prop · H103100 · 2014-04-09 00:00:00 — -2,9 -0,1 -1,8 -1,5 -8,0 -11,4 -15,2 Indirekta effekter av skatter -2,9 -10,2 -18,1 förändringar, effekt på finansiella sparande1,6 -18,3 -21,4 -3,5 -2,0 -2,5 -0,5 -0,6 -0,1 -0,1 Anm.: Beloppen är avrundade och summerar . 1För utgiftsreformer innebär minustecken anslagsminskningar eller att temporära program upphör eller minskar i omfattning. För inkomstreformer innebär minustecken att skatteinkomsterna minskar. För den sammanlagda budgeteffekten av utgifts- och inkomstreformer innebär minustecken att de offentliga finanserna försvagas jämfört med året innan. 2I tabell 6.4 redovisas förändringarna per utgiftsområde. Anslagsförändringar som motiverar tekniska justeringar av utgiftstaket och anslagsförändringar till följd av den makroekonomiska utvecklingen och volymförändringar i transfereringssystemen m.m. ingår inte. Förslag i ändringsbudget redovisas exklusive medel som föreslås tillföras anslag utan att någon ny reform föreslås (främst transfereringsanslag). 3Posten visar förändringen av nettoupplåningen för väg- och järnvägsobjekt. Nettoupplåning utgör skillnaden mellan nyupplåning och amortering. 4Kapitaltillskott påverkar inte det finansiella sparandet. Posten avser kapitaltillskott på till 2012 och medverkan i kapitalhöjning i Europeiska investeringsbanken om 2013. 5Se avsnitt 5 och tabell 5.10. Förändrad utdebitering ingår i tabell 5.10 men ska inte ingå i tabell 7.2 eftersom den tabellen visar budgeteffekter av tidigare riksdagsbeslut och förslag från regeringen. 6Exklusive indirekta effekter av utgiftsreformer på inkomstsidan. Källa: Egna beräkningar. De åtgärder regeringen föreslog på budgetens utgiftssida i budgetpropositionen bedöms bidra till en svag ökning av utgifterna . , däremot, bedöms budgetens utgifter minska med till följd av regeringens politik, bl.a. för att satsningar på arbetsmarknadsområdet fasas ut. Detta är den huvudsakliga orsaken till att politiken bidrar till att det finansiella sparandet förstärks detta år. –2018 beräknas de offentliga finanserna däremot försvagas något till följd av budgeteffekter på utgiftssidan, bl.a. på grund av att de lånefinansierade infrastrukturinvesteringarna beräknas öka i omfattning. Avsnitt 6.1.1 innehåller en mer detaljerad genomgång av utvecklingen av de takbegränsade utgifterna. I tabell 6.4 redovisas förändringarna av de takbegränsade utgifterna per utgiftsområde. När det gäller budgetens inkomster är det i första hand förslaget om sänkt bolagsskatt i budgetpropositionen som medför att inkomsterna minskar 2013. De åtgärder på skatteområdet som regeringen föreslog i budgetpropositionen , såsom det förstärkta jobbskatteavdraget, är den huvudsakliga orsaken till att inkomsterna försvagas med . – 2018 sker en svag ökning av budgetens inkomster till följs av förslag och aviseringar. I tabell 5.10 särredovisas hur de enskilda regeländringarna på skatteområdet påverkar de offentliga finanserna jämfört med föregående år. Redovisningen i tabell 7.2 avser både utgifts och inkomstsidan på statens budget. När det gäller reformer på budgetens inkomstsida beskriver bruttoeffekten den statiskt beräknade förändringen i intäkterna från den skatt som regeländringen avser. Bruttoeffekten beaktar således inte eventuella indirekta effekter, som t.ex. regeländringens påverkan på andra skattebaser och på konsumentprisindex. Utgiftsreformers indirekta effekter på budgetens inkomstsida ingår dock inte i redovisningen. Vidare ingår inte anslagsförändringar som motiverar tekniska justeringar av utgiftstaket för staten och anslagsförändringar till följd av den makroekonomiska utvecklingen och volymförändringar i transfereringssystemen. I tabell 7.2 ingår inte heller medel som i propositionen Höständringsbudget , eller i tidigare ändringsbudgetar, föreslagits tillföras anslag utan att någon ny reform föreslås (det gäller i första hand transfereringsanslag som är känsliga för förändringar i volymer och makroekonomiska förutsättningar). Se tabell 9.7 för en redovisning per utgiftsområde av förslagen i propositionen Vårändringsbudget . Finanspolitikens impuls till efterfrågan En ofta använd indikator på finanspolitikens inriktning är förändringen av det strukturella sparandet. Det är ett grovt mått på finanspolitikens effekter på efterfrågan och innefattar inte bara aktiv finanspolitik i statens budget utan även ett flertal andra faktorer. Om förändringen i det strukturella sparandet är noll indikerar det att finanspolitiken, bortsett från effekten av de automatiska stabilisatorerna, har en neutral effekt på resursutnyttjandet i ekonomin. Om det strukturella sparandet i stället ökar eller minskar indikerar det att finanspolitiken har en åtstramande respektive expansiv effekt på resursutnyttjandet. Tabell 7.3 BNP-gap och strukturellt sparande under stabiliseringspolitikens tre faser -3,0 gap, procent av -3,1 -0,5 1 Avser skillnaden i strukturellt sparande som andel av BNP mellan det första och i tidsintervallet. Källa: Egna beräkningar. Sedan regeringen tillträdde 2006 kan stabiliseringspolitiken delas in i tre huvudsakliga faser (se tabell 7.3). En första fas där resursutnyttjandet var högt . Under denna fas var finanspolitiken åtstramande, mätt som förändringen i strukturellt sparande, eftersom det strukturella sparandet stärktes av BNP . Den andra fasen sträcker sig då finans- och skuldkrisen inneburit att behovet av att stötta ekonomin via en aktiv finanspolitik varit stort. Framöver väntas resursutnyttjandet närma sig balans och stabiliseringspolitiken kommer då gå in i en tredje fas där det strukturella sparandet stärks, givet att framtida reformer finansieras fullt ut. Sammantaget visar detta att regeringen sedan den tillträdde anpassat finanspolitiken efter konjunkturutvecklingen. Regeringen har bedrivit en finanspolitik som aktivt motverkat konjunktursvägningarna med bibehållen låg statsskuld och förtroende för finanspolitikens långsiktiga hållbarhet. Nedan redovisas en mer disaggregerad analys av förändringen i finansiellt sparande 2014 till Denna görs för att ge en mer fullständig bild av impulsen till efterfrågan till finanspolitiken framöver. Det bör dock påpekas att osäkerheten i de mått som redovisas i flera fall är stor. förväntas resursutnyttjandet öka något och det negativa BNP-gapet minska med motsvarande av potentiell BNP (se sista raden i tabell 7.4). En sådan ökning i resursutnyttjandet förstärker normalt de offentliga finanserna med motsvarande av BNP (se rad två i tabell 7.4). Detta är effekten av de automatiska stabilisatorerna. Skillnaden mellan det finansiella sparandets förändring och nettoeffekten av de automatiska stabilisatorerna, engångseffekter och extraordinära kapitalvinster är förändringen av det strukturella sparandet. Tabell 7.4 Indikatorer för impuls till efterfrågan Årlig förändring, procent av BNP -0,2 -0,3 -0,2 -0,1 -0,6 -0,1 -0,1 -0,5 -0,1 1 Avser utgifts- och inkomstförändringar 2014–2018 i förhållande till av beslutade, föreslagna och aviserade reformer (se tabell 7.2). Källor: och egna beräkningar. Normalt ökar skatteintäkterna i ungefär samma takt som BNP i löpande priser, medan de offentliga utgifterna ökar något långsammare. Vissa utgifter är exempelvis bestämda nominellt i kronor, medan andra är prisindexerade. Anslagen till statliga myndigheter kompenserar inte fullt ut för att lönerna ökar. Utan nya aktiva beslut förstärks de offentliga finanserna därför automatiskt, vilket till stor del förklarar de positiva värdena i rad 9, Övrigt, i tabell 7.4. Den diskretionära finanspolitiken i statens budget (rad 6 i tabell 7.4) lämnar ett expansivt bidrag motsvarande av BNP 2014 och ett något åtstramande bidrag motsvarande av BNP 2015. Det strukturella sparandets förändring 2015 och 2016 påverkas även av att indexeringen av ålderspensionerna håller tillbaka dessa 2015 och ökar dem relativt mycket 2016. Pensionssystemets s.k. balanseringsmekanism förstärker därmed den automatiska budgetförstärkningens åtstramande effekt 2015 och motverkar den , vilket förklarar den svaga expansiva impulsen detta år. 7.2Den offentliga sektorns finansiella sparande Den svenska ekonomin drabbades av den finansiella och ekonomiska kris som inleddes , utan att det uppstod stora underskott i den offentliga sektorns finansiella sparande. Det goda utgångsläget, med ett överskott på av BNP 2007, gjorde det möjligt att både låta de automatiska stabilisatorerna verka fullt ut och motverka den kraftiga konjunkturnedgången med aktiva finanspolitiska stimulanser, utan att äventyra de offentliga finanserna. Diagram 7.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande 2000–2018 Procent av BNP. Utfall –2013, prognos –2018. Källor: och egna beräkningar. Den offentliga sektorn uppvisade 2009 ett underskott i det finansiella sparandet på av BNP. Det är ett mindre underskott än vad den relativt begränsade konjunkturnedgången gav upphov till (se diagram 7.1). Att underskottet inte blev större beror främst på dels den ekonomiska nedgångens karaktär, dels på de reformer av arbetsmarknaden och socialförsäkringssystemet som regeringen genomfört . Den stora konjunkturnedgången 2008 och 2009 berodde i huvudsak på sjunkande export, vilket normalt sett innebär mindre offentligfinansiella effekter än konjunkturnedgångar som följer av minskad inhemsk efterfrågan. Vidare hade de arbetsmarknads- och socialförsäkringsreformer som regeringen genomfört inneburit en ökning av antalet arbetade timmar i ekonomin och lägre utgifter. Detta medförde en betydligt lägre utgiftsnivå och en strukturell förstärkning av olika skattebaser som sammanföll med konjunkturnedgången och bidrog till att hålla uppe nivån på det finansiella sparandet. Sammantaget innebar detta att det finansiella sparandet sjönk mindre än vad som kan förväntas vid en så omfattande konjunkturnedgång. Tabell 7.5 Den konsoliderade offentliga sektorns finanser 2013–2018 Miljarder kronor, om annat ej anges. Utfall , prognos –2018. -1,3 -1,6 -0,3 Källor: och egna beräkningar. Återhämtningen i ekonomin bidrog till förstärkningen av den offentliga sektorns finanser 2010 och 2011, med ett finansiellt sparande som i stort sett var i balans båda åren. Försvagningen av konjunkturläget 2012 medförde att det finansiella sparandet återigen vändes till ett underskott, som uppgick till av BNP. Återbetalningen av försäkringspremier från Försäkring till kommuner och landsting på ca 11 miljarder kronor bidrog till att mildra försämringen av det finansiella sparandet. medförde den fortsatt svaga konjunkturen i kombination med dels kraftigt ökade utgifter för pensioner, dels de reformer som beslutats , att underskottet ökade till av BNP. Försämringen av det finansiella sparandet dämpades även 2013 av en återbetalning av försäkringspremier från Försäkring till kommunsektorn på ca . Underskottet i de offentliga finanserna beräknas öka 2014, bl.a. till följd av de reformer som beslutats . Den starkare makroekonomiska utvecklingen jämfört med medför dock att försvagningen av de offentliga finanserna begränsas till . Det finansiella sparandet beräknas 2014 uppgå till -1,av BNP. I takt med att konjunkturen förbättras och under förutsättning att inga ofinansierade reformer tillkommer, stärks det finansiella sparandet och uppgår 2015 till -0,av BNP och –av BNP. Förstärkningen av det finansiella sparandet sker genom att utgifterna minskar i relation till BNP (se tabell 7.5). Vid en normal ekonomisk tillväxt, utan tillkommande diskretionära finanspolitiska åtgärder, ökar skatteintäkterna ungefär i takt med BNP, som utgifterna minskar som andel av BNP. Det beror bl.a. på att en del av utgifterna inte är indexerade och på att tillfälliga program faller bort. Inkomsterna ökar i takt med BNP 2013–2018 Skatteintäkterna ökade 2013 som andel av BNP, trots de skattesänkningar som genomfördes . Detta beror på att de viktigaste skattebaserna utvecklades starkare än BNP. Skattekvoten (skatteintäkterna som andel av BNP) beräknas minska 2014, vilket till stor del kan förklaras av det förstärkta jobbskatteavdraget. –2018 beräknas skattekvoten i stort sett vara oförändrad kring (se tabell 7.6). Tabell 7.6 Skatter och avgifter 2013–2018 Procent av BNP. Utfall , prognos –2018. Källor: och egna beräkningar. Utgifterna som andel av BNP ökar i början av prognosperioden Utgiftskvoten, dvs. utgifterna i förhållande till BNP, uppgick . Den fortsatt svaga konjunkturen, de reformer som beslutats samt högre utgifter för bl.a. pensioner, asylsökande och sjukpenning medför att utgiftskvoten ökade med jämfört med . Diagram 7.2 Inkomster och utgifter –2018 Procent av BNP. Utfall –2013, prognos –2018. Källor: och egna beräkningar. Den starkare tillväxten 2014–2018 medför i kombination med att arbetslösheten minskar att utgifterna i relation till BNP minskar relativt kraftigt (se diagram 7.2). Utgiftskvoten minskar med i genomsnitt 2014–2018. Både den offentliga konsumtionen och transfereringarna till den privata sektorn utvecklas långsammare än BNP 2014–2018. Bland transfereringarna är det bl.a. pensionerna som växer svagare i inledningen av prognosperioden, medan arbetslöshetsrelaterade utgifter minskar som andel av BNP under den senare delen av perioden. Den minskade statsskulden medför tillsammans med en successivt högre räntenivå att ränteutgifterna beräknas vara så gott som oförändrade som andel av BNP (se tabell 7.7). Tabell 7.7 Den offentliga sektorns utgifter –2018 Procent av BNP. Utfall , prognos –2018. 1 Inklusive ofördelade utgifter. Källor: och egna beräkningar. Statens finansiella sparande och budgetsaldo försämras , för att därefter successivt förstärkas. Detta medför att även statsskulden ökar 2013 och 2014 för att sedan minska under den resterande delen av prognosperioden. Statens inkomster utgörs i huvudsak av skatter och avgifter på arbete samt skatt på kapital och konsumtion. Dessa inkomster uppgick till av statens totala inkomster. Av resterande del svarade inkomster från kapital för , medan transfereringarna från övriga sektorer uppgick till . Vidare redovisas kalkylmässiga poster som inkomster enligt NR, t.ex. kapitalförslitning vilka uppgick till av inkomsterna . Skatter och avgifter som andel av BNP ökade något . Det låga ränteläget och den relativt låga statsskulden bidrog till att statens inkomster av räntor och utdelningar (kapitalinkomster) översteg ränteutgifterna. beräknas ett underskott i det finansiella sparandet i staten på av BNP. Försvagningen jämfört med är till stor del en följd av beslutade reformer. Den starkare makroekonomiska utvecklingen i förhållande till 2013 medför att försvagningen av statens finansiella sparande som andel av BNP begränsas till . Underskottet beräknas minska kraftigt och uppgår till av BNP. Förstärkningen av det finansiella sparandet är främst en följd av att utgifterna beräknas minska som andel av BNP. Utgifterna i relation till BNP fortsätter att minska –2018, vilket leder till att det finansiella sparandet i staten vänds till ett överskott 2016 och sedan förstärks . Det finansiella sparandet beräknas 2018 uppgå till av BNP (se tabell 7.8). Tabell 7.8 Statens inkomster och utgifter –2018 Miljarder kronor, om annat ej anges. Utfall , prognos –2018. -1,0 -1,4 -0,2 Källor: och egna beräkningar. Från statens finansiella sparande till budgetsaldo Statens finansiella sparande visar förändringen av den finansiella förmögenheten, exklusive effekten av värdeförändringar. visar statens lånebehov med omvänt tecken och därmed påverkan på statsskulden. Det finansiella sparandet påverkas inte av försäljningar och köp av finansiella tillgångar, t.ex. aktier, eller ökad utlåning, eftersom sådana transaktioner inte förändrar den finansiella förmögenheten. Däremot påverkas budgetsaldot och statsskulden av dessa transaktioner. Förutom denna principiella skillnad avviker redovisningen i statens budget i flera avseenden från redovisningen i NR. Budgetsaldot redovisas kassamässigt, medan NR tillämpar en periodiserad redovisning.71 Denna skillnad påverkar framför allt redovisningen av skatteintäkter och ränteutgifter. Tabell 7.9 Statens finansiella sparande och budgetsaldo 2013–2018 Utfall , prognos –2018. Räntor, periodisering, Köp och försäljning av Källor: , och egna beräkningar. blev det finansiella sparandet betydligt starkare än budgetsaldot. Det beror på att upplåning på , för att finansiera utlåningen till , endast belastar budgetsaldot.72 Upplåningen påverkar inte det finansiella sparandet eftersom staten får motsvarande fordran på . De kassamässigt inbetalda skatterna 2013 blev lägre än de prognostiserade debiterade skatteintäkterna. 71Den kassamässiga redovisningen innebär att transaktionerna (skatter och räntor) redovisas när betalningen sker. I NR periodiseras transaktionerna till den tidpunkt de avser. Det innebär t.ex. att skatter redovisas på inkomståret i NR, oberoende av när betalningen sker. 72Utlåningen avser lån för att förstärka valutareserven. både av uppbördsförskjutningar, huvudsakligen avseende juridiska personer, och betalningsförskjutningar, främst gentemot kommuner och landsting, dvs. de intäkter som hör till kommunsektorn är inte fullt så stora som de utbetalningar staten har gjort till kommunsektorn under kalenderåret. Den förstärkning av budgetsaldot 2013 som försäljningen av statens innehav av aktier i , extra utdelningar m.m. medförde påverkar inte det finansiella sparandet. bedöms det finansiella sparandet och budgetsaldot överensstämma förhållandevis väl. De kassamässigt inbetalda skatterna beräknas bli lägre än de prognostiserade debiterade skatteintäkterna. förstärks budgetsaldot 2014, men inte det finansiella sparandet, av ett beräkningstekniskt antagande om försäljningar av aktier i statliga bolag om ca (se tabell 7.9). Även –2018 förstärks budgetsaldot av de beräkningstekniska antagna försäljningarna av statens aktieinnehav. Enligt budgetlagen ska statens budget omfatta alla inkomster och utgifter samt andra betalningar som påverkar statens lånebehov. Ett budgetöverskott innebär ett motsvarande minskat lånebehov för staten och att statsskulden minskar. Det motsatta förhållandet gäller vid ett budgetunderskott. För att statens budgetsaldo ska överensstämma med statens lånebehov redovisas nettoutlåning och en kassamässig korrigeringspost på utgiftssidan av statens budget. Statens budgetsaldo visar fortsatt underskott 2014 men stärks visade statens budget ett underskott på . väntas budgetsaldot visa ett underskott på , medan budgetsaldot för –2018 beräknas visa ett överskott om 1, 42, 62 respektive , se diagram 7.3. Diagram 7.3 Statens budgetsaldo 2001–2018 Utfall 2001- 2013, prognos 2014–2018 Källor: och egna beräkningar. Det stora underskottet 2013 förklaras till merparten av upplåning för förstärkning av valutareserven. I tabell 7.10 redovisas budgetsaldots delkomponenter med en specifikation av nettoutlåning för att förklara utvecklingen av saldot. Tabell 7.10 Statens budgetsaldo 2013–2018 Utfall , prognos –2018. In-/utlåning från Anm.: Beloppen är avrundade och summerar . 1Inklusive förändring av anslagsbehållningar. 2Avser utgifterna under utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m. 3Avser infrastrukturlån (netto) inklusive och . Källor: , och egna beräkningar. Låg nivå på statsskuldsräntorna 2014, men stigande underliggande utveckling De underliggande kostnaderna för statsskuldsräntorna varierar relativt lite . Avgörande för räntekostnadernas nivå är statsskuldens storlek, inhemska och utländska räntenivåer samt den svenska kronans växelkurs. Den upplåningsteknik som väljer kan dock på kort sikt få betydande effekter på ränteutgifterna, främst genom att utgifterna omfördelas över tiden, t.ex. genom över- eller underkurser i samband med emissioner av statsobligationer. Den låga nivån 2014 beror t.ex. på att kursförlusterna vid byten mellan realobligationer blir mindre då intresset för byten var lägre än förväntat . Därtill har det skett förändringar i planerade byten kommande månader som också innebär lägre återköpsvolymer. Att återköp inte genomförs i planerad omfattning innebär endast att de kassamässiga räntebetalningarna skjuts över tiden. De totala ränteutgifterna sett över påverkas därmed inte. En mer rättvisande bild i termer av årlig kostnad ges av NR:s definition av ränteutgifterna som gör justeringar för att dessa ska återspegla de faktiska räntekostnaderna. Räntekostnaderna har då en relativt jämn och stigande utveckling , vilket beror på ett successivt högre ränteläge. En minskad statsskuld har dock lett till att denna utveckling gått långsammare än vad som annars varit fallet. nettoutlåning är tillfälligt hög 2013 och 2014 nettoutlåning är en post på budgetens utgiftssida som har stor betydelse för budgetsaldot. Nettoutlåningen avser såväl löpande statlig verksamhet, t.ex. studielånen, som tillfälliga poster, vilka oftast tillkommer med kort varsel och därför är svårprognostiserade. På grund av dessa engångseffekter varierar nettoutlåningen kraftigt . har nettoutlåningen varit hög till följd av de extraordinära insatser som gjorts med anledning av finanskrisen, som lån för att stärka valutareserven och lån till länder med finansiella problem. nettoutlåning blev hög även 2013, framför allt beroende på grund av lån till för förstärkning av valutareserven. nettoutlåning påverkas av valutaeffekter på lånen till eftersom de är tecknade i euro och dollar. Lånen förfaller regelbundet till betalning och ersätts med nya lån, med bl.a. växelkurseffekter som följd. påverkade lånen till nettoutlåningen med . beräknas valutakursförluster om ca uppstå, medan valutakursvinster förväntas uppstå 2015. Inget antagande om återbetalning av lånen görs i prognosen eftersom det är oklart när återbetalningen kommer att ske. När lånen återbetalas minskas nettoutlåningen i motsvarande grad, vilket leder till ett förbättrat budgetsaldo och en lägre statsskuld. har efter förslag från regeringen 2011/12:119, 2011/12:FiU41, rskr. 2011/12:209). Detta har belastat nettoutlåningen och 2013 med ca . En del av nettoutlåning utgörs av stabilitetsfondens medel. Regeringen anser att stabilitetsfonden bör göras om till en fond med finansiella tillgångar, att målnivån för fondens omfattning tas bort och att stabilitetsfondsavgifterna ses över. beräknas nettoutlåningen uppgå till , vilket i huvudsak förklaras av en redovisningsteknisk förändring i samband med den budgetneutrala omläggningen av Centrala () hantering av kreditförluster som syftar till en mer transparant redovisning av studielån. En del av omläggningen innebär att CSN tar upp ett lån i om ca , motsvarande de studerandes ackumulerade kapitaliserade räntor, som i det tidigare systemet inte motsvarats av upplåning i utan finansierats via anslag och byggt upp myndighetens egna kapital. Upplåningen ger ingen effekt på budgetsaldot eftersom samma belopp förs in på inkomsttitel och förstärker inkomsterna. Omläggningen minskar även nettoutlåningen med ca 2014 och framåt beroende på återbetalningar som innan reformen redovisades på inkomsttitel. Tillsammans med de studerandes årliga nyupplåning ger reformen ökad nettoupplåning med 2014 samt för åren 2015–2018. och framåt varierar den totala nettoupplåningen mellan 2 och -. Statens budgetsaldo justerat för större engångseffekter beräknas engångseffekter ha påverkat budgetsaldot negativt med (se tabell 7.11). upplåning till påverkar budgetsaldot negativt med I motsatt riktning verkar Ett antal ytterligare större engångsposter förklarar vidare sammanlagt ca av det negativa budgetsaldot. Sammantaget visar statens budgetsaldo, rensat för större engångseffekter, ett underskott om . –2017 beräknas de årliga större engångseffekterna förbättra budgetsaldot med . görs ett beräkningstekniskt antagande om försäljningar av aktier i statliga bolag. – 2018 antas dessa försäljningsinkomster uppgå till . görs relativt låga antaganden om extrautdelningar eller kapitaltillskott. Budgetsaldot rensat för större engångseffekter visar att underskottet ökar med 2014 till . Det förbättras gradvis –2018 för att visa ett överskott 2016 och framåt.