prop · H103153 · 2014-03-04 00:00:00 — Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel ska arbetstagare från tredjeland som beviljats inresa till för att arbeta i enlighet med unionsrätten eller nationell rätt eller som har beviljats inresa till i andra syften än arbete i enlighet med unionsrätten eller nationell rätt och har tillstånd att arbeta här och har ett uppehållstillstånd utfärdat i enlighet med förordning (EG) nr 1030/2002 åtnjuta likabehandling med svenska medborgare i fråga om tillgång till varor och tjänster och leveranser av allmänt tillgängliga varor och tjänster, inbegripet förfaranden för att erhålla bostad enligt nationell rätt, utan att detta påverkar avtalsfriheten i enlighet med unionsrätten och nationell rätt. Vidare ska, enligt artikel 12.1 h, arbetstagare från tredjeland åtnjuta likabehandling med svenska medborgare i fråga om tillgång till rådgivningstjänster som tillhandahålls av arbetsförmedlingar. När det gäller artikel anges i artikel 12.2 d att medlemsstaterna får begränsa rätten till likabehandling till att avse de arbetstagare från tredjeland som har anställning och begränsa tillgången till bostäder. Utländska arbetstagare som lagligen vistas i ska likabehandlas med svenska medborgare i fråga om tillgång till varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten. Enligt 2 kap. 9 § diskrimineringslagen är diskriminering av arbetssökande och arbetstagare förbjuden i fråga om arbetsmarknadspolitisk verksamhet och arbetsförmedling utan offentligt uppdrag. Av 2 kap. 12 § samma lag följer att diskriminering är förbjuden för den som utanför privat- och familjelivet tillhandahåller varor, tjänster eller bostäder till allmänheten. Det finns inga begränsningar på grund av medborgarskap för att få tillgång till sådana varor och tjänster som avses i artikel , förfaranden för att erhålla bostäder eller för att ta del av arbetsförmedlingars tjänster, artikel 12.1 h. Direktivets bestämmelse om likabehandling med svenska medborgare i fråga om tillgång till varor och tjänster m.m. tillgodoses således av gällande rätt. artikel 12.2 d att begränsa tillgång till varor och tjänster att gälla endast för dem som har en anställning eller begränsa tillgången till bostäder bör Regeringens bedömning: Direktivets krav på likabehandling i fråga om tillgång till lagstadgade pensioner tillgodoses genom gällande rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 12.4 ska arbetstagare från tredjeland som flyttar till ett tredjeland, eller deras efterlevande som vistas i tredjeländer och som har rättigheter vilka härleds från arbetstagaren, avseende ålder, invaliditet eller dödsfall erhålla lagstadgad pension grundad på arbetstagarens tidigare anställning och förvärvad i enlighet med den lagstiftning som avses i artikel 3 i förordning (EG) nr 883/2004, på samma villkor och med samma satser som medborgarna, när de flyttar till ett tredjeland. De tillämpliga svenska bestämmelserna om utbetalning av förmåner vid ålderdom, förmåner till efterlevande och vid arbetsskada till en person som vistas eller bor utomlands återfinns i 5 kap. 13–16 §§ och 6 kap. 15–17 §§ socialförsäkringsbalken. Bestämmelserna är inte beroende av vilket medborgarskap förmånstagaren har. Direktivets krav på likabehandling i fråga om tillgång till de tillämpliga förmånerna tillgodoses således av gällande rätt. Regeringens bedömning: De författningsförslag som motiveras av direktivet bedöms inte annat än ytterst marginellt medföra ökade kostnader. Dessa ryms inom befintliga anslagsramar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: påpekar att direktivets krav på en handläggningstid vid ansökan om uppehållstillstånd för arbete kommer att innebära ökade kostnader för verket. Ingen av de Prop. 2013/14:153 övriga remissinstanserna har något att invända mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Direktivet syftar till att förenkla och harmonisera de regler som gäller i medlemsstaterna när det gäller ansökan om tillstånd att resa in och vistas i EU för att arbeta. För svenskt vidkommande tillämpas ett ansökningsförfarande för uppehållstillstånd och arbetstillstånd som motsvarar direktivets bestämmelser. De författningsförslag som föreslås med anledning av direktivet i denna del bedöms inte medföra några ökade kostnader. Direktivets krav på en fyramånadersfrist vid handläggning av ansökan om uppehållstillstånd för arbete (se avsnitt 7.4) kommer att ställa ökade krav på att utveckla rutiner för handläggningen av dessa ärenden. Regeringen bedömer till skillnad från att verket har förutsättningar att handlägga dessa ärenden inom den tid som direktivet ställer upp utan att ytterligare resurser behöver tillföras förvaltningsanslag. Förslaget att upphäva 35 kap. 16 och 17 §§ socialförsäkringsbalken bedöms inte få nämnvärda ekonomiska konsekvenser. Enligt uppgifter från fick för perioden –13 av 312 personer avslag på sina ansökningar om sjuk- och aktivitetsersättning i form av garantiersättning på grund av att de inte uppfyllde kravet bosättning i . Av de 13 personerna var det vid en uppföljning två personer som inte uppbar någon annan ersättning från . Övriga personer hade bl.a. assistansersättning eller handikappersättning. Sammanfattningsvis bedöms de författningsförslag som föranleds av direktivet medföra ytterst marginella ökade kostnader. Dessa ryms inom befintliga anslagsramar. Regeringens förslag: Författningsförslagen ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det finns inget behov av övergångsbestämmelser. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer till viss del med regeringens. I promemorian föreslås att författningsförslagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig över förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I artikel 16 i direktivet anges att medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Det är angeläget att författningsförslagen kan träda i kraft . därför att författningsförslagen ska träda i kraft . finns inget behov av övergångsbestämmelser. 12.1Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken 8 § Bestämmelsen i 7 § 1 ska tillämpas även när den försäkrade skulle ha fått sådan ersättning som avses där i form av garantiersättning om han eller hon hade haft rätt till sådan ersättning enligt bestämmelserna i 35 kap. 4–15 §§ om försäkringstid. Ändringen i paragrafen är en följd av att 35 kap. 16 och 17 §§ upphävs. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. 35 § Bestämmelserna i 34 § om sjukersättning och aktivitetsersättning ska tillämpas även när den försäkrade skulle ha haft sådan ersättning i form av garantiersättning om han eller hon hade haft rätt till sådan ersättning enligt bestämmelserna i 35 kap. 4–15 §§ om försäkringstid. Ändringen i paragrafen är en följd av att 35 kap. 16 och 17 §§ upphävs. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. 54 § Bestämmelsen i 53 § 1 ska tillämpas även när den försäkrade skulle ha haft sjukersättning eller aktivitetsersättning i form av garantiersättning om han eller hon hade haft rätt till sådan ersättning enligt bestämmelserna i 35 kap. 4–15 §§ om försäkringstid. Ändringen i paragrafen är en följd av att 35 kap. 16 och 17 §§ upphävs. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. 1 § I detta kapitel finns bestämmelser om –rätten till garantiersättning i 2 och 3 §§, –försäkringstiden i 4–15 §§, –ersättningsnivåer i 18–20 §§, –beräkningsunderlag för garantiersättning i 21 och 22 §§, och –beräkning av garantiersättning i 23–25 §§. Ändringen i paragrafen är en följd av att 16 och 17 §§ upphävs. I och med att dessa paragrafer upphävs finns det inte längre några särskilda regler för utländska medborgare vid beräkning av försäkringstid. Därigenom genomförs artikel 12.1 e i direktivet. 4 § Försäkringstid för rätt till garantiersättning tillgodoräknas en försäkrad 1.enligt 6–11 §§ från och med det år då han eller hon fyllde till och med året före försäkringsfallet (faktisk försäkringstid), 2.enligt 12 och 13 §§ för tiden därefter till och med det år då han eller hon fyller (framtida försäkringstid), och 3.enligt 14 och 15 §§ om försäkringsfallet har inträffat . Ändringen i paragrafen är en följd av att 16 och 17 §§ upphävs. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. 14 § Om ett försäkringsfall har inträffat före det år då den försäkrade fyllde , får försäkringstiden i stället för vad som följer av 12 och 13 §§ beräknas enligt 15 §. Ändringen i paragrafen är en följd av att 16 § upphävs. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. 15 § För en försäkrad som avses i 14 § ska som försäkringstid räknas tiden från och med det år då han eller hon fyllde till och med det år då han eller hon fyller . Hänsyn ska dock bara tas till tid då den försäkrade efter fyllda har uppfyllt förutsättningarna för tillgodoräknande av försäkringstid enligt 6–11 §§. Eftersom det inte längre finns olika regler för svenska respektive utländska medborgare när det gäller beräkning av försäkringstid vid försäkringsfall utmönstras orden svensk medborgare ur paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. Paragrafen har även ändrats språkligt. 12.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:111) om införande av socialförsäkringsbalken Ändringen innebär att 4 kap. 29 § upphävs. Den bestämmelsen innehöll en övergångsbestämmelse om att bestämmelserna i 35 kap. 17 § socialförsäkringsbalken ska tillämpas även på en tredjelandsmedborgare som avses i 2 § lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare och som före har beviljats uppehållstillstånd i för forskning och en sådan tredjelandsmedborgares familjemedlemmar med uppehållstillstånd i . Ändringen är en följd av att 35 kap. 17 § socialförsäkringsbalken upphävs. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. Europeiska unionens officiella tidning L 343/1 OCH RÅDETS DIREKTIV 2011/98/EU av om ett enda ansökningsförfarande för ett kombinerat tillstånd för tredjelandsmedborgare att vistas och arbeta på en medlemsstats territorium och om en gemensam uppsättning rättigheter för arbetstagare från tredjeland som vistas lagligen i en medlemsstat OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 79.2 a - b, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och av följande skäl: (1)För att gradvis upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa föreskrivs i fördraget om Europeiska unio nens funktionssätt (EUF-fördraget) att det ska beslutas om åtgärder som rör asyl, invandring och skydd av rättighe ter för tredjelandsmedborgare. (2)erkände vid sitt särskilda möte i merfors den 15–behovet av harmoni sering av nationell rätt om villkoren för rätt till inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare. konstaterade i detta sammanhang särskilt att Europeiska (1) EUT C 27, , s. 114. (2) EUT C 257, 9.10.2008, s. 20. (3) ståndpunkt av (ännu ej of fentliggjord i EUT) och rådets ståndpunkt vid första behandlingen av (ännu ej offentliggjord i EUT). Europapar lamentets ståndpunkt av (ännu ej offentlig gjord i EUT). unionen bör säkerställa en rättvis behandling av tredje landsmedborgare som lagligen vistas på medlemsstater nas territorium och att en mer kraftfull integrationspoli tik bör syfta till att ge dem rättigheter och skyldigheter som är jämförbara med unionsmedborgarnas. uppmanade därför rådet att anta de rättsliga instru menten, på grundval av förslag från kommissionen. Be hovet av att uppnå de mål som fastställdes vid mötet i bekräftades i Stockholmsprogrammet, som antogs av vid dess möte . (3)Bestämmelser om ett enda ansökningsförfarande, som leder till ett kombinerat tillstånd, som i en enda administ rativ handling omfattar såväl uppehållstillstånd som ar betstillstånd, kommer att bidra till att förenkla och har monisera de regler som gäller i medlems staterna. Sådana förenklingar av förfarandena har redan införts av flera medlemsstater och har lett till effektivare förfaranden för både migranterna och deras arbetsgivare och har underlättat kontroller av lagligheten i deras vis telse och anställning. (4)För att möjliggöra den första inresan till sina territorier bör medlemsstaterna kunna utfärda ett kombinerat till stånd eller, om de utfärdar kombinerade tillstånd endast efter inresa, en visering. Medlemsstaterna bör utfärda så dana kombinerade tillstånd eller viseringar skyndsamt. (5)En uppsättning regler för förfarandet för handläggning av ansökan om ett kombinerat tillstånd bör fastställas. För farandet bör vara effektivt och genomförbart, med beak tande av den normala arbetsbelastningen vid medlems staternas myndigheter, samt öppet och rättvist, så att de berörda personerna ges adekvat rättssäkerhet. (6)Bestämmelserna i detta direktiv bör inte påverka med lemsstaternas behörighet att reglera inresa, inklusive om fattningen av arbetskraftsinvandringen från tredjeländer. L 343/2 Europeiska unionens officiella tidning (7)Utstationerade tredjelandsmedborgare bör inte omfattas av detta direktiv. Detta bör inte hindra att tredjelands medborgare som är lagligen bosatta och lagligen arbetar i en medlemsstat och som utstationeras till en annan med lemsstat fortsatt behandlas likadant som ursprungsmed lemsstatens medborgare utstationeringen varar vad avser de anställningsvillkor som inte påverkas av tillämpningen av och rådets direk tiv 96/71/EG av om utstatione ring av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (1). (8)Tredjelandsmedborgare som har beviljats ställning som varaktigt bosatta i enlighet med rådets direktiv /109/EG av om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning (2) bör inte om fattas av detta direktiv med hänsyn till deras mer privi legierade ställning och deras särskilda typ av uppehålls tillstånd, EU-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta. (9)Tredjelandsmedborgare som har beviljats inresa till en medlemsstats territorium för säsongsarbete bör inte om fattas av detta direktiv med hänsyn till att deras ställning är av tillfällig art. (10)Medlemsstaternas skyldighet att fastställa om ansökan ska göras av en tredjelandsmedborgare eller av dennes arbets givare bör inte påverka de arrangemang enligt vilka båda dessa ska medverka i förfarandet. Medlemsstaten bör be sluta huruvida ansökan om ett kombinerat tillstånd ska göras i den mottagande medlemsstaten eller från ett tred jeland. I de fall en tredjelandsmedborgare inte får göra en ansökan från ett tredjeland, bör medlemsstaterna se till att ansökan kan göras av arbetsgivaren i den mottagande medlemsstaten. (11)Direktivets bestämmelser om ett enda ansökningsför farande och om kombinerat tillstånd bör inte avse en hetliga viseringar eller viseringar för längre vistelse. (12)Att en behörig myndighet utses enligt detta direktiv bör inte påverka den roll och det ansvar som andra myndig heter och i förekommande fall arbetsmarknadens parter har i fråga om att pröva och fatta beslut om ansökan. (13)Tidsfristen för att fatta ett beslut om ansökan bör inte inbegripa den tid som är nödvändig för erkännande av yrkeskvalifikationer eller för utfärdande av en visering. Detta direktiv bör inte påverka nationella förfaranden för erkännande av examensbevis. (1) EGT L 18, 21.1.1997, s. 1. (2) EUT L 16, 23.1.2004, s. 44. (14)Det kombinerade tillståndet bör utformas i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1030/2002 av om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland (3), vilket gör det möjligt för medlemsstaterna att föra in ytterligare uppgifter, i synnerhet uppgifter om huruvida personen har tillstånd att arbeta eller inte. Bland annat för att uppnå en bättre kontroll av invandringen bör medlemsstaterna inte en dast i det kombinerade tillståndet, utan även i andra uppehållstillstånd som utfärdas, lämna upplysningar om arbetstillstånd, oberoende av vilken typ av tillstånd eller uppehållshandling som har legat till grund för att tredje landsmedborgaren har beviljats inresa till medlemsstatens territorium och fått tillträde till arbetsmarknaden i med lemsstaten. (15)Bestämmelserna i detta direktiv om uppehållstillstånd för andra ändamål än arbete bör endast tillämpas i fråga om tillståndets utformning och inte påverka unionsbestäm melser eller nationella bestämmelser som rör förfaranden för att bevilja inresa och vistelse och förfaranden för att utfärda sådana tillstånd. (16)Bestämmelserna i detta direktiv om ett kombinerat till stånd och om uppehållstillstånd som utfärdas för andra ändamål än arbete bör inte hindra medlemsstaterna från att utfärda kompletterande pappershandlingar för att kunna ge mer exakt information om anställningsförhål landet, när det på uppehållstillståndet inte finns tillräck ligt med plats. Sådana handlingar kan tjäna till att för hindra utnyttjande av tredjelandsmedborgare och be kämpa olaglig anställning men bör vara frivilligt för med lemsstaterna och inte ersätta ett arbetstillstånd, vilket där med skulle äventyra idén med ett kombinerat tillstånd. De tekniska möjligheter som erbjuds genom artikel 4 i förordning (EG) nr 1030/2002 och punkt a 16 i dess bilaga, kan också användas för att lagra sådana uppgifter på elektronisk väg. (17)De villkor och kriterier som kan ligga till grund för att en ansökan om ett kombinerat tillstånd eller om ändring eller förlängning av ett kombinerat tillstånd avslås, eller som kan ligga till grund för ett återkallande av ett kom binerat tillstånd, bör vara objektiva och fastställda i den nationella lagstiftningen, inbegripet skyldigheten att iaktta principen om unionsföreträde, som särskilt uttrycks i de relevanta bestämmelserna i anslutningsakterna och 2005. Beslut om avslag och återkallande bör vara vederbörligen motiverade. (18)Tredjelandsmedborgare som innehar en giltig resehand ling och ett kombinerat tillstånd som har utfärdats av en medlemsstat som tillämpar fullt ut bör få tillstånd att resa in och röra sig fritt på de med lemsstaters territorium som tillämpar Schengenregelver ket fullt ut av högst i enlighet med och rådets förordning (EG) nr 562/2006 av om en gemenskapskodex om gränspassage för (3) EGT L 157, , s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 343/3 personer (kodex om Schengengränserna) (1) och artikel 21 i konventionen om tillämpning av Schengen avtalet av mellan regeringarna i luxstaterna, och Republi ken om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna (2) (). (19)I avsaknad av horisontell unionslagstiftning har tredje landsmedborgare olika rättigheter beroende på i vilken medlemsstat de arbetar och vilken nationalitet de har. För att vidareutveckla en konsekvent invandringspolitik och minska skillnaderna i rättigheter mellan unionsmed borgare och tredjelandsmedborgare som arbetar lagligen i en medlemsstat, och för att komplettera de befintliga reglerna om invandring bör det fastställas en uppsättning rättigheter, för att särskilt precisera de områden på vilka arbetstagare från tredjeland som har rest in lagligen i en medlemsstat, men ännu inte har ställning som varaktigt bosatta, ges samma rättigheter som medlemsstatens egna medborgare. Avsikten med dessa bestämmelser är att skapa ett minimum av likvärdiga förutsättningar inom unionen, erkänna att sådana tredjelandsmedborgare ge nom sitt arbete och genom sina skatteinbetalningar bi drar till unionens ekonomi samt motverka orättvis kon kurrens mellan en medlemsstats egna medborgare och tredjelandsmedborgare till följd av ett eventuellt utnytt jande av de sistnämnda. Utan att det påverkar tolkningen av begreppet anställningsförhållande i annan unionsrätt bör den definition av arbetstagare från tredjeland som fastställs i detta direktiv avse en tredjelandsmedborgare som har beviljats inresa till en medlemsstats territorium och som är lagligen bosatt där och har tillstånd att arbeta där som anställd enligt nationell rätt och/eller praxis i den medlemsstaten. (20)Alla tredjelandsmedborgare som lagligen vistas och arbe tar i en medlemsstat bör omfattas av åtminstone en gemensam uppsättning rättigheter som baseras på likabe handling med medborgarna i deras mottagande med lemsstat, oberoende av för vilket ändamål eller på vilken grund de ursprungligen beviljades inresa. Rätten till lika behandling på de områden som anges i detta direktiv bör inte endast omfatta tredjelandsmedborgare som har be viljats inresa till en medlemsstat för arbete, utan även dem som har beviljats inresa för andra ändamål och som har fått tillträde till den medlemsstatens arbetsmark nad i enlighet med andra bestämmelser i unionsrätten eller i nationell rätt, inbegripet familjemedlemmar till en tredjelandsmedborgare som har beviljats inresa i med lemsstaten enligt rådets direktiv /86/EG av om rätt till familjeåterförening (3), tredjelandsmedborgare som beviljats inresa till en med lemsstats territorium enligt rådets direktiv /114/EG av om villkoren för tredjelands medborgares inresa och vistelse för studier, elevutbyte, oavlönad yrkesutbildning eller volontärarbete (4) och fors kare som har beviljats inresa enligt rådets direktiv (1) EUT L 105, , s. 1. (2) EGT L 239, 22.9.2000, s. 19. (3) EUT L 251, 3.10.2003, s. 12. (4) EUT L 375, 23.12.2004, s. 12. 2005/71/EG av om ett särskilt förfarande för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i forskningssyfte (5). (21)Rätten till likabehandling på vissa angivna områden bör vara strikt kopplad till att tredjelandsmedborgaren vistas lagligen och har fått tillträde till arbetsmarknaden i en medlemsstat, vilket framgår av det kombinerade tillstånd som ger rätt att vistas och arbeta och av uppehållstill stånd som har utfärdats för andra ändamål och som innehåller information om tillstånd att arbeta. (22)De arbetsvillkor som avses i detta direktiv bör omfatta åtminstone lön, uppsägning, hälsa och säkerhet på ar betsplatsen, arbetstider och ledighet, med beaktande av gällande kollektivavtal. (23)En medlemsstat bör erkänna yrkeskvalifikationer som en tredjelandsmedborgare har förvärvat i en annan med lemsstat på samma sätt som för unionsmedborgare och bör beakta kvalifikationer som har förvärvats i ett tredje land i enlighet med och rådets direk tiv 2005/36/EG av om erkän nande av yrkeskvalifikationer (6). Den rätt till likabehand ling som ges arbetstagare från tredjeland i fråga om er kännande av examensbevis, utbildningsbevis för teore tiska utbildningar och andra yrkeskvalifikationer i enlig het med relevanta nationella förfaranden bör inte påverka medlemsstaternas behörighet att bevilja sådana arbets tagare från tredjeland tillträde till sina arbetsmarknader. (24)Arbetstagare från tredjeland bör åtnjuta likabehandling med avseende på social trygghet. och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghets systemen (7) anges grenar av social trygghet. Bestämmel serna om likabehandling i fråga om social trygghet i detta direktiv bör också vara tillämpliga på arbetstagare som medges inresa till en medlemsstat direkt från ett tredje land. Detta direktiv bör dock inte tillerkänna arbetstagare från ett tredjeland fler rättigheter än de som redan före skrivs i gällande unionsrätt på området social trygghet för tredjelandsmedborgare som har gränsöverskridande an knytning. Vidare bör direktivet inte tillerkänna rättigheter i situationer som inte omfattas av unionsrätten, såsom i förhållande till familjemedlemmar som är bosatta i ett tredjeland. Detta direktiv bör endast bevilja rättigheter för familjemedlemmar som i samband med familjeåter förening ansluter sig till en arbetstagare från tredjeland för att vistas i en medlemsstat eller för familjemedlemmar som redan vistas lagligen i den medlemsstaten. (5) EUT L 289, 3.11.2005, s. 15. (6) EUT L 255, 30.9.2005, s. 22. (7) EUT L 166, 30.4.2004, s. 1. L 343/4