prop · H103248 · 2014-09-02 00:00:00 — skyddsgrundsdirektivet, ska medlemsstaterna, om de tillåter en nationell utplaceringspraxis för personer som beviljats internationellt skydd, sträva efter att genomföra en politik som syftar till att förebygga diskriminering av personer som beviljats internationellt skydd och till att garantera lika möjligheter när det gäller tillgång till bostad. I förordningen (2010:408) om mottagande för bosättning av vissa nyanlända invandrare finns bestämmelser om anvisning av boende för vissa nyanlända invandrare, däribland flyktingar och alternativt skyddsbehövande om de uppfyller vissa förutsättningar. utplaceringspraxis av personer som beviljats internationellt skydd finns inte i och artikel 32.2 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet föranleder därför inte några författningsåtgärder. Med anledning av vad kristna råd och framför om bristen på kommunplatser konstaterar regeringen att det inte finns någon uttrycklig reglering om tillgång till bostad för enskilda i svensk rätt och att skyddsbehövande har tillgång till bostäder på samma villkor som svenska medborgare. Samverkan mellan statliga myndigheter och olika kommuner sker . Tillgång till integrationsfrämjande åtgärder Regeringens bedömning: Det omarbetade skyddsgrundsdirektivets bestämmelser om tillgång till integrationsfrämjande åtgärder för personer som beviljats internationellt skydd är uppfyllda genom gällande rätt och kräver därför inte några författningsåtgärder. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: är kritisk till att promemorian inte behandlar barns tillgång till integrationsfrämjande åtgärder eller om de krav som det omarbetade skyddsgrundsdirektivet medför är uppfyllda i förhållande till barn. Den etableringsplan som tas upp i promemorian omfattar inte personer . barnkonsekvensanalys är det inte möjligt att utan ytterligare utredning bedöma om svensk lagstiftning i förhållande till barn står i överensstämmelse med det omarbetade skyddsgrundsdirektivet. Barnen anser att det bör återinföras i lag ett ansvar för kommunerna att samordna och ansvara för nyanlända barns etablering och introduktion. anser att barn i högre grad än bör ha tillgång till integrationsfrämjande åtgärder utifrån sina specifika behov. kristna råd och framför att bristen på kommunplatser påverkar de integrationsfrämjande åtgärder som är en rättighet enligt artikel 34 i direktivet. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 34 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet stadgar att medlemsstaterna ska säkerställa att personer som har beviljats internationellt skydd får tillgång till sådana integrationsprogram som medlemsstaterna finner lämpliga för att ta hänsyn till de särskilda behoven för personer som innehar flyktingstatus eller alternativ skyddsstatus, eller skapar villkor som säkerställer tillgång till sådana program. Dess motsvarighet i artikel 33 i det första skydds- grundsdirektivet var uppdelad på två punkter där punkten 1 avsåg flyktingar och den fakultativa punkten 2 avsåg alternativt skydds- I artikel 34 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet görs ingen åtskillnad mellan flyktingar och alternativt skyddsbehövande och ett tillägg har gjorts avseende hänsyn till de särskilda behoven för personer som innehar flyktingstatus eller alternativ skyddsstatus. Vid genomförandet av det första skyddsgrundsdirektivet bedömdes det inte vara nödvändigt med författningsåtgärder i fråga om tillgång till integrationsfrämjande åtgärder (prop. 2009/10:31, s. 166). gällande lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar har upphävts och gäller i stället lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare. Denna lag omfattar nyanlända som fyllt 20 men inte och som har beviljats uppehållstillstånd som kan ligga till grund för folkbokföring, om uppehållstillståndet har beviljats t.ex. enligt 5 kap. 1 § UtlL (dvs. som skyddsbehövande) eller på grund av anknytning till en skyddsbehövande. Av lagen framgår bl.a. att Arbetsförmedlingen ska upprätta en s.k. etableringsplan för en nyanländ från det att personen i fråga första gången folkbokfördes i en kommun, om inte vissa undantag finns. Etableringsplanen ska utformas tillsammans med den nyanlände och i samverkan med berörda kommuner, myndigheter, företag och organisationer. Arbetsförmedlingen ska också tillhandahålla ett eller flera valfrihetssystem som ger nyanlända rätt att välja en av Arbetsförmedlingen godkänd och kontrakterad s.k. etableringslots. En nyanländ som uppfyller vissa villkor har rätt till bl.a. etablerings- ersättning. Närmare föreskrifter om etableringsplaner finns i förord- ningen (2010:409) om etableringssamtal och etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare, i vilken det bl.a. anges att det vid utformningen av planen ska tas hänsyn till den nyanländes familjesituation och hälsa. Såväl flyktingar som andra skyddsbehövande har tillgång till integrationsfrämjande åtgärder som redovisas ovan. Den etableringsplan som ska upprättas för varje nyanländ är individuell och vid utformningen ska hänsyn tas till den nyanländes familjesituation och hälsa. Därmed kan det tas hänsyn till de särskilda behov som en skyddsbehövande eventuellt kan ha. Några författningsåtgärder med anledning av artikel 34 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet är därför inte nödvändiga. och kristna råd framför att bristen på kommunplatser påverkar de integrationsfrämjande åtgärder som är en rättighet enligt artikel 34 i direktivet. Regeringen konstaterar att det i första hand är folkbokföringen som ligger till grund för de integrationsfrämjande åtgärderna och att folkbokföring kan ske även om en kommun inte har anvisats enligt förordningen (2010:408) om mottagande för bosättning av vissa nyanlända invandrare. , och pekar på barns behov av integrationsfrämjande åtgärder och anser att det bör återinföras ett ansvar för kommunerna att samordna och ansvara för nyanlända barns etablering och introduktion. Regeringen anser att barn i första hand integreras genom sin skolgång och konstaterar att barn som är flyktingar eller alternativt skyddsbehövande, eller familjemedlemmar till flyktingar eller alternativt skyddsbehövande, har rätt till skolgång på samma villkor som svenska medborgare. Vad gäller förvärvande av språkkunskaper finns bestämmelser i skollagen (2010:800) om rätt till undervisning i svenska som andraspråk. Kostnader och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Förslagen i propositionen medför endast marginella kostnadsökningar. Dessa ryms inom befintliga anslagsramar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Förslagen i propositionen avseende lagregleringen av aktörer som kan ge skydd och undantag från upphörande av att vara skyddsbehövande kan inte antas leda till annat än en mycket begränsad, om ens någon, kostnadsökning. Detta eftersom lagregleringen till stor del utgör en kodifiering av redan gällande rätt och eftersom de situationer som berörs av den ändrade lagstiftningen är mycket sällsynta. Inte heller förslaget att införa en rätt för föräldrar och en annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe att under vissa förutsättningar beviljas uppehållstillstånd kan antas leda till några större kostnadsökningar. Med hänsyn till principen om familjens enhet är det redan nu mycket osannolikt att en förälder inte skulle beviljas skyddsstatus eller uppehållstillstånd om barnet beviljas skyddsstatus och därmed också uppehållstillstånd. För en annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe finns redan enligt gällande rätt en möjlighet att få uppehållstillstånd. Förslaget i denna proposition att införa en rätt till uppehållstillstånd för dessa personer gäller endast dem som befinner sig i och har en asylprocess som barnet. Det kan därför inte förväntas bli någon större ökning av antalet beviljade uppehållstillstånd. Lagregleringen av giltighetstiden för uppehållstillstånd till skydds- behövande och deras familjemedlemmar som beviljas efter förnyelse kan inte heller antas leda till några egentliga kostnadsökningar. De marginella kostnadsökningar som kan uppkomma bedöms sammantaget rymmas inom befintliga anslagsramar. Regeringens förslag: Författningsändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inte några övergångsbestäm- melser. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer till viss del med regeringens. I promemorian föreslås att författningsförslagen ska träda i kraft . Förvaltningsrätten i anser att ett tidigare vore eftersträvansvärt så att förseningen av genomförandet kan begränsas. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det omarbetade skyddsgrundsdirektivet skulle ha varit genomfört i nationell rätt . Regeringen anser i likhet med Förvaltningsrätten i och Förvaltningsrätten i att det är angeläget att de föreslagna författningsändringarna kan träda i kraft . Ett ikraftträdande eller till och med tidigare än det datumet är dock inte genomförbart. Regeringen föreslår i stället att författningsförslagen ska träda i kraft . De föreslagna bestämmelserna ska tillämpas vid prövning som sker från och med den dag då de nya bestämmelserna träder i kraft. Det finns inte något behov av övergångsbestämmelser. Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) 1 § Med flykting avses i denna lag en utlänning som –befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och –inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd. Första stycket gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse eller om utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse från enskilda och inte kan antas bli erbjuden ett effektivt skydd som inte är av tillfällig natur. Vid bedömningen av om skydd erbjuds beaktas endast skydd som ges av staten eller av parter eller organisationer som kontrollerar hela eller en betydande del av statens territorium. Första och andra styckena gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort. Av 2 b § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som flykting. Paragrafen innehåller en definition av vem som är flykting. Övervägandena finns i avsnitt 8.1.1. Paragrafen genomför delvis artikel 7 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet. Ändringen i andra stycket innebär att det i flyktingdefinitionen införs en uttömmande reglering av vilka aktörer som kan ge skydd mot Med parter eller organisationer avses t.ex. en internationell organisation som FN eller Nato, annat icke-statligt organ eller en stabil statsliknande myndighet som kontrollerar det aktuella territoriet och är villig och kapabel att skydda en individ från skada på ett sätt som motsvarar det skydd som en stat normalt kan erbjuda. också att det uttryckligen anges i paragrafen att skydd mot förföljelse måste vara effektivt och inte av tillfällig natur för att kunna beaktas vid bedömningen. I och med ändringen i tredje stycket förtydligas att även det som sägs i andra stycket gäller för en utlänning som är statslös och som befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort. Övriga ändringar är språkliga. 2 § Med alternativt skyddsbehövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 § befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att 1.det finns grundad anledning att anta att utlänningen vid ett återvändande till hemlandet skulle löpa risk att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, eller som civilperson löpa en allvarlig och personlig risk att skadas på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt, och 2.utlänningen inte kan, eller på grund av sådan risk som avses i 1 inte vill, begagna sig av hemlandets skydd. Första stycket gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk som avses där eller om utlänningen löper sådan risk genom handlingar från enskilda och inte kan antas bli erbjuden ett effektivt skydd som inte är av tillfällig natur. Vid bedömningen av om skydd erbjuds beaktas endast skydd som ges av staten eller av parter eller organisationer som kontrollerar hela eller en betydande del av statens territorium. Första och andra styckena gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort. Av 2 c § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som alternativt skyddsbehövande. Paragrafen innehåller en definition av vem som är alternativt skyddsbehövande. Övervägandena finns i avsnitt 8.1.1. Paragrafen genomför delvis artikel 7 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet. Ändringen i andra stycket innebär att det i definitionen av alternativt skyddsbehövande införs en uttömmande reglering av vilka aktörer som kan ge skydd mot att en utlänning utsätts för sådan risk som avses i första stycket 1. Med parter eller organisationer avses t.ex. en internationell organisation som FN eller Nato, annat icke-statligt organ eller en stabil statsliknande myndighet som kontrollerar det aktuella territoriet och är villig och kapabel att skydda en individ från skada på ett sätt som motsvarar det skydd som en stat normalt kan erbjuda. Ändringen innebär också att det uttryckligen anges i paragrafen att skydd mot sådan behandling som utgör grund för skyddsbehov måste vara effektivt och inte av tillfällig natur för att kunna beaktas vid bedömningen. Övriga ändringar är redaktionella. 2 a § Med övrig skyddsbehövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 och 2 §§ befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon 1. behöver skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp, eller 2. inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökatastrof. Första stycket 1 gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk som avses där eller om utlänningen löper sådan risk genom handlingar från enskilda och inte kan antas bli erbjuden ett effektivt skydd som inte är av tillfällig natur. Vid bedömningen av om skydd erbjuds beaktas endast skydd som ges av staten eller av parter eller organisationer som kontrollerar hela eller en betydande del av statens territorium. Första och andra styckena gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort. Av 2 c § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som övrig skyddsbehövande. Paragrafen innehåller en definition av vem som är övrig skydds- behövande. Övervägandena finns i avsnitt 8.1.1. Ändringen i andra stycket innebär att det i definitionen av övrig skyddsbehövande införs en uttömmande reglering av vilka aktörer som kan ge skydd mot att en utlänning utsätts för sådan risk som avses i första stycket 1. Med parter eller organisationer avses t.ex. en internationell organisation som FN eller Nato, annat icke-statligt organ eller en stabil statsliknande myndighet som kontrollerar det aktuella territoriet och är villig och kapabel att skydda en individ från skada på ett sätt som motsvarar det skydd som en stat normalt kan erbjuda. Ändringen innebär också att det uttryckligen anges i paragrafen att skydd mot sådan behandling som utgör grund för skyddsbehov måste vara effektivt och inte av tillfällig natur för att kunna beaktas vid bedömningen. Övriga ändringar är redaktionella. 5 § En flykting upphör att vara flykting om han eller hon 1.av fri vilja på nytt använder sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare, 2.av fri vilja på nytt förvärvar det medborgarskap som han eller hon har förlorat, 3.förvärvar medborgarskap i ett nytt land och får det landets skydd, 4.av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land där han eller hon är medborgare eller som statslös tidigare hade sin vistelseort, eller 5.på grund av väsentliga och bestående förändringar i hemlandet eller i det land där han eller hon som statslös tidigare hade sin vistelseort inte längre befinner sig i en sådan situation att han eller hon kan anses som flykting och därför inte kan fortsätta att vägra använda sig av hemlandets eller vistelselandets skydd. Första stycket 5 gäller dock inte en flykting som på grund av tidigare förföljelse har tungt vägande skäl för att inte vilja använda sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare eller där han eller hon som statslös tidigare hade sin vistelseort. Paragrafen reglerar när flyktingskap upphör. Övervägandena finns i avsnitt 8.2.3. Paragrafen genomför artikel 11.3 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet. Av andra stycket, som är nytt, framgår att en flykting inte ska upphöra att vara flykting även om förutsättningarna för detta enligt första stycket 5 är uppfyllda, om han eller hon på grund av tidigare förföljelse har tungt vägande skäl för att inte vilja använda sig av hemlandets eller det tidigare Enligt UNCHR:s riktlinjer (UNHCR : Cessation of Refugee Status under Article 1C(5) and (6) of the 1951 Convention relating to the Status of Refugees [the Ceased Circumstances ], HCR/GIP/03/03, 10 February 2003) anses undantag från upphörande av flyktingskap bl.a. kunna omfatta före detta lägerfångar och personer som suttit i fängelse, överlevande eller vittnen till våld (inklusive sexuellt våld) mot familjemedlemmar, samt allvarligt traumatiserade personer. Särskilda hänsyn ska enligt riktlinjerna tas till barn. 5 a § En utlänning upphör att vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande om de omständigheter som medförde att han eller hon bedömdes som skyddsbehövande inte längre finns eller har ändrats i sådan omfattning att skydd inte längre behövs. Vid bedömningen ska endast väsentliga och bestående förändringar beaktas. Första stycket gäller dock inte en utlänning som på grund av tidigare upplevelser som utgjort grund för skyddsbehov har tungt vägande skäl för att inte vilja använda sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare eller där han eller hon som statslös tidigare hade sin vistelseort. Paragrafen reglerar när en utlänning upphör att vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Paragrafen genomför artikel 16.3 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet. Av andra stycket, som är nytt, framgår att en utlänning inte ska upphöra att vara skyddsbehövande även om förutsättningarna för detta enligt första stycket är uppfyllda, om han eller hon på grund av tidigare upplevelser som utgjort grund för skyddsbehov, t.ex. tortyr, har tungt vägande skäl för att inte vilja använda sig av hemlandets eller det tidigare vistelselandets skydd. Vid bedömningen av om tungt vägande skäl föreligger bör ledning kunna hämtas från UNCHR:s riktlinjer om undantag från upphörande av flyktingskap (UNHCR : Cessation of Refugee Status under Article 1C (5) and (6) of the 1951 Convention relating to the Status of Refugees [the Ceased Circumstances ], HCR/GIP/03/03, 10 February 2003). Ett undantag från upphörande av att vara skyddsbehövande skulle då kunna omfatta bl.a. före detta lägerfångar och personer som suttit i fängelse, överlevande eller vittnen till våld (inklusive sexuellt våld) mot familjemedlemmar, samt allvarligt traumatiserade personer. Särskilda hänsyn ska enligt riktlinjerna tas till barn. Övriga ändringar är språkliga. 1 § Flyktingar, alternativt skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande som befinner sig i har rätt till uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd får dock vägras en flykting om han eller hon 1.genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i , eller 2.har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här. Ett uppehållstillstånd som beviljas enligt första stycket ska vara permanent eller gälla . Om ett nytt tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas en utlänning som har beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt första stycket, ska det nya tillståndet gälla . Första och andra meningarna gäller dock inte om tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver en kortare giltighetstid. Giltighetstiden får dock inte vara kortare än . Paragrafen innehåller bestämmelser om uppehållstillstånd för skyddsbehövande. Övervägandena finns i avsnitt 8.4.2. Paragrafen genomför delvis artikel 24 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet. Av ändringen i tredje stycket följer att om en flykting eller annan skyddsbehövande som har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ska få ett förnyat tillstånd, ska det nya uppehållstillståndet som regel gälla . Någon ändring av nu gällande praxis som innebär att skyddsbehövande som utgångspunkt ska beviljas permanent uppehållstillstånd är inte avsedd. Om tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver det får giltighetstiden begränsas till . Övriga ändringar är språkliga eller redaktionella. 3§ Uppehållstillstånd ska, om inte annat följer av 17–17 b §§, ges till 1.en utlänning som är make eller sambo till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i , 2.ett utländskt barn som är ogift och a)har en förälder som är bosatt i eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i , eller, b)har en förälder som är gift eller sambo med någon som är bosatt i eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i , 3. ett utländskt barn som är ogift och som har adopterats eller som avses bli adopterat av någon som för adoptionsbeslutet var och är bosatt i eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i , om barnet inte omfattas av 2 och om adoptionsbeslutet – har meddelats eller avses komma att meddelas av svensk domstol, – gäller i enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption, eller – gäller i enligt lagen (1997:191) med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner, 4. en utlänning som är förälder till ett ogift barn utländskt barn som är flykting eller annan skyddsbehövande, om barnet vid ankomsten till var skilt från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller om barnet lämnats ensamt efter ankomsten, och 5. en utlänning som är förälder till ett ogift utländskt barn som är flykting eller annan skyddsbehövande, eller en annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, om utlänningen befinner sig i och beslutet om hans eller hennes asylansökan fattas i samband med beslutet om barnets asylansökan. När en ansökan om uppehållstillstånd grundas på ett beslut om adoption som har meddelats av svensk domstol, ska den anknytning som har uppkommit genom beslutet godtas i ärendet om uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd enligt denna paragraf ska gälla . Uppehållstillstånd som beviljas ett ogift barn enligt första stycket 2 b ska gälla som förälderns uppehållstillstånd.