prop · H103194 · 2014-03-18 00:00:00 — Regeringens proposition 2013/14:194 Skärpt straff för mord Regeringen överlämnar denna proposition till . Regeringen föreslår att straffet för mord skärps. Mord bör bestraffas med livstids fängelse om omständigheterna är försvårande. Försvårande omständigheter har tidigare i princip endast medfört ett längre tidsbestämt straff. Syftet med ändringen är att livstidsstraffet ska kunna användas i betydligt större utsträckning och utgöra ett normalstraff i den bemärkelsen att det förutses dömas ut i en majoritet av fallen. Lagtekniskt innebär förslaget att det i straffskalan för mord läggs till att straffet är fängelse på livstid om omständigheterna är försvårande. Lagändringen föreslås träda i kraft . 2013/14:194 Innehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i ......................................... Ärendet och dess beredning .............................................................. Allmänt om påföljdsbestämning......................................... Närmare om straffet för mord............................................. Ordningen i övriga ............................................... Synen på allvarliga våldsbrott har förändrats ................... Straffet för mord bör skärpas ytterligare .......................... Skärpt straff för mord...................................................................... 6.1Mord bör i betydligt större utsträckning leda till fängelse på livstid............................................................. Straffet för mord............................................................... 6.3Det bör inte göras någon ändring beträffande andra Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Skärpt straff för mord (Ds 2013:55) ..................................... Förteckning över remissinstanserna...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i . 2013/14:194 2 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 3 kap. 1 § ska ha följande ly- Den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid. Den som berövar annan livet, döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller, om omständigheterna är försvårande, på livstid. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2009:396. Ärendet och dess beredning Genom lagändringar som trädde i kraft ändrades straffskalan för bl.a. mord (prop. 2008/09:118). Syftet var att skapa utrymme för en mer nyanserad straffmätning och en höjd straffnivå för det tidsbestämda straffet. Inom har det utarbetats en departementspromemoria, Skärpt straff för mord (Ds 2013:55), med förslag till ytterligare skärpningar som tar sikte på en ökad användning av livstidsstraffet. En sammanfattning av promemorian och dess lagförslag finns i bilaga 1 respektive bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr Ju2013/5925/L5). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande. Lagrådsremissens förslag överensstämmer med propositionens. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet har inte motsatt sig förslaget men har lämnat synpunkter på bl.a. utformningen och tillämpningen av det. Lagrådets yttrande behandlas och bemöts i avsnitt 6.1 och 6.2. 4.1 Allmänt om påföljdsbestämning regler om påföljdsbestämning bygger på principerna om proportionalitet, ekvivalens och förutsebarhet. att straffet ska vara proportionellt i förhållande till det begångna brottets allvar och att svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare. lens innebär att lika svåra brott ska ges lika stränga straff. faktorer är av betydelse för påföljdsbestämningen, såsom om det är fråga om återfall i brott. Utgångspunkten för påföljdsbestämningen är hur allvarlig eller klan- dervärd den begångna brottsligheten är. Straff ska alltså, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighet- ens straffvärde (29 kap. 1 § första stycket ). en av straffvärdet ska beaktas den skada, kränkning eller fara som gär- ningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. Det ska särskilt beak- tas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person (29 kap. 1 § andra stycket ). Vid bedömningen av straffvärdet ska hänsyn även tas till försvårande Det ska enligt 29 kap. 2 § särskilt beaktas bl.a. om den tilltalade visat stor hänsynslöshet; om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig; om den 2013/14:194 tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroende ställning; om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering; om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet; om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. De omständigheter som anges i paragrafen är alla hänförliga till det konkreta brottet. Uppräkningen är exemplifierande och det kan alltså komma i fråga att beakta även andra försvårande omständigheter än de som anges. Att omständigheter som talar i skärpande riktning i allmänhet ska beaktas följer redan av 29 kap. 1 § . De försvårande omständigheterna ska beaktas vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp. Härmed avses främst vad som framgår direkt av straffbestämmelserna men även exempelvis av förarbeten och rättspraxis (prop. 1987/88:120 s. 82). Hänsyn ska även tas till förmildrande omständigheter. Vid bedömningen av straffvärdet ska det enligt 29 kap. 3 § första stycket särskilt beaktas om brottet föranletts av någon annans uppenbart kränkande beteende; om den tilltalade till följd av en allvarlig psykisk störning haft nedsatt förmåga att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt eller annars till följd av en psykisk störning, sinnesrörelse eller av någon annan orsak haft nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande; om den tilltalades handlande stått i samband med hans eller hennes bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga; om brottet föranletts av stark mänsklig medkänsla; om gärningen, utan att vara fri från ansvar, är sådan som avses i 24 kap. . Strafflindringsgrunderna är avsedda att tillämpas vid sidan om vad som är föreskrivet för vissa fall. Liksom när det gäller försvårande omständigheter är uppräkningen exemplifierande. Enligt förarbetena kan det i större utsträckning än när det gäller de försvårande omständigheterna finnas anledning att beakta andra faktorer än de som uttryckligen anges i bestämmelsen (samma prop. s. 85). Återfall i brott kan i viss utsträckning medföra ett högre straff än vad straffvärdet motsvarar (29 kap. 4 § ). Återfall beaktas i första hand vid valet av påföljd, i andra hand genom förverkande av villkorligt medgiven frihet och sist vid straffmätningen. Omständigheter hänförliga till den tilltalades person eller dennes handlande efter brottet – s.k. billighetshänsyn – kan i stället medföra strafflindring (29 kap. 5 § ). Den som uppsåtligen berövar annan livet döms för mord till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid (3 kap. 1 § ). Om brottet med hänsyn till de omständigheter som föranlett gärningen eller annars är att anse som mindre grovt döms för dråp till fängelse i lägst sex och högst (3 kap. 2 § ). Om en kvinna dödar sitt barn vid födseln eller annars under tid då hon på grund av nedkomsten befinner sig i upprivet sinnestillstånd eller i svårt trångmål döms för barnadråp till fängelse i högst (3 kap. 3 § ). När det i det följande talas om dråp bortses från möjligheten att bedöma en gärning som barnadråp. Före tillkomst skildes mellan att döda någon med berått mod och av hastigt mod. Dödande med berått mod rubricerades som mord medan dödande av hastigt mod rubricerades som dråp. I nuvarande lagstiftning har den brottsliga gärningen, att beröva annan livet, i stället graderats efter brottets svårhet. I betänkande med förslag till brottsbalk (SOU 1953:14) föreslogs att uppsåtligt dödande skulle betecknas som mord om brottet med hänsyn till samtliga omständigheter framstod som grovt och annars som dråp. Som exempel på omständigheter som särskilt skulle beaktas vid bedömningen av om brottet var grovt angavs i lagtexten om gärningsmannen genom dödandet ville främja annat brott eller om gärningen ådagalade synnerlig förslagenhet eller grymhet. Kommittén föreslog att straffskalan för mord skulle vara fängelse på livstid eller och framhöll att straffet i regel borde vara livstids fängelse (samma bet. s. 123). Straffskalan för dråp föreslogs vara fängelse i lägst sex och högst eller på livstid. I propositionen med förslag till brottsbalk (prop. 1962:10) gjordes en annan bedömning. Departementschefen anförde att uppsåtligt dödande är ett så allvarligt brott att bestämmelsen om den svåraste graden, mord, borde tas upp som huvudstadgande och att dråp borde anses föreligga när brottet bedömdes som mindre grovt. Med denna konstruktion ansågs det inte påkallat att i lagtexten ange exempel på omständigheter som borde leda till att brottet hänfördes till den grövre formen, dvs. Vidare gjordes bedömningen att den föreslagna gränsdragningen mellan mord och dråp, där mord fick utgöra huvudstadgandet, innebar att det inte fanns anledning att låta livstids fängelse ingå i straffskalan för dråp. I fråga om mord uttalades endast att påföljden i överensstämmelse med kommitténs förslag borde sättas till fängelse eller på livstid, dvs. i motsatt ordning i förhållande till förslaget (samma prop. B s. 75). Det finns även andra brott än de i 3 kap. som innefattar uppsåtligt dödande. För folkrättsbrott (22 kap. 6 § ) döms till fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst eller på livstid. Straffet för folkmord (1 § lagen [1964:169] om straff för folkmord) är fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Detta straff är även föreskrivet för tre nya brott – folkmord, brott mot mänskligheten och grov krigsförbrytelse – som bl.a. föreslås ersätta bestämmelserna om folkrättsbrott och folkmord (prop. 2013/14:146). Straffet för terroristbrott (2 § jämförd med 3 § lagen [2003:148] om straff för terroristbrott, terroristbrottslagen) är som huvudregel fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Begås brottet genom mord eller dråp är minimistraffet dock detsamma som för dessa brott enligt , dvs. fängelse i lägst respektive lägst (2 § fjärde stycket terroristbrottslagen). För försök till, anstiftan av eller medhjälp till de brott som har livstids fängelse i straffskalan kan också fängelse på livstid dömas ut. 4.3Närmare om straffet för mord ändrades straffskalan för mord. Den hade då sett likadan ut sedan trädde i kraft . Straffskalan före ändringen – fängelse eller på livstid – innebar att domstolen endast hade två alternativ när den skulle mäta ut ett fängelsestraff för mord, nämligen ett tidsbestämt straff eller ett livstidsstraff. Eftersom livstidsstraffen vanligen tidsbestämdes till och uppåt var det stor skillnad i verkställighetstid för den som dömdes för mord till fängelse på livstid och den som dömdes för detta brott till fängelse . Till detta kom att i ett avgörande uttalade att livstidsstraffet borde förbehållas de allvarligaste fallen av mord. Därmed fanns det för mord som inte hörde till dessa allvarligaste fall endast ett alternativ, fängelse . Reformen 2009 innebar att straffskalan för mord ändrades till fängelse , lägst tio och högst , eller på livstid. Genom ändringen avsågs att åstadkomma en mer nyanserad straffmätning för mord och en höjd straffnivå för de fall som inte föranleder fängelse på livstid. Som skäl för att skapa större utrymme för en mer nyanserad straffmätning anförde regeringen bl.a. att den tidigare utformningen av straffskalan innebar att proportionalitetsprincipen inte kunde ges ett tillräckligt genomslag och att omständigheter i fråga om brottets allvar kunde påverka straffvärdet i skärpande riktning först om de medförde att domstolen ansåg att straffet borde bestämmas till fängelse på livstid. Detta innebar att om domstolen fann att sådana omständigheter visserligen förelegat i det enskilda fallet, men brottet ändå inte var att hänföra till de allvarligaste fallen av mord, hade domstolen inte något annat alternativ än att döma till fängelse. På motsvarande sätt var möjligheterna att ta hänsyn till omständigheter som talade i mildrande riktning begränsade. Omständigheterna fick i dessa fall alltså inte något genomslag i straffmätningen. Enligt regeringens mening var detta inte tillfredsställande, eftersom de situationer som ska bedömas kan skifta mycket och motivera straff som mäts ut på ett mer nyanserat sätt. När det gällde avsikten att höja straffnivån för det tidsbestämda straffet ställde sig regeringen bakom vad utredningen hade anfört om att acceptansen för våld i samhället minskat och att det därför fanns ett större behov än tidigare av att kunna markera en strängare syn på våldsbrott, inklusive mord (prop. 2008/09:118 s. 25 f.). Rättspraxis avseende straffmätningen vid mord Den första frågan som domstolen har att ta ställning till, sedan det slagits fast att någon uppsåtligen har berövat annan livet, är om gärningen ska rubriceras som mord eller dråp. Denna bedömning ska ske med hänsyn till samtliga omständigheter vid brottet. Gränsdragningen mellan mord och dråp har behandlats i ett flertal avgöranden från . Omständigheter som ansetts kunna tala för att gärningen bör bedömas som mindre grov har varit t.ex. att den tilltalade handlat i stark affekt till följd av provokation eller annars befunnit sig i ett psykiskt avvikande tillstånd. Omständigheter som å andra sidan ansetts kunna tala för att gärningen bör bedömas som mord har varit t.ex. att offret varit närstående till den tilltalade, att offret varit försvarslöst eller befunnit sig i en skyddslös situation, att händelseförloppet inte varit helt kortvarigt eller att offret utsatts för dödsångest till följd av den tilltalades handlande. har i flera avgöranden prövat frågan om påföljden för mord. Vad som går att utläsa av dessa är att livstidsstraffet bör förbehållas de allvarligaste fallen av mord. I NJA 1999 s. 531 anförde att det av straffbestämmelsen i 3 kap. 1 § inte framgår vad som ska vara den normala påföljden för mord utan att valet mellan tidsbestämt straff och livstidsstraff måste grundas på en samlad bedömning av omständigheterna i varje särskilt fall. I rättsfallet, där gärningsmannen hade dödat offret i samband med ett bostadsinbrott, bestämdes påföljden till fängelse på livstid. Straffet motiverades bl.a. med att brottet hade varit helt oprovocerat samt att angreppet hade utförts med stor brutalitet och innefattat ett stort antal hugg eller stick med kniv riktade mot flera olika delar av offrets kropp. konstaterade i NJA 2007 s. 194 att andelen livstidsstraff har ökat som den påföljd som livstidsstraffet i realiteten innebär har skärpts genom att den tids fängelse till vilket ett livstidsstraff regelmässigt omvandlats har ökat. Med hänsyn till bl.a. dessa omständigheter slog domstolen fast att livstidsstraffet bör förbehållas de allvarligaste fallen av mord. Enbart det förhållandet att mordet hade begåtts med kniv mot en skyddslös närstående i hennes hem ansågs inte vara tillräckligt för att motivera fängelse på livstid. ansåg inte heller att en samlad bedömning av alla omständigheterna i målet gav anledning till att döma till ett livstidsstraff. Straffet bestämdes därför till fängelse . Frågan om straffet för mord prövades senast av i NJA 2013 s. 376. Målet avsåg en man som dödat sin före detta sambo genom att sticka henne med en bajonett i magen och bröstet när parets barn såg på. Domstolen uttalade beträffande straffvärdet följande. Ut- gångspunkten för mord ska vara fängelse . Livstids fängelse ska tillämpas endast i de undantagsfall då ett tidsbestämt fängelsestraff inte är tillräckligt, t.ex. då gärningsmannen har mördat mer än en person eller då omständigheterna annars är synnerligen försvårande. Att utgångspunkten ska vara att straffet för ett mord ska bestämmas till fängelse innebär att straffet normalt ska bestämmas till fängelse då omständigheterna sammantagna i någon mån talar för ett lägre straff och när det kan sägas att omständigheterna är förmildrande. För att straffet ska bestämmas till fängelse bör det tvärtom krävas att det kan konstateras att omständigheterna sammantagna tydligt talar för ett högre straff medan fängelse bör tillämpas endast i de fall då omständigheterna är mycket försvårande, som de inte är av sådant slag att livstids fängelse bör dömas ut. I det aktuella fallet fanns det enligt domstolen flera försvårande omständigheter, bl.a. att brottet riktat sig mot en närstående, att gärningsmannen uppsåtligen utnyttjat offrets skyddslösa ställning och svårigheter att värja sig samt, vilket domstolen ansåg vara mest försvårande, att gärningen utförts inför gärningsmannens minderåriga barn och han genom gärningen dessutom berövat dem deras mor. ansåg att en sammanvägning 2013/14:194 av omständigheterna ledde till bedömningen att det fanns skäl för livstids fängelse. Domstolen fann dock att straffvärdet var lägre än det annars hade varit eftersom gärningsmannen på grund av en psykisk störning hade nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande och bestämde straffet till fängelse. Att det inte bestämdes till hängde samman med att gärningsmannen redan hade dömts till ett fängelsestraff för ett annat brott. har redovisat en sammanställning av domar avseende mord meddelade av tingsrätt och hovrätt mellan , då lagändringen avseende straffskalan trädde i kraft, och (RättsPM 2011:6). För tiden efter promemoria, till och med , har tagit del av domar för mord meddelade av hovrätt. Materialet finns redovisat i avsnitt 3.4.2 i promemorian. Statistiska uppgifter om dödligt våld och praxis avseende mord Enligt uppgifter från (Brå) faller allt färre offer för dödligt våld. Det genomsnittliga antalet fall av dödligt våld 1990– 1994 var 106 , medan genomsnittet 1995–1999, 2000–2004 och 2005–2010 var 93, 95 respektive 88 fall . Även har trenden varit nedåtgående. var antalet fall 81 respektive 68. Brå har särskilt tagit fram uppgifter om lagföring och straff för mord. Av dessa framgår följande. Antalet lagförda för mord begångna 2002– uppgick till i genomsnitt 49 personer . Antalet har varierat mellan drygt 30 och drygt 60 personer och någon trend i endera riktningen kan inte urskiljas. Den preliminära uppgiften , 34 personer, är emellertid den lägsta . Av de som lagfördes för mord begångna 2002–dömdes i genomsnitt till fängelse, vilket innebär 37 personer . Andelen livstidsdömda har sjunkit. För brott begångna dömdes av de fängelsedömda till livstid. minskade andelen till omkring 23, . efter ändringen av straffskalan 2009, skedde ytterligare en minskning av andelen livstidsdömda. För brott begångna dessa år dömdes omkring var tionde fängelsedömd till livstids fängelse, vilket i faktiska antal innebär cirka tre personer . Före lagändringen 2009 låg de tidsbestämda straffen på omkring fängelse. Åren efter ikraftträdandet, 2010 och 2011, uppgick de tidsbestämda straffen till i genomsnitt . Totalt dömdes 85 personer till fängelse för mord begångna till och med . Av dessa fick fängelse i eller på livstid. Inom denna grupp var andelen som dömdes till fängelse i 15 eller störst, . Andelen livstidsdömda var lägst med . Fängelse på livstid och tidsbestämning av straffet Fängelse döms enligt 26 kap. 1 § ut eller på livstid enligt vad som är föreskrivet för brottet. Fängelse kan dömas ut i minst och högst . Av 29 kap. 7 § andra stycket följer att det för brott som någon har begått innan han eller hon fyllt som huvudregel inte får dömas till svårare straff än fängelse . Om fängelse och på livstid är föreskrivet för brottet eller om det följer av bestämmelserna i 26 kap. 2 § om förhöjt straffmaximum vid flerfaldig brottslighet, får det dock dömas till fängelse i högst . För brott som begåtts får alltså inte dömas till livstids fängelse eller till ett längre tidsbestämt straff än . kunde den som hade dömts till livstids fängelse få straffet omvandlat till fängelse endast genom att regeringen beviljade den livstidsdömde nåd. Möjligheten till nåd i dessa fall kvarstår formellt men har i praktiken kommit att ersättas av lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid (omvandlingslagen). Enligt denna lag får den som dömts till fängelse på livstid eller, om det finns särskilda skäl, Kriminalvården ansöka om att livstidsstraffet omvandlas. Ansökan får göras när den dömde har avtjänat . Vid prövningen av om omvandling ska ske ska domstolen särskilt beakta bl.a. den tid som den dömde har avtjänat, vad som av domen framgår om de omständigheter som legat till grund för straffmätningen och om det finns risk för att den dömde återfaller i brottslighet av allvarligt slag. Om ansökan bifalls ska livstidsstraffet omvandlas till fängelse , lägst . Lagen innebär inte någon rätt att få ett livstidsstraff omvandlat till fängelse . Straffet kan alltså i praktiken vara livsvarigt. meddelade 2008 beslut i tre ärenden om omvandling av livstidsstraff (NJA 2008 s. 579 I–III). Domstolen uttalade bl.a. att i det fall en omvandling till fängelse inte kan anses möjlig på grund av brottets karaktär och svårhetsgrad torde i allmänhet en strafftid om 21 års fängelse få anses vara tillräcklig med möjlighet att under särskilt försvårande omständigheter bestämma tiden till fängelse. Enligt domstolen kan dock även andra omständigheter påverka tiden för det omvandlade straffet och risken för återfall i allvarlig brottslighet utgöra ett absolut hinder mot bifall till en ansökan om omvandling. I ett avgörande beslutade att omvandla ett livstidsstraff till fängelse (NJA 2011 s. 872). Domstolen konstaterade att det rörde sig om ett flertal mord och mordförsök, dvs. flerfaldig brottslighet av synnerligen allvarligt slag. Med hänsyn härtill, och till lagändringen avseende straffet för bl.a. mord och straffmätningsreformen 2010, gjordes bedömningen att fängelsestraffet skulle bestämmas till än . Den som döms till fängelse ska som huvudregel avtjäna straffet i kriminalvårdsanstalt. Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och negativa följder av frihetsberövandet 2013/14:194 motverkas. Vidare ska verkställigheten, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att förebygga återfall i brott. För en livstidsdömd är det viktigt att få en bild av hur verkställigheten typiskt sett kan komma att se ut. Om den intagne har fasta rutiner och kan överblicka vad som kommer att hända under olika delar av verkställigheten kan det psykiska välbefinnandet öka. Kriminalvården har utarbetat ett s.k. modulsystem som innebär att verkställigheten delas in i tänkta överblickbara perioder med ett klart syfte och ett anpassat verksamhetsinnehåll. Antalet livstidsfångar har varierat . (uppgifter ) är antalet intagna på svenska kriminalvårdsanstalter som avtjänar livstidsstraff 144, varav fem är kvinnor. Den yngste är och den äldste . Samtliga avtjänar straff för mord, inklusive medhjälp, försök eller anstiftan till mord. Ytterligare 15 personer verkställer ett omvandlat livstidsstraff dvs.