prop · H20337 · 2014-12-17 00:00:00 — Förslaget innebär kostnadsbesparingar på så sätt att utredningstiderna för polis och åklagare förväntas bli kortare och att målgenomströmningen hos domstolarna kan bli snabbare. kan det innebära att något fler mål kommer in till domstolarna än vad som är fallet vilket skulle kunna medföra vissa kostnadsökningar för domstolarna. Vidare leder förslaget till att fängelsestraffen och de utdömda tiderna för sluten ungdomsvård blir kortare i de fall bestämmelsen tillämpas. I det avseendet innebär förslaget kostnadsbesparingar för Kriminalvården och . Förslaget tar enbart sikte på medverkan till utredning av egen brottslighet. Det kan dock inte uteslutas att den omständigheten att en tilltalad lämnar uppgifter under utredningen kan uppfattas på ett negativt sätt av bl.a. andra intagna i anstalt, vilket kan få betydelse för Kriminalvårdens säkerhetsarbete och behov av s.k. Kostnader på grund av det torde kunna kompenseras av den besparing som följer av de ovan nämnda förkortningarna av Prop. 2014/15:37 anstaltstider. I den mån så inte bedöms bli fallet bör de i vart fall inte vara större än att de kan rymmas inom befintlig ram. I övrigt är det regeringens bedömning att förslagen sammantaget inte kommer att medföra några kostnadskonsekvenser för polis, åklagare, domstolar eller . Förslaget till lag om ändring i 5 § Vid straffmätningen ska rätten utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta 1. om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kroppsskada, 2. om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde, 3. om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks, 4. om den tilltalade efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet, 5. om den tilltalade frivilligt angett sig eller lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet, 6. om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket, 7. om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet blir eller kan antas bli avskedad eller uppsagd från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning, 8. om ett straff utmätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet, eller 9. om någon annan omständighet påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Föreligger omständighet som avses i första stycket, får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Paragrafen innehåller bestämmelser om strafflindringsgrunder. Den ändras bl.a. genom att det införs en ny grund för strafflindring som tar sikte på att den tilltalade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet. Vidare förtydligas möjligheten till strafflindring vid sanktionskumulation genom att det införs en ny strafflindringsgrund. Paragrafen ändras också språkligt och redaktionellt. För att åstadkomma en mer logisk ordning av innehållet i första stycket omdisponeras det så att de billighetsskäl som i huvudsak vilar på samma grund anges efter varandra. Ändringen behandlas i avsnitt 7.1. De tre första punkterna innefattar omständigheter som gärningsmannen inte har kontroll över och som det vore orimligt att bortse från vid påföljdsbestämningen. De omständigheter som räknas upp i punkterna 4 och 5 grundar sig på att gärningsmannen genom någon form av frivilligt handlande efter brottet gett uttryck för ett avståndstagande från den brottsliga handlingen och därigenom framstår som mindre klandervärd. Innehållet i de tre därpå följande punkterna tar sikte på Stycket avslutas med en mer öppet formulerad punkt som ger domstolen möjlighet att ta skälig hänsyn även till andra omständigheter än de uppräknade. Liksom tidigare är bestämmelserna avsedda att tillämpas med viss Det krävs således att billighetsskälen är av viss tyngd för att strafflindring ska medges med stöd av regleringen. Punkten 1 är oförändrad. Punkten 2 motsvarar innehållet i hittillsvarande punkten 6. Punkten 3 motsvarar innehållet i hittillsvarande punkten 7. Punkten 4 motsvarar innehållet i hittillsvarande punkten 2. ar som görs är endast av språklig karaktär. Punkten 5 första ledet avser den situationen att den tilltalade frivilligt har angett sig, vilket tidigare angavs i punkten 3. genom ett andra led till att även omfatta situationen att den tilltalade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet. Övervägandena finns i avsnitt 5. Strafflindringsgrunden, som är tillämplig på alla typer av brott, är utformad så att den tilltalades medverkan ska ha varit av viss dignitet för att strafflindring ska komma i fråga. Det innebär att de uppgifter som lämnats ska ha lett till att utredningen i något väsentligt avseende påskyndats eller underlättats. Detta bör normalt innefatta att den tilltalade lämnat en utförlig redogörelse för omständigheterna kring brottet eller lämnat andra uppgifter som är till gagn för utredningen. I ett mål om ekonomisk brottslighet kan det t.ex. röra sig om en redogörelse för olika Andra exempel kan vara att den tilltalade lämnat uppgifter om kontakter som han eller hon har haft, pekat ut personer som kunnat lämna upplysningar om olika förhållanden eller anvisat platser av betydelse för utredningen av brottet. Det bör däremot inte komma i fråga att tillämpa strafflindringsgrunden när en gärningsman har blivit tagen på bar gärning eller när den tilltalade erkänt efter att utredningen har nått så långt att det redan föreligger övertygande bevisning om hans eller hennes Ett exempel på när strafflindring inte bör komma i fråga är sådana fall av grovt rattfylleri där misstanke uppkommer efter en rutinkontroll och alkoholkoncentrationen framgår av ett utandnings- eller blodprov. Ett erkännande är i sig varken en nödvändig eller tillräcklig förutsättning för strafflindring enligt bestämmelsen. medverka i utredningen på ett relevant sätt utan att erkänna något brott. Att den tilltalade förnekat brott på grund av att han eller hon inte delar åklagarens rättsliga bedömning i något avseende är exempel på en sådan Det kan t.ex. gälla olika syn på brottsrubriceringen. sådant fall bör strafflindring kunna komma i fråga om den tilltalade genom att lämna uppgifter av väsentlig betydelse för utredningen har bidragit till att klarlägga de faktiska omständigheterna kring brottet. heller i situationen då den tilltalade erkänner endast delar av en gärning bör möjligheten till strafflindring vara utesluten. Det får då bedömas om den tilltalade sammantaget medverkat till utredningen i sådan mån att det framstår som rimligt att strafflindring medges. Om den tilltalade erkänt vissa gärningar men inte andra bör utgångspunkten vara att en separat bedömning görs för varje brott. Motsatsvis gäller att ett blankt erkännande inte är tillräckligt. Det krävs att ett erkännande följs av andra uppgifter, t.ex. en utförlig redogörelse för omständigheterna kring brottet, för att strafflindring ska komma i fråga. Frågan om strafflindring ska alltså avgöras utifrån samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Om den tilltalades medverkan är av sådan omfattning att en nedsättning av straffet kommer i fråga bör det normalt sett ske en relativt påtaglig justering av straffet. Strafflindringen ska som utgångspunkt ställas i relation till framför allt graden av den tilltalades medverkan samt brottslighetens straffvärde. I situationer då det är fråga om ett brott med högt straffvärde och den tilltalade har medverkat i stor utsträckning kan det alltså bli fråga om en omfattande nedsättning, sett eller till och med år. Det är enbart medverkan i utredningen av det egna brottet som är relevant för bedömningen, regleringen innebär inte någon möjlighet att medge strafflindring till s.k. kronvittnen. I den mån en gärningsman lämnar uppgifter om egen brottslighet som avser någon annan gärningsman är det således enbart uppgifternas värde i förhållande till den egna brottsligheten som kan ligga till grund för strafflindring. Punkten 6 motsvarar i huvudsak innehållet i den hittillsvarande punkten 4. Genom ett tillägg framgår det av lagtexten att domstolen inte enbart ska beakta det men som en utvisning från i sig kan innebära utan även annat men som följer av utvisningen, t.ex. att en tilltalad blir utestängd från andra Schengenstater. Ändringen innebär i det avseendet endast en kodifiering av praxis. I övrigt har en språklig ändring gjorts. Ändringarna behandlas i avsnitt 7.1. Innehållet i punkten 7 ändras på så sätt att det anges att domstolen ska beakta om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet blir eller kan antas bli avskedad eller uppsagd från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning. Motsvarande strafflindringsgrund har reglerats i punkten 5. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6 och 7.1. Det ska göras en individuell bedömning i varje enskilt fall om den tilltalade förorsakas men av avskedande eller uppsägning från anställning. Bedömningen av vilken verkan förlusten av arbetet har får betydelse både för frågan om förhållandet alls ska beaktas vid straffmätningen och i så fall i vilken grad. Ett avskedande eller en uppsägning får visserligen regelmässigt anses innebära men för den tilltalade. Det kan dock finnas situationer när så inte är fallet, t.ex. om den tilltalade efter uppsägning eller avskedande fått ett nytt likvärdigt arbete. Det kan också vara så att graden av men en person förorsakas på grund av avskedande eller uppsägning kan variera. En person som blir avskedad från en tidsbegränsad anställning kort före det att den skulle ha löpt ut kan t.ex. antas förorsakas mindre men än en person som blir uppsagd eller avskedad från en fast anställning. Menrekvisitet i bestämmelsen träffar även de fall av sanktionskumulation som innebär annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning. Det innebär emellertid inte någon förändring i förhållande till vad som redan gäller; en sanktion som i ett enskilt fall uppfyller kravet på ett sådant hinder eller synnerlig svårighet torde i sig innebära ett men för den tilltalade. Innehållet i punkten 8 är nytt och avser sådana fall av sanktions- kumulation som inte regleras i punkterna 6 och 7. domstolen vid straffmätningen ska se till att den samlade reaktionen på brottet framstår som rimlig och proportionerlig. Ändringen innebär endast ett förtydligande i förhållande till vad som Ordningen avseende vilka typer av sanktioner som bör tillmätas betydelse, i vilket led ett hänsynstagande bör ske eller vilket genomslag strafflindringsgrunden ska få vid påföljdsbestämningen Bedömningen av om strafflindring ska medges vid sanktionskumulation ska ske utifrån syftet med lagstiftningen, nämligen att det vore orättfärdigt att inte beakta förhållandet vid straffmätningen. För att strafflindring ska komma i fråga krävs att den andra sanktionen är en rättslig sanktion, vilket innebär att den är reglerad i en författning, samt att den utgör en följd av brottet. Som en ytterligare förutsättning gäller att ett straff utmätt efter brottets straffvärde, med hänsyn till den andra sanktionen, skulle framstå som oproportionerligt strängt. Med begreppet rättsliga sanktioner avses i första hand offentlig- Det innebär att olika förvaltningsrättsliga sanktioner, t.ex. ett vite, ett indraget tillstånd eller en disciplinpåföljd av offentligrättslig natur, kan komma i fråga för tillämpning av bestämmelsen liksom särskild rättsverkan av brott, t.ex. företagsbot och Huvudregeln när det gäller förverkande är dock, liksom tidigare, att hänsyn till påföljden – i den mån det behövs – ska tas vid beslut om förverkande och inte tvärtom. kan komma i fråga. I vissa fall bör också straffprocessuella åtgärder kunna beaktas, såsom ett långvarigt reseförbud. Normalt torde det dock inte finnas anledning att beakta ett skadestånd som dömts ut med anledning av brottet vid påföljdsbestämningen (se avsnitt 4.1). Kravet på att sanktionen är en följd av brottet innebär att sanktionen ska grundas på huvudsakligen samma faktiska omständigheter som den Vidare medför kravet på att ett straff utmätt efter brottets straffvärde ska framstå som oproportionerligt strängt att sanktionen ska ha en inte obetydlig eller helt kortvarig negativ effekt för Det innebär att den påverkat denne på ett påtagligt och Andra konsekvenser av betungande karaktär som uppkommer som en direkt eller indirekt följd av brottet – och som det vore oskäligt att inte ta hänsyn till – kan liksom tidigare beaktas inom ramen för punkten 9. ligger på den tilltalade att göra domstolen uppmärksam på vilka övriga sanktioner han eller hon drabbas av. Punkten 9 motsvarar innehållet i hittillsvarande punkten 8. tillämpning av denna punkt krävs liksom tidigare att det rör sig om omständigheter som är lika tungt vägande och av likvärdigt slag som de som anges i övriga punkter. Förändringarna i regleringen, i de avseenden de berör sakliga förhållanden, påverkar även förutsättningarna för att meddela påföljdseftergift samt påföljdsvalet, genom den hänvisning till paragrafen som görs i 29 kap. 6 § respektive 30 kap. 4 § . Utdrag ur sammanfattningen av betänkandet Ett effektivare brottmålsförfarande – några ytterligare åtgärder (SOU 2005:117) Vi har enligt våra huvuddirektiv (dir. 2000:90, bilaga) i uppdrag att undersöka möjligheterna att än mer öka effektiviteten och kvaliteten i rättsväsendets arbete. Inom ramen för det uppdraget har vi några särskilt angivna huvuduppgifter. När det gäller lagföringen av brott skall vi särskilt undersöka möjligheterna att förkorta den genomsnittliga tiden från brottsanmälan till dom och straffverkställighet. Vi skall också överväga på vilka sätt brottsutredningsverksamheten ytterligare kan förbättras. I detta betänkande diskuterar vi om den misstänktes medverkan vid utredningen av sina egna brott kan tas till vara för att korta utredningstiden och förenkla handläggningen i domstol (kapitel 2–4). Vi undersöker också om det finns regler i t.ex. sekretesslagen (1980:100) som i alltför stor omfattning hindrar ett effektivt utbyte av uppgifter mellan rättsväsendets myndigheter och därmed den brottsbekämpande verksamheten (kapitel 5–6). Vidare behandlar vi frågan om förfarandet med tidigare beslagtaget gods som ingen hämtar eller där det är okänt till vem godset skall återlämnas (kapitel 7) samt vissa frågor om fordon i spaningsverksamhet (kapitel 8). Genom detta betänkande avslutar vi vårt arbete. – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – Vi föreslår att det i 29 kap. 5 § första stycket görs tydligt att även den misstänktes medverkan i utredningen av det egna brottet kan beaktas i lindrande riktning vid straffmätningen. Det medför också att en sådan medverkan kan beaktas vid valet av påföljd (30 kap. 4 §). Samhällets resurser för utredningar av brott är begränsade. senare decennier har det gjorts flera reformer i syfte att effektivisera Ytterligare reformer skulle kunna inriktas på att ge misstänkta starkare incitament att medverka i utredningen och åstad- komma ett snabbt avgörande. En sådan reform skulle kunna ha ett betydande kriminalpolitiskt värde eftersom frigjorda utredningsresurser kan föras över till andra utredningar. Vidare kan det innebära att tiden från det att brottet upptäcks tills det finns en lagakraftvunnen dom Det är önskvärt dels för de enskilda som berörs, den misstänkte, brottsoffret och vittnena, dels för tilltron till rättsväsendet i Redan med nu gällande regler i skall domstolen vid straffmätning och påföljdsval beakta det förhållandet att den som misstänks för ett visst brott frivilligt har lämnat uppgifter om ett annat brott som han eller hon begått. Under speciella förhållanden kan domstolen enligt redan gällande regler också beakta att den misstänkte hjälpt till vid utredningen av de brott som misstanken avser. Det är således inte främmande för det svenska rättssystemet att ta hänsyn till den misstänktes medverkan i utredningen vid påföljdsval och straffmätning. I , och finns redan lagstiftning som gör det möjligt att beakta den misstänktes medverkan i utredningen av det egna brottet vid påföljdsval och straffmätning. Förslaget siktar in sig på den svårutredda brottsligheten. Exempel på sådan brottslighet är ekonomiska brott och miljöbrott. Men även andra typer av brott kan vara svårutredda, t.ex. stöld eller misshandel. Det finns därför ingen anledning att begränsa tillämpningen av vårt förslag till vissa typer av brott. Det avgörande kriteriet för om påföljden skall kunna lindras med tillämpning av vårt förslag är i stället omfattningen av den misstänktes medverkan. Förslaget skall inte tillämpas i alla fall när en misstänkt erkänner ett brott. Det krävs att det även är fråga om en medverkan som bidragit på ett positivt och märkbart sätt till utredningen. Situationer där det kan bli aktuellt att tillämpa den nya bestämmelsen är om en misstänkt i en komplicerad utredning om ekonomisk brottslighet bidrar till utredningen genom att redogöra för vilka transaktioner och betalningsförmedlingar som skett. Ett annat sätt att bidra till utredningen på ett sådant sätt som kan få betydelse för påföljdsbestämningen är att den misstänkte pekar ut förhörspersoner eller platser där husrannsakan bör företas. För att ge ett bra underlag för bedömningen av om en lindrigare påföljd kan väljas bör det av förundersökningsprotokollet framgå om den misstänkte medverkat i utredningen och i så fall på vilket sätt. Det skall inte längre krävas särskilda skäl för att gå under straffminimum med hänvisning till de omständigheter som räknas upp i 29 kap. 5 § . Dagens krav på särskilda skäl för att gå under straffminimum innebär tröskeleffekter. Det motverkar en effektiv tillämpning av vårt förslag. Det bör inte nu införas en särskild bestämmelse som innebär att den tilltalades medverkan vid utredningen av andras brott kan beaktas vid straffmätningen och påföljdsvalet (s.k. kronvittnessystem). Det är svårt att bedöma effektivitetsvinsterna av en sådan regel, särskilt med hänsyn till frågan om bevisvärdet av de lämnade uppgifterna. Av förarbetena till 29 kap. 5 § framgår att i den mån uppgifter om andras brott skulle kunna anses motivera ett mildare straff kan strafflindring ske med stöd av 29 kap. 5 § första stycket 8. Enligt vår uppfattning är denna möjlighet tillräcklig. – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – Vår bedömning är att förslagen kan genomföras inom ramen för de resurser som rättsväsendet redan disponerar. Vi föreslår att författningsförslagen skall träda i kraft . Förutom när det gäller förslaget till förfarande med tidigare beslagtaget gods finns inget behov av övergångsbestämmelser. Utdrag ur betänkandets lagförslag 2 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 29 kap. 5 § skall ha följande lydelse. 29 kap. Om straffmätning och påföljdseftergift Vid straffmätningen skall rätten utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta 1.om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kroppsskada, 2.om den tilltalade efter förmåga sökt förebygga eller avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet, 3. om den tilltalade frivilligt 3. om den tilltalade frivilligt angett sig eller lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet, 4. om den tilltalade förorsakas men genom att han på grund av brottet utvisas ur riket, 5. om den tilltalade till följd av brottet drabbats av eller om det finns grundad anledning anta att han kommer att drabbas av avskedande eller uppsägning från anställning eller av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning, 6. om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde, 7. om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks eller 8. om någon annan omständighet föreligger som påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Om det föreligger någon sådan avses i första stycket, får rätten, omständighet som avses i första om särskilda skäl påkallar det, stycket, får rätten döma till lind- döma till lindrigare straff än som är rigare straff än som är föreskrivet föreskrivet för brottet. Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanserna SOU 2005:117 Yttrande över betänkandet har avgetts av ombudsmän (), , Hovrätten över och , Hovrätten för , , , , , , , , , , , , , Kammarrätten i , Kammarrätten i , Länsrätten i län, Justitiekanslern, , , , , , , , , , , , , Datainspektionen, Statskontoret, i , vid , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , , , , , , och . Utöver remissinstanserna har även Försvarsmakten och Föreningen i inkommit med skriftliga synpunkter på beredningens betänkande. kommuner och landsting har avstått från att yttra sig. för mänskliga rättigheter, Svenska avdelningen av samt Bil har beretts tillfälle att yttra sig men inte inkommit med något yttrande. Utdrag ur sammanfattningen av betänkandet Nya påföljder (SOU 2012:34) Vår övergripande uppgift har varit att göra en översyn av påföljdssystemet för såväl vuxna som unga lagöverträdare. Inom ramen för denna översyn har vi bl.a. haft i uppdrag att •analysera och föreslå hur användningen av fängelse, i första hand de korta straffen, kan minska som trovärdigheten i systemet kan upprätthållas •analysera och föreslå hur det kan undvikas att små skillnader i straffvärde leder till stora skillnader i påföljdsval •analysera och föreslå hur betydelsen av brottslighetens art kan begränsas och dess innebörd klart avgränsas •ta ställning till och föreslå vilka kriterier som ska gälla för tidigare brottslighet och vilken betydelse sådan brottslighet ska tillmätas vid påföljdsvalet och straffmätningen samt i fråga om förverkande av villkorligt medgiven frihet •analysera och föreslå hur valet av ingripanden som inte utgör fängelse i anstalt ska ske, vilket innehåll och vilken utformning i övrigt ingripandena ska ha samt hur de ska följas upp och hur reaktionerna vid återfall i brott och annan misskötsamhet ska utformas – när det gäller valet av ingripande ska bl.a. undersökas bättre möjligheter att anpassa ingripandena efter brottsligheten och i vilken utsträckning den tilltalades personliga förhållanden ska tillmätas betydelse •analysera och föreslå hur användningen av dagsböter kan öka, hur dagsbotens belopp ska beräknas, hur verkställigheten av dagsböter kan effektiviseras och hur reaktionen ska se ut vid utebliven betalning, se över förhållandet mellan dagsböter och penningböter samt utreda andra frågor om böter som kan uppkomma •ta ställning till om lagöverträdare som har fyllt 18 men inte ska behandlas som vuxna lagöverträdare vid straffmätning och påföljdsval eller något av dessa avseenden samt analysera hur ungdom bör beaktas vid straffmätningen i de fall straffnedsättning ska ske •utvärdera om syftet med reform av påföljderna ungdomsvård och ungdomstjänst har uppnåtts, med inriktning på domstolarnas påföljdsval och innehållet i påföljderna •se över var och en av påföljderna sluten ungdomsvård, ungdomsvård och ungdomstjänst såvitt avser påföljdens ställning, huvudmannaskapet för påföljden, valet av påföljden, dess innehåll och utformning i övrigt samt uppföljning och reaktion vid återfall i brott eller annan misskötsamhet •utreda om det bör utvecklas nya inslag som kan vara särskilt lämpliga för unga lagöverträdare •lämna förslag till en slopad eller mer begränsad användning av böter för lagöverträdare som har begått brott