prop · H103115 · 2014-03-07 00:00:00 — Den finska domstolen önskar också få reda på vilka ersättningar liksom förmåner i form av logi och matkuponger som omfattas av begreppet minimilön enligt artikel 3.1 c i direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (direktivet) och om detta även omfattar frågan om lönegruppsindelning. har anfört följande. Artiklarna 3, 5.2 och 6 i direktivet, jämförda med artiklarna 9.2, 14.2 och 23 i förordning (EG) nr 593/2008 om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I-förordningen) ska tolkas på så sätt att det är värdmedlemsstatens bestämmelser som ska tillämpas i ett fall som det förevarande ifråga om arbetstagarnas möjlighet att överföra sina förfallna lönefordringar till sin fackförening för indrivning. Även beträffande frågan om fackföreningens rätt att väcka en sådan talan ska värdstatens bestämmelser tillämpas. Enligt regeringen ska artikel 3.1 c i direktivet tolkas så att begreppet minimilön kan omfatta grundtimlön efter lönegrupp, ackordgarantilön, semesterlön, fast dagtraktamente och ersättning för den dagliga resan till arbetet samt att artikel 3 ska tolkas på så sätt att indelningen i lönegrupper omfattas av de rekvisit som värdstaten kan fastställa för bestämmandet av minimilönen. Artikel 3 ska vidare tolkas så att begreppet minimilön inte omfattar ersättning för kostnader för logi och matkuponger, under förutsättning att arbetstagarnas rätt till ersättning för dessa kostnader inte undermineras. C-533/13 (UDEUD2013/382) Autoja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry mot Öljytuote ry och Begäran från Arbetsdomstolen, Den nationella domstolens frågor: Ska artikel 4.1 i direktiv /104/EG om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag (direktivet) tolkas så, att nationella myndigheter inklusive domstolar har en fortgående skyldighet att, med de medel som står till deras förfogande, säkerställa att inga nationella bestämmelser eller kollektivavtal som strider mot en bestämmelse i direktivet är i kraft eller tillämpas? Ska artikel 4.1 i direktivet tolkas så, att den utgör hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag endast får anlitas i särskilt angivna fall, till exempel för att hantera arbetstoppar eller för arbetsuppgifter som inte kan utföras av ett företags egen personal? Om ett företag anlitar arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag och dessa arbetar inom ramen för nämnda företags sedvanliga verksamhet, vid sidan av företagets egen personal, kan detta anses utgöra otillåtet anlitande av arbetstagare från För det fall den nationella bestämmelsen bedöms strida mot direktivet, vilka medel står då till domstolens förfogande för att uppnå direktivets mål när fråga är om ett kollektivavtal som är bindande för de privaträttsliga subjekt som är parter? C-565/13 (UDEUD2013/411) Brottmålet mot m.fl. Begäran från Hovrätten för västra , Den nationella domstolens fråga: Om artikel 6.1 i avtalet om fiskepartnerskap mellan Europeiska gemenskapen och är exklusiv i den meningen att den utesluter gemenskapsfartyg från att få bedriva fiske eller hyras ut till marockanska företag för fiske i marockanska fiskezoner, med stöd av licenser som utfärdats uteslutande av behöriga marockanska myndigheter för marockanska ägare av fiskekvoter. Även fråga om avtalet medger att vid sidan av avtalet utvecklar och bedriver ett eget inhemskt pelagiskt industrifiske söder om 29:e breddgraden nord och, om så är fallet, huruvida avtalet ger en rätt för att för sitt inhemska fiske hyra in eller bevilja licenser direkt till gemenskapsflaggade fiskefartyg utan krav på tillstånd från Europeiska gemenskapen. Bilaga 2 avslutade och pågående överträdelseärenden I det följande redovisas de ärenden som varit föremål för formellt överträdelseförfarande mot . Redovisningen sker departementsvis och upptar under separata rubriker de ärenden som har avslutats , mål vid , de i vilka motiverat yttrande utfärdats och slutligen de ärenden i vilka enbart en formell underrättelse har utfärdats. Direktiv /24/EG om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät och om ändring av direktiv /58/EG (ärendenummer /1181, mål C-185/09 och C-270/11) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /50/EG om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning (ärendenummer /0949) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /52/EG om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt (ärendenummer /1118) Kommissionen skrev av ärendet . Rådets beslut /762/EG om bemyndigande för medlemsstaterna att i gemenskapens intresse underteckna, ratificera eller ansluta sig till internationella konvention om ansvarighet för skada orsakad av förorening genom bunkerolja (ärendenummer /2126) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /7/EU om ändring av direktiv /48/EG om leksakers säkerhet i syfte att anpassa del III i bilaga II till den tekniska utvecklingen (ärendenummer /0192) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (ärendenummer /2060) Kommissionen anförde i formell underrättelse att inte har genomfört rubricerat direktiv på rätt sätt och att genomförandet brister på 16 punkter. anförde i svar bl.a. följande. Vissa av de av kommissionen påtalade bristerna har redan åtgärdats genom ändringar i utlänningsförordningen (2006:97), vilka trädde i kraft . beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att överväga hur en klarare uppdelning kan åstadkommas mellan de bestämmelser i utlänningslagen (2005:716) respektive utlänningsförordningen som rör EES-medborgare och deras familjemedlemmar och de bestämmelser i lagen respektive förordningen som rör andra utlänningar. Vidare pågår inom en uppföljning av direktivets genomförande i svensk rätt och under det arbetet övervägs behovet av att ytterligare anpassa de svenska bestämmelserna till direktivet. En departementspromemoria beräknas kunna remitteras och ett utkast till ändringar i utlänningslagen och utlänningsförordningen bifogades det svenska svaret på den formella underrättelsen. I en kompletterande formell underrättelse anförde kommissionen att tolv frågor rörande genomförandet kvarstår olösta och att således inte har genomfört direktivet korrekt i svensk rätt. Den kompletterande formella underrättelsen besvarades och informerade då om pågående arbete som berör direktivet. Ett kompletterande svar på kommissionens kompletterande formella underrättelse överlämnades . Kommissionen inkom med ett motiverat yttrande. Det motiverade yttrandet besvarades . I detta svar angav att samtliga författningsändringar beräknas vara i kraft . Ett kompletterande svar på det motiverade yttrandet överlämnades . anmälde vissa ändringar i utlänningsförordningen, med ikraftträdande , som nationella genomförandebestämmelser. 2013/14:115 anmälde vissa ändringar i utlännings- Bilaga 2 lagen, med ikraftträdande , som nationella vägran att utfärda ett uppehållskort (ärendenummer /4081) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt dåvarande artikel 18 EG samt artiklarna 3.1, 9, 10 och 16.3 i direktiv /38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier genom att vägra att för en specifik person utfärda ett uppehållskort för en unionsmedborgares familjemedlem och genom att begära registrering i folkbokföringsregistret i enlighet med folkbokföringslagen, förutom den registrering som krävs hos i kraft av utlänningslagen samt att ställa krav som inte förutses i direktivet. svarade i huvudsak följande. I samband med utfärdande av uppehållskort får kräva att sökanden visar upp ett giltigt pass, handlingar som styrker familjeanknytningen till EES-medborgaren, registreringsbevis eller andra handlingar som styrker att den EES-medborgare från vilken uppehållsrätten härleds har uppehållsrätt i samt, i den mån detta är en förutsättning för sökandens uppehållsrätt, handlingar som styrker att han eller hon är beroende av EES-medborgaren eller hans eller hennes make eller sambo för sin försörjning. Dessa krav är förenliga med direktivet. Folkbokföringen utgör inte någon förutsättning för bedömningen av om en person har uppehållsrätt i . Folkbokföringen innebär inte heller en registrering av rätten att uppehålla sig i landet. Direktivet innehåller bestämmelser om rätten att uppehålla sig i en medlemsstat och vilka administrativa formaliteter som får åläggas en unionsmedborgare och dennes familjemedlemmar i samband med registrering av uppehållsrätten. Såvitt framgår innehåller dock inte direktivet några bestämmelser om när en person kan anses bosatt i ett land eller hur bosättningen ska fastställas. Utgångspunkten måste vara att direktivet och syftet med direktivet inte hindrar ett land att hålla ett register över sin befolkning på det sätt som sker genom den svenska folkbokföringen eller genom någon annan motsvarande befolkningsregistrering. I vissa delar finns dock omedelbara beröringspunkter mellan direktivet och folkbokföringen där regleringen i folkbokföringslagen naturligtvis inte får strida mot direktivet. Inte heller får dessa regler begränsa möjligheterna enligt direktivet att uppehålla sig i landet eller försvåra ett sådant uppehåll. Beträffande frågan om registrering av vissa unionsmedborgare både hos , i fråga om uppehållsrätt, och hos , vad gäller folkbokföring samt formerna för dessa registreringsförfaranden, har en översyn inletts av såväl folkbokföringslagen som utlänningslagen. Syftet med översynen är att ytterligare anpassa regelverken i de båda lagarna så att de inte ska kunna ifrågasättas utifrån direktivet. Ett kompletterande svar på kommissionens formella underrättelse Direktiv /51/EU om ändring av direktiv /109/EG i syfte att utöka dess räckvidd till att omfatta även personer som beviljats internationellt skydd (ärendenummer /0286) Kommissionen anförde i formell underrättelse att inte anmält rubricerat direktiv som genomfört. genomföras genom författningsändringar. Beslut om lagrådsremiss beräknas kunna fattas 2013 och en proposition beräknas därefter kunna beslutas Avsikten är att relevanta lag- och förordningsändringar ska träda i Bilaterala investeringsskyddsavtal (ärendenummer /2055, mål C- 249/06) Kommissionen yrkade att domstolen skulle fastställa att , genom att inte vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja oförenligheter med dåvarande artiklarna 57.2, 59 och 60.1 EG i form av bestämmelsen om fria transfereringar av kapital relaterade till investeringar inom ramen för bilaterala investeringsskyddsavtal med , liksom i sexton ytterligare investeringsskyddsavtal (, , , , , , , , , , , , , , och ), har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt dåvarande artikel 307 andra stycket EG. Enligt kommissionen skulle artikel 5 i investeringsskyddsavtalet med , som gäller rätt till fri transferering av kapital relaterat till investeringar som omfattas av avtalet, innebära att är förhindrat att i förhållande till genomföra eventuella restriktiva åtgärder avseende kapital och betalningar som kan komma att beslutas av unionen enligt artiklarna 57.2 EG (generella undantag från förbudet mot restriktioner för kapital och betalningar i förhållande till tredjeland), 59 EG (restriktiva åtgärder till skydd för EMU:s funktion) och 60.1 EG (ekonomiska sanktioner grundade på en gemensam åtgärd eller gemensam ståndpunkt beslutad enligt bestämmelserna om den gemensamma utrikes- och Detsamma skulle gälla också i förhållande till övriga nämnda länder med hänsyn till motsvarande bestämmelse om fri transferering i respektive avtal. Enligt kommissionens uppfattning kan bestämmelsen om fri transferering i investeringsskyddsavtalen inte inskränkas eftersom det inte finns någon uttrycklig bestämmelse i avtalen om undantag från transfereringsrätten. bestred talan och anförde följande. Det finns inte något exempel på att transfereringsbestämmelsen i investeringsskyddsavtalen har förhindrat från att genomföra åtgärder enligt artiklarna 57.2 EG, 59 EG eller 60.1 EG. Det ankommer på kommissionen att visa att avtalen verkligen ger upphov till en folkrättslig förpliktelse i förhållande till aktuella tredjeländer som är av det slaget att skulle vara förhindrat att genomföra eventuella restriktiva åtgärder enligt artiklarna 57.2 EG, 59 EG och 60.1 EG som kan komma att beslutas . Regeringen bestrider att så är fallet. När det gäller beslut om restriktiva åtgärder enligt artikel 60.1 EG, dvs. åtgärder som grundar sig på en gemensam åtgärd eller gemensam ståndpunkt som beslutats med stöd av bestämmelserna om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, kan ett åtagande om rätt till fri transferering i ett investeringsskyddsavtal inte utgöra hinder för att genomföra denna typ av åtgärd. I de fall de unionsrättsliga åtgärderna grundas på en resolution av , följer det direkt av artikel 103 i att säkerhetsrådsbeslut enligt kapitel sju i utgör lex superior i förhållande till förpliktelser i traktat- och sedvanerätt. I ett sådant fall föreligger det inte bara en rätt för utan också en folkrättslig skyldighet att genomföra resolutionen framför ett åtagande om fri transferering i ett bilateralt investerings- Regeringen bestrider under alla omständigheter att investeringsskyddsavtalen innefattar en undantagslös transfereringsrätt. har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 307.2 EG genom att inte vidta lämpliga åtgärder för att undanröja oförenligheter i de bestämmelser om överföring av kapital som finns i de aktuella bilaterala avtalen. upplyste kommissionen om att arbetet med att ändra de 17 investeringsskyddsavtal som berörs av domen kommer att ta tid. syfte att ändra avtalen i enlighet med domen utformade regeringen ett tillägg till artikeln om kapitalöverföring i avtalen. vissa tredje länder i anledning av domen. Avsikten var att kommunicera med alla de 17 stater som är motparter i de avtal som berörs och anpassa avtalen med den nya bestämmelsen. trädde emellertid Lissabonfördraget i kraft vilket medförde att EU enligt artikel 3.1.e FEU erhöll exklusiv kompetens vad gäller utländska direktinvesteringar som utgör en del av den gemensamma handelspolitiken enligt artikel 207.1 FEU. FEU följer att endast EU får ingå internationella avtal på detta område. Kommissionen har lagt fram ett förslag om en ny EU-förordning om en övergångsordning för bilaterala investeringsskyddsavtal mellan medlemsstater och tredjeland. Förordningen antogs av rådet och Direktiv /42/EEG om medicintekniska produkter (ärendenummer /4993) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /62/EU om ändring av direktiv /83/EG om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel vad gäller att förhindra att förfalskade läkemedel kommer in i den lagliga försörjningskedjan (ärendenummer /0191) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /21/EU om ändring av direktiv /768/EEG om kosmetiska produkter i syfte att anpassa bilagorna II och III till den tekniska utvecklingen (ärendenummer /0249) Kommissionen skrev av ärendet . Restaurangkoncessioner (ärendenummer /4153) Kommissionen skickade en formell underrättelse till i vilken den anförde följande. lagstiftning strider mot såväl artiklarna 49 och 56 FEUF som artikel 19 (1) andra meningen FEU och artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Bakgrunden till den formella underrättelsen är följande. läns landsting tilldelade ett koncessionskontrakt för restaurangtjänster till ett företag vars anbud – enligt kommissionen – på flera punkter avvek från de offentliggjorda kraven och som därför borde ha avvisats av den upphandlande myndigheten. En konkurrent till företaget överklagade tilldelningsbeslutet till förvaltningsrätten i som emellertid genom beslut daterat avvisade talan med motiveringen att det inte finns något rättsmedel mot en tjänstekoncession i den svenska lagen om offentlig upphandling. Förvaltningsdomstolen fann även att varken FEU:s principer eller andra allmänna rättsprinciper gav den klagande rätt att överklaga tilldelningsbeslutet med stöd av förvaltningslagen. Förvaltningsrättens avvisningsbeslut fastställdes av Kammarrätten i genom beslut daterat . beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Mot bakgrund av detta påstår kommissionen i den formella underrättelsen att det förefaller som att det svenska systemet inte är förenligt med etableringsrätten som garanteras av artikel 49 FEUF eller med friheten att tillhandahålla tjänster som garanteras av artikel 56 FEUF. På samma sätt tycks det svenska systemet strida mot artikel 19 (1) andra meningen i FEU samt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. svarade sammanfattningsvis följande. Det följer av fast rättspraxis att det ankommer på varje medlemsstats interna rättsordning att fastställa de rättsmedel som syftar till att säkerställa skyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten. Dessa rättsmedel får vidare varken vara mindre förmånliga än liknande rättsmedel som grundas på nationell rätt (likvärdighetsprincipen) eller göra det i praktiken omöjligt eller orimligt svårt att utöva dessa rättigheter (effektivitetsprincipen). har också i sin praxis förtydligat vilken typ av rättsmedel som kan anses säkerställa skyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten. I detta sammanhang kan också nämnas att den svenska har konstaterat att en möjlighet att föra en skadeståndstalan kan anses utgöra ett rättsligt förfarande som ger ett effektivt skydd av den enskildes rättigheter enligt unionsrätten. På upphandlingsområdet, som är av särskilt intresse i detta fall, har vidare fastslagit att principerna om likabehandling och icke-diskriminering inte innebär att de offentliga myndigheterna måste säga upp ett avtal eller att de nationella domstolarna måste utfärda ett föreläggande varje gång det görs gällande att denna skyldighet har åsidosatts vid tilldelning av tjänstekoncessioner. Den vill därutöver framhålla att det s.k. rättsmedelsdirektivet (89/665/EEG) inte kan ge en leverantör som med stöd av direktivet ansöker om rättelse på grund av överträdelse av upphandlingsdirektivet rätt att inträda i det av leverantören angripna upphandlingskontraktet. Ansökan om rättelse kan enbart avse lagligheten av ett tilldelningsbeslut där det slås fast att annan viss leverantör felaktigt tilldelats kontraktet. Såvitt regeringen förstår har klaganden varit oförhindrad att föra talan om skadestånd mot läns landsting på den grunden att åsidosatt unionsrätten i form av principerna om öppenhet, icke-diskriminering och likabehandling vid tilldelningen av tjänstekoncessionen. En talan om skadeståndsskyldighet enligt ovan är inte mindre förmånlig än liknande rättsmedel som grundas på nationell rätt. Rättsmedlet gör det inte heller i praktiken omöjligt eller orimligt svårt att utöva dessa rättigheter. Den svenska rättsordningen innehåller inte någon nationell frist för talans väckande när det gäller unionsrättsligt skadestånd. Sedvanlig 10-årig fordringspreskription enligt preskriptions- lagen tillämpas på samma sätt som för skadestånd enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen (klagandens talan är således inte preskriberad när detta Inte heller gäller särskilda presumtionsregler eller förbud mot att åberopa viss typ av bevisning. Det är regler om bevisning i allmänhet som tillämpas. De processuella bestämmelser som reglerar villkoren för en skadeståndstalan i uppfyller det unionsrättsliga kravet på att tillhandahålla ett effektivt rättsmedel. vill också erinra om att kommissionens invändningar mot den svenska lagstiftningen kommer att tas om hand i och med att regeringen genomför det kommande koncessionsdirektivet. Begreppet yrkesmässig verksamhet i mervärdesskattelagen (ärendenummer /2002) Kommissionen skrev av ärendet . Mervärdesskatt – ordningen för mervärdesskattegrupper (ärendenummer /2144, C-480/10) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /78/EU om ändring av direktiven /26/EG, 2002/87/EG, 2003/6/EG, 2003/41/EG, 2003/71/EG, 2004/39/EG, 2004/109/EG, 2005/60/EG, 2006/48/EG, 2006/49/EG och 2009/65/EG, vad gäller befogenheterna för Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska bankmyndigheten), Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten) och Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten) (ärendenummer /0130) Kommissionen skrev av ärendet . Lotterilagen (ärendenummer /4087) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att tillämpningen av 9, 15 och 45 §§ samt, i den del den hänför sig till främjande och annonsering, även 38 § lotterilagen (1994:1000), innebär en inskränkning i friheten för utländska spelbolag att tillhandahålla sina Sådana undantag från fördragets grundläggande rättigheter är endast tillåtna om de kan motiveras av tvingande skäl av allmänintresse och under förutsättning att detta intresse inte skyddas i den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad samt om åtgärderna är proportionerliga. Rent ekonomiska skäl, såsom att garantera intäkter till statskassan, är enligt praxis inte ett godtagbart skäl. Mot bakgrund av omfattningen av den marknadsföring som de statligt styrda monopolföretagen bedriver ställd i relation till de medel som avsätts för att motverka spelberoende samt med hänsyn till regeringens beslut att bevilja AB tillstånd för nätpokertjänster anser kommissionen att det är ytterst tveksamt om rimligen kan åberopa konsumentskyddet eller andra motiv för att begränsa utländska bolags rätt att tillhandahålla speltjänster på den svenska marknaden. redogjorde i svar ingående för det svenska systemet och hur det uppfyller angivna skyddsintressen, något som framhållit måste bedömas i ett sammanhang. Vid en sådan helhetsbedömning framgår att regelverket är ändamålsenligt och konsekvent och tillgodoser syftena med regleringen samt att de inskränkningar som förekommer i det svenska regelverket är nödvändiga och proportionerliga för att säkerställa den skyddsnivå som ska gälla i landet. Den av kommissionen ifrågasatta marknadsföringen, liksom tillståndet att bedriva nätpoker, måste ses mot bakgrund av att kommersiella spelbolag i stor utsträckning redan är verksamma på den svenska marknaden och att AB måste ges möjlighet att kanalisera det existerande spelintresset till reglerade speltjänster som erbjuder alternativ med bättre konsumentskydd och större socialt ansvarstagande. När det så gäller motverkande av olagliga handlingar och brott kan det konstateras att det i förekommer stora variationer vad gäller de krav och begränsningar som medlemsstaterna ställer på speltjänsteleverantörer, och att det kan innebära att gränsöverskridande spelverksamhet därmed inte omfattas av något lands offentliga tillsyn. I ett motiverat yttrande vidhöll kommissionen sin inställning att 9, 38 och 45 §§ lotterilagen inte är förenliga med artikel 49 EG (numera artikel 56 FEUF) men inskränkte granskningen till idrottsrelaterade vadhållningstjänster. Kommissionen gjorde gällande att tillstånd som innehas av spelbolag etablerade i andra medlemsstater inte erkänns av den svenska Lotteriinspektionen ens om samma hänsyn till allmänintresset som motiverar den svenska begränsningen redan har beaktats genom bestämmelser och kontroller i den utländske speltjänstleverantörens hemland. Kommissionen påpekade att villkoren för att bevilja tillstånd enligt 45 § lotterilagen inte är lagfästa, vilket medför att den kan agera på ett sådant skönsmässigt sätt att de unionsrättsliga bestämmelserna fråntas sin ändamålsenliga verkan.