, 10 § första stycket 1–3, 16 § andra första stycket 1–4, 16 § andra stycket eller 16 a § får också stycket eller 16 a § får också inledas av en myndighet. inledas av en myndighet. ingen meddelar föreskrifter om ingen meddelar föreskrifter om vilken myndighet som får göra vilken myndighet som får göra Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2Senaste lydelse 2010:1889. 3Senaste lydelse 2010:1889. 3Förslag till lag om ändring i varumärkeslagen (2010:1877) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 7 § varumärkeslagen (2010:1877) ska ha följande lydelse. Ett varumärke får inte registreras om det 1. strider mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller 2. är ägnat att vilseleda allmän- 2. är ägnat att vilseleda allmän- heten i fråga om varans eller heten i fråga om varans eller art, kvalitet, geografiska beteckning eller ett sådant kom- beteckning eller ett sådant kom- munalt vapen som enligt lag eller munalt vapen som enligt lag eller annan författning inte får användas annan författning inte får användas obehörigen som varumärke, eller som varumärke, eller något som lätt kan förväxlas med något som lätt kan förväxlas med en sådan beteckning eller ett sådant vapen, eller lagen (2014:000) om skydd för varumärke, eller något som kan Ett varumärke får inte heller registreras om märket innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker och det avser vin eller spritdrycker av annat ursprung. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet . Skydd för kännetecken i den internationella humanitära rätten Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om skydd för kännetecken i den internationella humanitära rätten, 2.lag om ändring i firmalagen (1974:156), 3.lag om ändring i varumärkeslagen (2010:1877). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av rättssakkunniga . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om skydd för kännetecken i den internationella humanitära rätten Syftet med lagförslaget är att i svensk rätt införa de bestämmelser om skydd för kännetecken som finns i ett antal internationella konventioner och protokoll. De internationella överenskommelserna, som räknas till den internationella humanitära rätten, anges i lagens 1 §. Användningen av kännetecknen ska emellertid vara förenlig inte bara med konventionerna utan också med den allmänna folkrätten (som förut benämndes allmänna folkrättsliga grundsatser, sedvanerätten). På så sätt ska den sedvanerättsliga utvecklingen kunna beaktas. Lagförslaget bygger i huvudsak på att införlivandet med den svenska rättsordningen sker genom transformation. De aktuella konventionsbestämmelserna har alltså arbetats om till svenska lagregler. Den metoden har emellertid inte använts fullt ut, något som skapar en del tveksamheter om lagreglernas karaktär. Det blir på några punkter oklart om den svenska lagen innebär en fullständig reglering eller om konventionstexten parallellt därmed ska utgöra svensk rätt. Med andra ord uppstår frågan om konventionerna i praktiken delvis inkorporeras i den svenska rättsordningen. Kopplingen mellan konventionerna och lagförslagen blir därför inte alldeles tydlig. Till viss del måste förslagen så förstås att konventionsbestämmelserna ska vara direkt tillämplig svensk rätt (jfr nedan om 3 §). I andra fall får konventionerna ses som tolkningsdata, när de transformerade svenska reglerna ska tillämpas (se 2 och 4–7 §§ i förslaget och författningskommentaren till de bestämmelserna). Den föreslagna 3 § ger, utöver hänvisningen till allmän folkrätt, exempel på båda metoderna. Det finns inte något hinder mot att införa konventionerna delvis genom transformation och delvis genom inkorporering (jfr SOU 1974:100 s. 58). är det viktigt att bestämmelsernas olika karaktär blir tydlig för tillämparen, något som bör klargöras under det fortsatta lagstiftningsarbetet. En inkorporering förutsätter enligt den rådande svenska tolkningen av det dualistiska systemet att de aktuella artiklarna tas in som bilaga till lagen (a. bet. s. 54). Lagrådet kommer tillbaka till frågorna i yttrandet över 1 och 3 §§. I paragrafen anges lagens syfte, nämligen att [g]enom denna lag genomförs bestämmelser om kännetecken enligt vissa angivna konventioner och protokoll. Enligt författningskommentaren har paragrafen en upplysande funktion. Paragrafen har alltså inte någon konstitutiv verkan, utan får närmast ses som information om att de följande lagbestämmelserna är avsedda att utgöra en transformation av konventionsbestämmelserna. Att paragrafen anger lagens syfte bör komma till tydligare uttryck i inledningen. Paragrafens första led bör därför kunna formuleras på följande sätt: Denna lag innehåller föreskrifter för genomförande av bestämmelser om kännetecken enligt följande . Jämför vad som i det föregående har sagts under rubriken . Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om användning av kännetecknen. De får användas offentligt endast om det är förenligt med 4–8 §§ i lagen, allmän folkrätt och de konventioner och protokoll som anges i 1 §. Ordalydelsen ger vid handen att konventionsbestämmelserna – utöver de transformerade lagreglerna och allmän folkrätt – begränsar användningen av de kännetecken som är aktuella. Den tolkningen får ett visst stöd av vad som sägs i inledningen av författningskommentaren. Det sägs emellertid också att hänvisningen i 1 § innebär att lagen ska tolkas mot bakgrund av de uppräknade konventionerna. Med utgångspunkt i lagtexten får bestämmelsen genom sin uttryckliga hänvisning till konventionerna, och inte endast till allmän folkrätt och de transformerande bestämmelserna i 4–8 §§ i lagen, uppfattas som en form av inkorporering, där konventionerna – som går längre än sedvanerätten och de transformerade bestämmelserna – i vissa delar avses bli direkt tillämpliga på myndigheters och enskildas handlande. En mer allmän hänvisning till konventionerna framstår då som svårtillämpad. Det bör övervägas om inte hänvisningen kan avvaras; i vart fall bör det klargöras vad den tillför. Om hänvisningen behålls, bör det övervägas att ange vilka artiklar som avses, särskilt som några av konventionerna är omfattande och reglerar flera olika frågor. har olika synsätt kommit till uttryck i lagstiftningen (jfr å ena sidan 2 § 3 lagen [2002:444] om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall och 2 § 3 lagen [2010:299] om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, å andra sidan 2 § 4 i de båda lagarna). Tilläggas kan att det i författnings- kommentaren till 2 § i det nu remitterade förslaget anges vilka artiklar som framför allt är aktuella. I det fortsatta beredningsarbetet bör den nu valda lagstiftningstekniken närmare belysas, sett mot bakgrund av att olika metoder kommer till användning i senare års lagstiftning. Jämför vad som har sagts under rubriken . I paragrafen ges , Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen samt föreningen Korset rätt att använda vissa kännetecken. bestämmelsen att organisationerna inte får använda några andra känne- tecken av de i 2 § uppräknade (se 3 §). Frågan är först och främst om bestämmelsen i dessa delar uppfyller kravet på generell utformning eller om det egentligen är fråga om förvaltningsbeslut. I den proposition där förslaget till ny regeringsform (RF) lades fram uttalade justitieministern att det inte borde vara möjligt för att genom lag fatta ett beslut som uttryckligen angavs avse bara ett visst Även en lag som blev tillämplig i bara något enstaka fall måste vara generellt utformad. Kravet på generell tillämpbarhet var emellertid uppfyllt om lagen avsåg situationer av ett visst slag eller vissa typer av handlingssätt eller om den riktade sig till eller på annat sätt berörde en i allmänna termer bestämd krets av personer (prop. I anslutning till bestämmelsen i numera 12 kap. 3 § RF om att inte får fullgöra förvaltningsuppgifter i vidare mån än som följer av grundlag eller riksdagsordningen uttalades att lagstiftningsvägen står öppen bara för beslut av normkaraktär men inte för det direkta avgörandet av konkreta fall. Bestämmelsen utformades därför med utgångspunkt från att ett avgörande i ett enskilt rättskipnings- eller förvaltningsärende inte kan komma till stånd genom lag. borde i princip inte heller kunna genom lag tillägga sig själv förvaltnings- eller rättskipningsuppgift, exempelvis att besluta om näringstillstånd eller expropriation (a. prop. s. 401). Lagrådet har uppehållit sig vid denna fråga i flera tidigare I ett lagstiftningsärende föreslogs att stiftelser som bildats med egendom från Allmänna pensionsfonden inte längre skulle vara Lagrådet ansåg att, även om stiftelserna inte var utpekade i remissen, de var klart individualiserade eftersom bestämmelsen skulle träffa sju bestämda stiftelser. Lagrådet fann därför att den inte uppfyllde kravet på generell utformning och avstyrkte förslaget. Lagrådets yttrande återfinns i Förvaltningsrättslig tidskrift 1995 s. 185. I ett lagstiftningsärende föreslog regeringen att det i lag skulle anges att det skulle finnas en kassaservice i hela landet och att denna skulle tillhandahållas genom . Förslaget stod enligt Lagrådets uppfattning i strid såväl med grunderna för 8 kap. RF som med dåvarande 11 kap. 8 § RF (numera 11 kap. 4 § och 12 kap. 3 § RF). Regeringen beaktade Lagrådets synpunkter. 2001/02:34 s. 10 och 20–22. Även den s.k. katalogen i 7 kap. 17 § inkomstskattelagen (1999:1229) som bl.a. anger ett antal särskilt uppräknade juridiska personer som är begränsat skattskyldiga har ifrågasatts från nu angivna utgångspunkter, se bl.a. de ovan nämnda lagrådsyttrandena och betänkandet Moderniserade skatteregler för ideell sektor (SOU 2009:65 s. 225–229). Lagrådet anser mot bakgrund av det nu anförda att bestämmelsen såvitt avser tillståndet för de tre namngivna organisationerna att använda vissa angivna kännetecken inte är förenlig med grunderna för 8 kap. RF eller med 12 kap. 3 § RF. I samband med föredragningen har det upplysts att bestämmelsen i själva verket inte avser att tillägga de namngivna organisationerna någon rätt som de inte redan har enligt konventionerna i sina respektive egenskaper av internationella respektive nationella organisationer. Bestämmelsen är emellertid utformad så att den ger organisationerna i fråga en rätt att använda kännetecknen. En sådan bestämmelse bör lämpligen utformas så, att lagen är tillämplig generellt på en obestämd krets av dels internationella och utländska rödakors- och rödahalvmåneorganisationer, dels svenska nationella föreningar. Paragrafen skulle då, enligt vad som framkommit i samband med föredragningen, kunna lyda så: Internationella rödakorsorganisationer och nationella föreningar som är knutna till dem får använda kännetecknen i 2 § 1–4. Svenska nationella föreningar får använda endast kännetecknet i 2 § 1. Kännetecknet i 2 § 2 får dock användas tillfälligt om detta på grund av särskilda omständigheter är påkallat för att underlätta arbetet. Om föreningen biträder den militära sjukvården, får föreningen därutöver tillfälligt använda ett kännetecken som den militära sjukvården tillfälligt använder för att förstärka skyddet enligt 4 § andra stycket. Första stycket gäller också -:-:-:- 4 § andra stycket. 6 och 7 §§ Jämför vad som har sagts under rubriken . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2013/14:129 Skydd för kännetecken i den internationella humanitära rätten inför, ändrar, upp- Lag om skydd för