prop · H103115 · 2014-03-07 00:00:00 — EU:s utrikestjänsts (EEAS) tredje verksamhetsår, 2013, har bl.a. präglats av arbetet med den översyn av EEAS organisation och funktion som enligt rådsbeslutet om inrättande av EEAS skulle äga rum detta år. som fokus lagts vid arbetet med att bygga upp och utveckla utrikestjänstens organisation och arbetsformer kan noteras att EEAS i flera avseenden bidragit till att EU lyckats utnyttja flera instrument för den externa politiken på ett mer integrerat sätt . Detta gäller exempelvis grannskapspolitiken, där EEAS och kommissionen fortsatt sitt nära och breda samarbete, och tillämpningen av en mer samlad ansats visavi . är ett annat exempel, där den höga representanten och EEAS i hög grad varit en central aktör bakom det genombrott i normaliseringsprocessen mellan och Kosovo som skett (jämför avsnitt 5.9 och 5.11). Den höga representanten presenterade en översynsrapport om EEAS organisation och funktionssätt. Rapporten innehåller 35 rekommendationer om förändringar i EEAS organisation och funktions¬sätt på kort och medellång sikt. En del rör förändringar i EEAS interna organisation, vissa förslag rör samarbetet med medlemsstaterna och en hel del av förslagen rör olika aspekter av 2013/14:115 samarbetet mellan EEAS och kommissionen. Rapporten berör merparten av de viktigaste frågor som medlemsstaterna lyft fram i förberedelserna inför översynen. är antalet mer konkreta ändringsförslag begränsat, varför rapporten kommer att behöva följas upp med mer konkreta förslag och åtgärder. Hösten har präglats av omfattande diskussioner vid ett flertal tillfällen i Coreper då medlemsstaterna har haft tillfälle att ge sin syn på rekommendationerna i EEAS-översynsrapporten, och rådet antog slutsatser om översynen. Slutsatserna lyfter bl.a. fram vikten av att fullt ut utnyttja den höga representantens samordnande roll som vice ordförande i kommissionen när det gäller externa relationer, och alla EU-aktörer uppmanas samarbeta för ökade synergier och samstämmighet. Den höga representanten uppmanas fortsätta arbetet med uppföljning av översynen och regelbundet informera rådet om uppnådda framsteg. Den höga representanten ges också i uppdrag att till slutet av 2015 presentera en ny utvärdering av EEAS organisation och funktion. Statistik som EEAS presenterat visar att målet om att diplomater från medlemsstaternas utrikesförvaltningar ska representera minst en tredjedel av EEAS-personal på chefs- och handläggarnivå nu i det närmaste uppfyllts. En bra informell dialog har också förts mellan EEAS-företrädare och representanter för medlemsstaterna om rekryterings- och personalpolitiska frågor av relevans för de anställda från medlemsstaterna i EEAS. När det gäller fördelningen kvinnor–män utgörs, enligt de senaste statistikuppgifterna, en knapp tredjedel (30,) av den samlade EEAS personalen (i och på EU-delegationerna) på chefs- och handläggarnivå av kvinnor. På chefsnivå är andelen kvinnor drygt en femtedel (). Den bredare informella dialog som alltsedan våren 2011 förts mellan företrädare för och medlemsstaterna om hur samarbetet mellan EEAS och medlemsstaterna ska kunna förstärkas, särskilt mellan EU- delegationerna och medlemsstaternas utlandsmyndigheter, har också fortsatt . har fortsatt att verka för en stark och väl fungerande utrikestjänst och stött den höga representantens arbete med att bygga upp och utveckla EEAS. har aktivt medverkat i arbetet med översynen av EEAS, som varit föremål för omfattande diskussioner såväl på politisk nivå som på tjänstemannanivå mellan företrädare för och medlemsstaterna. har särskilt betonat vikten av att fullt ut utnyttja den höga representantens ställning som vice ordförande i kommissionen för att åstadkomma en effektiv samordning över ett brett fält av politikområden och redskap i EU:s externa agerande. En ökad samordning mellan institutionerna och bättre samstämmighet mellan olika politikområden är centralt för EU:s roll som global aktör. tillhör de medlemsstater som varit mest pådrivande för framsteg i översynsprocessen, och betonar starkt vikten av att diskussionerna nu följs upp av EEAS och kommissionen med konkreta åtgärder och, vid behov, konkreta förslag för rådets ställningstagande. De antagna rådsslutsatserna kan ses som ett stöd för detta arbete. för är ett viktigt instrument för att möta gemensamma utmaningar och möjligheter i . presenterades kommissionens utvärdering av arbetet med att genomföra EU:s båda makroregionala strategier för Östersjörespektive Donauregionen. Rapporten visar att samarbetsformen som sådan har medfört ett tydligt mervärde då de bl.a. har bidragit till förbättrad integration och samordning mellan länderna i EU samt till en bättre användning av EU:s resurser och fonder. De båda makroregionala strategiernas framgångar har lett till ett ökat intresse för samarbetsformen inom EU. 7.1Ny inriktning för för godkändes den nya handlingsplanen för för , vilket markerar slutet på den omfattande översyn av strategin som initierades under det polska EU-ordförandeskapet. Resultatet av översynen stämmer väl överens med vision för . Med den nya handlingsplanen har strategin fått tre övergripande mål: att rädda havsmiljön, att sammanlänka regionen och att öka välståndet i . De tre övergripande målen konkretiseras av beskrivande delmål och indikatorer för mätbarhet. Genom översynen har en förskjutning skett från en tidigare problemorienterad ansats till en tydlig mål- och resultatinriktning. En annan förändring är att fler ickestatliga aktörer tagit på sig en samordnande roll för något av strategins 17 prioritetsområden och fem horisontella åtgärdsområden. leder fem av dessa 17 områden vilket är fler än något annat Östersjöland. genom kommunala samverkansorgan leder också ett horisontellt arbete för att stärka olika aktörers deltagande i genomförandet av strategin, s.k. flernivåstyre. Regeringen redovisade strategins nya inriktning samt arbete med att genomföra för i genom en särskild skrivelse till : Ny inriktning för för (skr.2013/14:29). I skrivelsen redogör regeringen för vilka åtgärder som behöver vidtas för att nå EU:s mål för strategin samt regeringens avsikter inom de områden där har ett ledningsansvar. Slutligen redogör skrivelsen för några av de resultat strategin har gett sedan den antogs under EU-ordförandeskap 2009 och för hur regeringen valt att organisera sitt arbete för att leda, underlätta och stödja genomförandet av strategin i . 2013/14:115 7.2 Allmän översyn av EU:s makroregionala presenterade kommissionen sin rapport om de makroregionala strategiernas mervärde (se faktapromemoria 2012/13:FPM139). Kommissionens utvärdering bygger på erfarenheterna från för och för Donauregionen. I rapporten slår kommissionen fast att de båda makroregionala strategierna har ett tydligt mervärde då de bl.a. har bidragit till förbättrad integration och samordning mellan länderna i EU och till ett bättre nyttjande av EU:s resurser och fonder. Andra medlemsstater och regioner följer arbetet med de båda strategierna med stort intresse och diskussion förs kring förslag om ytterligare makroregionala samarbeten. Näst på tur är en strategi för Adriatiska och , enligt beslut vid . inbjöd att i samarbete med medlemsstaterna utarbeta en makroregional strategi för Alpregionen. I sin rapport presenterar kommissionen också ett antal rekommendationer i syfte att stärka genomslaget av de makroregionala strategierna framöver, däribland behovet av att öka möjligheterna till finansiering genom att integrera samarbetsformen i de styrdokument som reglerar EU:s fonder och program för nästa programperiod 2014–2020, och att stärka styrningen av strategierna genom ett större ägar- och ledarskap från regionerna och EU:s medlemsstater. antog Allmänna rådet slutsatser om makroregionala strategiers mervärde. Rådets slutsatser bygger till stor del på kommissionens rapport. Rådets slutsatser förhandlades fram i en vängrupp till det litauiska EU-ordförandeskapet. Av slutsatserna framgår bl.a. att styrningsfrågan ska ses över . Den 11–hölls det fjärde årliga forumet för i . I fokus för diskussionen stod frågor om hur man bäst kan vända regionens gemensamma utmaningar till möjligheter för ökad tillväxt, konkurrenskraft och nya jobb i . Forumet samlade närmare 700 deltagare som kom från samtliga beslutsfattande nivåer men också från privata sektorn, civilsamhället och universitetsvärlden. har EU-medborgare möjligheten att, genom att lämna in ett medborgarinitiativ, begära att kommissionen ska lägga fram ett förslag i deras intresse. Ett initiativ ska stödjas av minst en miljon unionsmedborgare från minst en fjärdedel av medlemsstaterna. Det krävs Skr. 2013/14:115 minst 15 000 underskrifter från för att ska räknas som en av de medlemsstaterna. Minimiåldern för den som vill underteckna ett initiativ är den ålder som ger rösträtt i valen till . I är det . har två initiativ sänts till , som är behörig myndighet för kontroll och intygande av stödförklaringar från personer med svenskt personnummer. Av dessa har ett överlämnats till kommissionen . Det avser rätten till vatten och sanitet och omfattar 6 742 giltiga stödförklaringar. Det andra initiativet avser regler kring mänskliga embryon och kommer att överlämnas . 9Förordning om europeiska politiska partier inleddes förhandlingar om kommissionens förslag till förordning om stadgar och finansiering av europeiska politiska partier och stiftelser (EUPP/EUPF). Jämfört med nuvarande förordning innebär förslaget att en ny rättslig ställning (associationsform) på europeisk nivå införs för EUPP/EUPF tillsammans med ett registreringsförfarande. föreslås vissa ändringar gällande finansiering av EUPP/EUPF. Ett av kraven för att få finansiering från EU:s budget är att EUPP/EUPF respekterar EU:s grundläggande värderingar som de uttrycks i artikel 2 FEU. Förhandlingarna har fortsatt i rådsarbetsgrupp och i Coreper. En av de frågor som ägnats mest tid är vilket EU-organ som ska ansvara för registrering och verifiering av EUPP/EUPF. Rådet har ännu inte antagit någon allmän inriktning eller gemensam ståndpunkt. har heller inte avslutat sin behandling i första läsningen. 10Kommittéförfarande och delegerade akter Kommissionen har presenterat förslag till tre ramförordningar som syftar till att anpassa ett stort antal nu gällande rättsakter som hänvisar till det kommittéförfarande som kallas föreskrivande förfarandet med kontroll. De två första förslagen som presenterades handlar om anpassning av detta förfarande till systemet med delegerade akter (se faktapromemoria 2012/13:FPM143). Det tredje förslaget som presenterades handlar om anpassning av detta förfarande till antingen systemet med delegerad befogenhet, genomförandebefogenhet eller att låta vissa bestämmelser utgå (se faktapromemoria 2013/14:FPM22). 2013/14:115 Rådet påbörjade förhandlingarna om de två första förslagen och förhandlingarna förväntas fortsätta även . Förhandlingarna om det tredje förslaget har ännu inte inletts. Inom ramen för förhandlingen av dessa förslag kommer även skiljelinjen mellan genomförandebefogenhet och delegerad befogenhet diskuteras. Regeringen förordar prövning från fall till fall i enlighet med de kriterier som fördragen anger. 11 Kärnsäkerhet och strålskydd Frågor om kärnsäkerhet och strålskydd regleras under Euratomfördraget. Sedan kärnkraftsolyckan i har uppmärksamheten för kärnsäkerhetsfrågor varit hög i EU-arbetet. Efter de genomförda stresstesterna vid de europeiska kärnkraftverken har kommissionen lagt fram ett förlag till revidering av kärnsäkerhetsdirektivet. presenterade kommissionen ett förslag till revidering av kärnsäkerhetsdirektivet . Förhandlingar pågår i rådet. Direktivet kan betraktas dels som en harmonisering av medlemsstaternas genomförande av kärnsäkerhetskonventionen dels ett försök till att formulera en europeisk nivå för kärnsäkerhet. Revideringen av direktivet syftar dels till att göra direktivet mer i överensstämmande med konventionen dels till att stärka kärnsäkerheten i genom att omhänderta slutsatser från olyckan i så att risken för olyckor avsevärt minskas och att skyddet för människor och miljö förbättras. Kommissionen föreslår bl.a. att införa säkerhetsmål för platsval, konstruktion, uppförande, drift och avveckling. Säkerhetsmålet innebär i korthet att anläggningar ska byggas så att man i praktiken eliminerar tänkbara olycksscenarier som kan leda till tidiga eller stora utsläpp av radioaktiva ämnen. För olyckor som ändå inträffar ska det finnas förberedda tekniska system som möjliggör att endast begränsade skyddsåtgärder ska behöva vidtas och att det finns tid att vidta sådana skyddsåtgärder. Även ett system av tematiska granskningar av de europeiska kärnkraftverken föreslås. välkomnar generellt kommissionens ambition att öka överensstämmelsen mellan kärnsäkerhetsdirektivet och kärnsäkerhetskonventionen och att omhänderta de erfarenheter som dragits av olyckan i , men anser att områden behöver förbättras och vissa delar inte lämpar sig för att behandlas i ett direktiv. Direktiv om grundläggande strålskyddsnormer antog ministerrådet ett direktiv om de grundläggande strålskyddsnormerna som syftar till att ge grundläggande krav för strålskydd av allmänheten, patienter och arbetstagare mot faror av joniserande strålning. Direktivet innebär också att ett antal andra strålskyddsdirektiv slås samman så att alla strålskyddsfrågor samlas under ett direktiv (se även faktapromemoria 2011/12:FPM111). Förslaget omfattar verksamheter med strålkällor och situationer där individer utsätts för joniserande strålning i sådan omfattning som det inte kan bortses ifrån ur ett strålskyddsperspektiv. Direktivet innehåller allmänna bestämmelser om strålskyddsprinciper, skydd av arbetstagare, patienter, allmänhet, krav på utbildning och information om strålskydd samt tillsynskontroll av verksamheter. Förutom den sammanslagning och uppdatering av regelverken som direktivet innebär innehåller även direktivet nu nya områden som inte reglerats tidigare t.ex. naturligt förekommande radioaktiva ämnen inklusive radon. Förordning om transporter av radioaktivt material har ett förslag till förordning som syftar till att förenkla registrering av transportörer av radioaktivt material inom EU diskuterats (se även faktapromemoria 2011/12:FPM21). En omarbetning av förslaget kommer att bli nödvändig innan förslaget kan antas, då många medlemsstater har invändningar mot förslaget i dess nuvarande form. 11.3Radioaktivt avfall och avvecklingsfrågor Kärnkraftavveckling i , och antog rådet två förordningar om unionsstöd för kärnkraftsavveckling i respektive för och (se även faktapromemoria 2011/12:FPM107). Syftet med stödet är att bistå dessa medlemsstater med avvecklingen av kärnkraftsreaktorer som stängts i enlighet med de åtaganden som gjorts av respektive land i sina anslutningsfördrag. Avvecklingen ska ske i enlighet med kärnkraftverkens respektive planer och att högsta säkerhetsnivå upprätthålls. 11.4Internationellt samarbete med tredjeland antog rådet ett nytt instrument för internationellt kärnsäkerhetssamarbete som i praktiken ska fungera som en förlängning av det instrument som antogs 2007. Detta instrument har på kärnsäkerhetsområdet ersatt det tidigare Tacis-programmet (Tacis- programmet upprättades som stöd till länder i före detta .) 2013/14:115 Syftet med instrumentet är att höja säkerheten och förbättra strålskyddet vid kärntekniska anläggningar i tredjeländer. Detta ska göras genom stöd till tillsynsorgan, genom att förbättra säkerheten vid utformning, drift och underhåll av befintliga kärnenergianläggningar, genom att förbättra säkerheten för transporter av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall samt genom att främja effektiva regelverk för skydd mot strålning. I det nya instrumentet föreslås att biståndet inte bara ska vara begränsat till forna utan nu även ska inkludera andra länder (se även faktapromemoria 2011/12:FPM81). DEL 3 EU:S FÖRBINDELSER MED 12 Utrikes- och säkerhetspolitik Målet med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är bl.a. att skydda unionens gemensamma värden och intressen, stärka unionens säkerhet och främja internationellt samarbete. Mot den bakgrunden diskuterade EU:s stats- och regeringschefer den gemensamma säkerhets- och försvarspolitikens framtid. EU leder sammanlagt 16 civila och militära insatser i , och till stöd för internationell fred och säkerhet. har fortsatt att bidra till utvecklingen av denna förmåga och har bidragit med personal till samtliga insatser. 12.1Den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken EU definierar sin roll som global aktör Diskussionen om ett nytt strategiskt ramverk för EU har tilltagit i styrka , bl.a. inom ramen för förberedelserna inför då framtiden för EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik (GSFP) stod på dagordningen. konstaterade EU:s utrikesministrar att det fanns behov av att tydligare definiera EU:s strategiska roll. I slutsatserna från gavs ett uppdrag till den höga representanten att, i nära samarbete med kommissionen, hur omvärldsförändringarna påverkar EU:s roll och rapportera till rådet efter konsultationer med medlemsstaterna. har hört till de länder som agerat pådrivande i detta sammanhang. Utgångspunkten har varit att nya förutsättningar , i EU (bl.a. utvidgningen och Lissabonfördraget) och i omvärlden (framväxten av en multipolär världsordning) motiverar att unionen utarbetar en global strategi som stöd för EU:s samlade externa relationer. om den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken Vid stod den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken på dagordningen . Stats- och regeringscheferna betonade EU:s vikt som säkerhetspolitisk aktör och underströk vikten av att EU agerar samstämmigt med alla sina 2013/14:115 instrument. Man betonade även vikten av EU:s partnerskap med andra aktörer – globala, transatlantiska och regionala – på det säkerhetspolitiska området. framhöll det strategiska värdet av insatser för att EU ska uppfattas som en trovärdig säkerhetsgarant och gav EU:s utrikestjänst i uppdrag att ytterligare förbättra planeringen och genomförandet av både civila och militära insatser. En mer effektiv upphandling och finansiering av snabba civila insatser betonades. underströk även behovet av konkreta förbättringar av EU:s militära snabbinsatsförmåga, inbegripet stridsgrupperna, genom att öka möjligheten att använda dess beståndsdelar, i stället för endast en hel grupp samt att verka för bättre förberedelser. Vidare uppmanades kommissionen och den höga representanten att presentera en strategi för maritim säkerhet senast . uttryckte även stöd för de förmågeprojekt som genomförs inom EU i samarbete med den europeiska försvarsbyrån () såsom lufttankning, fjärrstyrda flygfarkoster, satellitkommunikationssystem och cyberförmågor. Därtill betonades att en konkurrenskraftig och innovativ europeisk försvarsindustri var avgörande för att behålla militära förmåga. Betoning lades vid öppenhet, transparens och likabehandling för samtliga europeiska leverantörer och vikten av små och medelstora företag framhölls. En uppmaning gick ut till medlemsstaterna att fortsätta investera i forskning och teknisk utveckling för att kunna behålla expertis på området och bidra till innovation och konkurrenskraft. Insatser i kontinuerlig förändring EU:s militära och civila krishanteringsinsatser inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken (GSFP) är ett konkret uttryck för unionens vilja och förmåga att bidra till fred och säkerhet i konfliktområden. Sammanlagt 16 insatser bedrevs i , och varav fyra är militära och tolv civila. har EU:s växande krishanteringsinsatser fortsatt utmärkts av ett fokus på , främst på samt i . lanserades två nya insatser, en civil och en militär. Den nya civila insatsen EUBAM ska stärka förmåga att kontrollera sina gränser. På kort sikt syftar insatsen till att utveckla libyernas kapacitet att förstärka säkerheten vid land-, sjö- och luftgränser. Det långsiktiga målet är att utveckla en bredare integrerad gränsförvaltningsstrategi. Den andra nya insatsen lanserades mot bakgrund av oroligheterna i norra . initierade EU den militära insatsen EUTM som syftar till att stärka förmågan hos försvarsmakt. utbildade insatsen 2000 soldater ur nationella armé. Som en del av EU:s övergripande Sahelstrategi fortsatte arbetet med den civila insatsen (EUCAP ) som avser stärka förmågan hos säkerhetsstyrkor. Syftet är att bistå i genomförandet av landets egen strategi för utveckling och säkerhet i samt att främja en regional samverkan på säkerhetsområdet. Det pågående engagemanget på fortgick med fortsatt genomförande av den civila insatsen, EUCAP . ska bidra till att utveckla kustbevakningsförmågan i , , , och i bl.a. för att motverka sjöröveri i området. EU:s insats utanför (EU NAVFOR ) har fortsatt att skydda hjälpleveranser från till och tillsammans med andra internationella aktörer motverkat sjöröveri och bidragit till att hålla sjövägar öppna för handelstrafik. bidrog till insatsen med fartyget . EU:s militära utbildningsinsats för somaliska säkerhetsstyrkor (EUTM ) har fortsatt sitt arbete i nära samarbete med främst Afrikanska unionen. De soldater som tidigare tränats ingår nu i den somaliska försvarsmakten. har också personal upp till och med kompanichef och framtida utbildare genomgått utbildning. Mot bakgrund av det förbättrade säkerhetsläget beslutades att flytta verksamheten till . arbetade EU vidare i Sydsudan med att stärka säkerheten vid flygplatsen i huvudstaden (EUAVSEC Sydsudan). Målsättningen var att bidra till att flygplatsen ska kunna fungera säkrare som knutpunkt till yttervärlden och därmed underlätta landets utveckling. De två insatserna i för polisreform (EUPOL DR ) och säkerhetssektorreform (EUSEC DR ) fortsatte att verka . Beslut fattades om att avsluta insatserna . På fortsatte EU:s krishanteringsinsatser. Rättsstatsinsatsen i Kosovo (EULEX Kosovo) är EU:s överlägset största och mest komplexa civila insats . Den har bidragit till rättsskipningen i Kosovo, gränshantering och till att stödja rättsväsendet i stort. Därtill har den stöttat i genomförandet av den EU-ledda dialogen mellan och Kosovo. Det nuvarande mandatet för insatsen sträcker sig till . EU:s militära insats i Bosnien och (EUFOR ) fokuserar på att stödja reformeringen av den bosniska säkerhetssektorn. Styrkan består nu av cirka 600 personer. I rådsslutsatserna om GSFP bekräftas EU:s beredskap att överväga alternativ för att åta sig ytterligare ansvar för säkerheten i västra . Den civila observatörsinsatsen i (EUMM ) bidrog fortsatt till stabilisering i landet genom sitt uppdrag att övervaka avtalet om eldupphör mellan och från konflikten . Antalet observatörer uppgår fortsatt till minst 200 i enlighet med EU:s åtagande. I har polisinsatsen i de palestinska områdena (EUPOL COPPS) fortsatt sitt arbete fokuserat på att bygga upp den palestinska civilpolisen till stöd för en tvåstatslösning. EU:s rättsstatsinsats i (EUJUST ) har fortsatt att stödja reformer i såväl polissom rättsväsendet och att främja samarbetet mellan domstols-, polis- och kriminalvårdssektorn. Polisinsatsen i (EUPOL ) fortsatte sitt stöd för att bygga upp den afghanska civila polisen. Verksamheten är fortsatt koncentrerad till färre antal platser i landet, av vilka Mazar-e-Sharif, där engagemang är störst, var en. Insatsen har en svensk chef. inledde en särskild satsning på att öka antalet poliser i insatsen. Förbättrad förmåga att genomföra krishanteringsinsatser EU:s förmåga att bidra till internationell fred och säkerhet är beroende av effektiva strukturer och kapaciteter för att besluta, planera, bemanna och genomföra militära och civila insatser. EU:s operationscentrum (Opcen) aktiverades varpå arbetet fortsatt . Operationscentret stödjer koordineringen och samordningen av insatserna på , men ska inte leda dem. Verksamheten inom ramen för den mellanstatliga europeiska försvarsbyrån () har ytterligare stärkt samarbetet kring förmågeutveckling, forskning, materielutveckling och den försvarsindustriella basen.