prop · H103256 · 2014-09-19 00:00:00 — I avsnitt 5.4.3 har det föreslagits att när ett omhändertagande upphör ska egendomen lämnas ut till den från vilken egendomen omhändertogs, om det inte finns särskilda skäl att lämna den till någon annan. I de fall egen- domen inte hämtas ut och således finns kvar hos eller behövs en reglering av vad som ska ske med sådan egendom. I lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hitte- gods m.m. (här nedan förfarandelagen) finns bestämmelser om vad som gäller för egendom som tillfallit staten på grund av förverkande eller enligt lagen (1938:121) om hittegods, tagits i förvar enligt lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m., omhändertagits med stöd av 24 a § polislagen (1984:387) eller omfattas av 27 kap. 8 a § andra stycket rätte- Enligt regleringen i förfarandelagen kan egendom bl.a. eller säljas för statens räkning. Samma reglering bör som 2013/14:256 Transportstyrelsen har föreslagit gälla för egendom som omhändertagits enligt den i denna proposition föreslagna lagen om åtgärder vid hindrande av fortsatt färd. Förfarandelagen bör därför göras tillämplig även på egendom som omhändertagits enligt den föreslagna lagen men inte hämtats ut efter det att omhändertagandet har upphört. Detta kan uppnås genom att det i förfarandelagen på relevanta ställen införs hänvisningar även till den nu föreslagna lagen. När det gäller frågan om hur länge egendom ska förvaras innehåller förfarandelagen olika bestämmelser beroende på enligt vilken lagstift- ning egendomen finns hos berörd myndighet. I rapporten föreslås därför att förfarandelagen kompletteras med en bestämmelse om att egendom som omhändertagits enligt den föreslagna lagen om åtgärder vid hindrande av fortsatt färd ska finnas tillgänglig hos eller för avhämtning i minst efter delgivning av underrättelse om att egendomen kan hämtas. Ingen remissinstans har någon synpunkt på detta förslag. Regeringen delar i sak den bedömning som görs i rapporten. Av rapporten framgår dock inte tydligt från vilken delgivningstidpunkt den föreslagna tiden ska räknas. Regeringen har föreslagit att det i samband med beslutet om åtgärd ska underrättas även om hur egen- domen kan komma att hanteras (se avsnitt 5.4.1). Vid tidsbegränsade omhändertaganden börjar tidsfristen för att hämta ut egendomen löpa först när en sådan underrättelse har delgetts. Den som berörs av ett beslut om omhändertagande som varar än ska underrättas när beslutet upphör att gälla. Något särskilt krav på formen för underrättelse bör, som tidigare anförts, inte ställas upp. Ett telefonsamtal till föraren eller ägaren kan således vara tillräck- ligt, eftersom det kan förutsättas att han eller hon i normalfallet vill hämta egendomen så fort som möjligt. I de fall egendomen ändå inte hämtas bör föraren och den registrerade ägaren delges beslutet om att åtgärden har upphört och anvisas vad som gäller i fråga om omhänder- tagen egendom. Först efter en sådan delgivning börjar fristen i förfaran- delagen att löpa. Förfarandelagen ger en möjlighet att sälja eller förstöra egendomen. Den egendom som föreslås kunna bli föremål för omhändertagande, dvs. fordonsnycklar eller annat föremål som behövs för färden, frakthand- lingar och registreringsskyltar (jfr avsnitt 5.2.1), torde dock knappast lämpa sig för försäljning. Enligt 5 § förfarandelagen ska egendom som kan befaras komma till brottslig användning eller annars är olämplig för försäljning oskadliggöras. Förslaget i denna proposition innebär att bl.a. frakthandlingar ska kunna omhändertas. Dessa utgör normalt underlag till bokföringen. Av 1 § förfarandelagen framgår att lagen endast gäller om inte annat följer av bestämmelser i lag eller annan författning. Detta innebär bl.a. att bestämmelserna om att egendom får förstöras om den inte hämtas ut inte är tillämpliga om det av annan lag (t.ex. bokföringslagen [1976:125] i fråga om räkenskapsmaterial) framgår att egendomen ska bevaras. Vad gäller för fordon som kvarlämnas? Det kan även uppstå situationer där fordonsägare kan komma att strunta i att avhjälpa eventuella brister hos ett fordon som är föremål för åtgärd och i stället överge fordonet på platsen för åtgärden eller på anvisad Ett fordon som är föremål för åtgärd med stöd av lagen är inte omhändertaget av den beslutande myndigheten och därmed inte heller i Om fordonet lämnas kvar trots att beslutet om åtgärd och det underliggande hindrandebeslutet har upphört, torde det finnas förutsättningar att hantera fordonet i den ordning som föreskrivs i lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall och förordningen (1982:198) om flyttning av fordon i vissa fall. denna reglering är det möjligt att ombesörja flyttning av bl.a. fordon som varit fortlöpande uppställda på samma plats under eller som försvårar snöröjning. Beslut om att flytta fordon som inte är fordonsvrak får enligt 16 § förordningen om flyttning av fordon i vissa fall meddelas och verkställas av och i vissa fall av en Regeringens förslag: Lagförslagen ska träda i kraft . Rapportens förslag: I rapporten föreslås att förslagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: menar att ikraftträdande synes vara en för snar tid då, förutom fortsatt förfarande inför antagande av lagen, viss administration, utbildning och framtagande av föreskrifter osv. torde krävas innan bestämmelserna kan tillämpas. Skälen för regeringens förslag: Det är mycket angeläget att före- slagna åtgärder kan börja tillämpas så snart det är möjligt. I och för sig kommer t.ex. möjligheten att klampa fordon (se avsnitt 5.2.1) att medföra att berörda myndigheter t.ex. kan behöva upphandla relevant utrustning. Eftersom förslagen inte innebär något krav att vidta klampningsåtgärd bör lagen dock träda i kraft även om någon utrustning inte har hunnit införskaffas. På så sätt kan åtminstone de åtgärder som inte kräver något införskaffande av utrustning börja tillämpas. Alla ska följa de regler som gäller. Förslaget innebär ingen ändring av de underliggande bestämmelserna om hindrande av fortsatt färd. 2013/14:256 som föreslås för kontrollmyndigheterna ska kunna användas i syfte att säkra verkställighet av sanktionsavgifter, för att hindra fortsatta över- trädelser av yrkestrafiklagstiftningen och för att hindra trafik med förare eller fordon som utgör en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Samma bestämmelser ska gälla oavsett om företaget är svenskt eller utländskt. Enligt Transportstyrelsens rapport kan 24 timmars stillestånd för en godstransport med ett varuvärde på uppskattas till runt . Om varuvärdet uppgår till kan stilleståndskostnaden uppskattas till . Förslaget bedöms uppmuntra till större regelefterlevnad och ge fördelar för de företag som följer gällande bestämmelser. Antalet svenska företag som bedriver kommersiella, tillståndspliktiga godstransporter uppgick till 17 304 . Antalet svenska bussföretag var 7 868 och antalet taxiföretag var 1 058. För de företag som följer gällande bestämmelser ger förslagen inte någon förändrad prisbild. Det är dock oklart om förslagen kan komma att påverka transport- kostnaderna. 7.2 Konsekvenser för statliga myndigheter Förslaget innebär ingen förändring av Transportstyrelsens verksamhet. Transportstyrelsen förutsätts dock följa upp förslagets effekter. Eventuella ökade kostnader för Transportstyrelsen ska tas inom ram. och har ett åtagande att hindra fordons fortsatta färd. Det finns dock inga andra verktyg för att verkställa ett sådant beslut än att manuellt bevaka det aktuella fordonet. innebär att det skapas möjligheter att kunna omhänderta fordonsnycklar, annat föremål som behövs för färden, frakthandlingar och registrerings- skyltar eller att klampa fordonet. De föreslagna åtgärderna syftar till att ge myndigheterna effektiva verktyg för att säkerställa att ett förbud mot fortsatt färd efterlevs. De underliggande bestämmelserna om förbud mot fortsatt färd ändras inte. Förslaget förväntas sammantaget öka regel- efterlevnaden och trafiksäkerheten på väg samt ha en preventiv effekt. förväntas myndigheternas kontrollverksamhet kunna effektivi- och kan väga kostnader för utbildning av personal, inköp och hantering av klampningsanordning, förvaring och utlämnande av omhändertagen egendom mot personalkostnader för att fysiskt övervaka att ett fordon fortsatta färd verkligen hindras. del innebär förslaget vidare att myndigheten måste ha ett system för att skyndsamt kunna ompröva ett beslut om omhänder- tagande av egendom eller klampning om föraren eller fordonets ägare skriftligen begär det. kostnader för att säkerställa efterlevnaden av beslut att förbjuda den fortsatta färden inte öka vid tillämpningen av de åtgärder som nu föreslås. Myndigheterna förutsätts följa upp förslagets effekter. Eventuella ökade kostnader för eller ska tas Prop. 2013/14:256 inom ram. Förslaget innebär att beslut att en åtgärd ska bestå kan överklagas hos den tingsrätt inom vars domkrets åtgärden vidtagits. Ökningen av antalet ärenden bedöms vara marginell mot bakgrund av att åtgärder i majoriteten av fallen endast får bestå och därmed inte får överklagas. Eventuella ökade kostnader för domstolarna ska tas inom ram. De verktyg som föreslås får bl.a. användas i syfte att hindra trafik med förare eller fordon som utgör en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Förslaget förväntas öka trafiksäkerheten på väg. 2013/14:256 8 8.1Förslaget till lag om åtgärder vid hindrande av fortsatt färd I paragrafen upplyses allmänt om att lagen innehåller bestämmelser om de åtgärder som får vidtas om det har fattats ett beslut att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden. I detta inbegrips även fall där ett fordons fortsatta färd har hindrats. Sådana beslut får enligt ett antal vägtrafikrelaterade författningar fattas av en polisman eller en tull- tjänsteman. I 7–10 §§ framgår enligt vilka bestämmelser ett sådant beslut ska ha fattats för att åtgärder ska kunna beslutas enligt förevarande lag. Lagen kompletterar således dessa författningar genom att ange vilka konkreta åtgärder som får vidtas för att säkerställa att besluten följs. Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 5.2.1. I denna paragraf, tillsammans med 3 §, anges vilka konkreta åtgärder som får vidtas för att säkerställa att ett beslut att ett fordon eller ett fordonståg inte får fortsätta färden följs. Av första stycket framgår att åtgärder enligt lagen bara får användas när ett beslut att färden inte får fortsätta har fattats med stöd av någon av de författningar som anges i 7–10 §§ och rekvisiten i dessa paragrafer i övrigt är uppfyllda. Om den fortsatta färden har hindrats med stöd av någon annan bestämmelse är lagen alltså inte tillämplig. En ytterligare förutsättning för att de särskilda åtgärder som regleras i 2 och 3 §§ ska få användas är att det kan antas att beslutet att färden inte får fortsätta inte kommer att åtlydas. En polisman eller tulltjänsteman ges rätt att omhänderta vissa föremål som har särskild betydelse för att kunna fort- sätta färden. Det rör sig om fordonsnycklar eller annat föremål som behövs för färden, frakthandlingar, eller registreringsskyltar. Med annat föremål som behövs för färden avses i första hand nyckelkort, men alla slags mekaniska, elektroniska eller andra föremål som krävs för att starta eller framföra fordonet omfattas. Med frakthandlingar avses alla hand- lingar som rör godset, t.ex. fraktsedlar och tullhandlingar. Handlingar som rör fordonet, t.ex. registreringsbevis, handlingar rörande förarens behörighet, t.ex. körkort och legitimationer, eller handlingar rörande transportföretaget, t.ex. yrkestrafiktillstånd, omfattas inte. Inget hindrar att flera av de uppräknade åtgärderna vidtas . Det får avgöras i det enskilda fallet om det räcker att bara ta hand om något av de i para- grafen uppräknade föremålen eller om flera av dessa föremål bör tas om hand. Om ett beslut att färden inte får fortsätta har meddelats av någon som enligt den underliggande lagstiftningen har rätt att fatta ett sådant beslut, kan ett beslut om omhändertagande fattas av såväl polisman som tull- tjänsteman. Beslut om åtgärd behöver vidare inte meddelas vid samma tillfälle som beslutet om att färden inte får fortsätta meddelas. Det skulle t.ex. kunna tänkas att en polispatrull upptäcker att ett fordon, som man vet har meddelats ett beslut att färden inte får fortsätta, har flyttats från platsen och att frågan om att ingripa med en åtgärd aktualiseras då. Enligt andra stycket ska den polisman eller tulltjänsteman som har beslutat om omhändertagande enligt första stycket skyndsamt anmäla detta till sin förman, som ska pröva om omhändertagandet ska bestå. Syftet med förmansprövningen är att förmannen ska kunna upphäva omhändertagandebeslut som är uppenbart felaktiga. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.1 och 5.2.3. Paragrafen reglerar möjligheten att förse ett fordon med en särskild låsanordning, s.k. klampning. Om det av särskilda skäl kan antas att en åtgärd enligt 2 § inte är tillräcklig för att säkerställa att beslutet att färden inte får fortsätta följs, får eller besluta att fordonet eller fordons- tåget ska förses med en särskild låsanordning som hindrar att det förflyttas från platsen. Om det i ett enskilt fall är lämpligare med klamp- ning än omhändertagande, får klampning beslutas trots det som sägs i första meningen. Regleringen, som är teknikneutral, anger endast att det ska vara fråga om en mekanisk, elektronisk eller annan typ av låsanordning. Kravet på särskilda skäl innebär att det måste finnas någon specifik omständighet som gör att det i det enskilda fallet kan antas att det inte räcker med de mer begränsade åtgärder som anges i 2 §. Det kan t.ex. ha framkommit vid samtal med föraren att han eller hon vägrar att rätta sig efter beslutet. Det kan också finnas förutsättningar att besluta om klampning om föraren har tillgång till dubbletter av omhändertagen egendom eller att han eller hon har möjlighet att på ett enkelt sätt få tag i ersättning för den egendom som omhändertagits. Det krävs inte att någon av åtgärderna i 2 § har prövats först för att klampning ska kunna beslutas. Klampning får normalt anses vara en mer ingripande åtgärd än omhändertagande. Det kan dock inte uteslutas att det kan förekomma situationer där det kan vara lämpligare att klampa fordonet än att omhänderta egendom, t.ex. om det skulle vara mindre ingripande för den enskilde. Så kan särskilt vara fallet om egendomen inte överlämnas frivilligt och det står klart att klampning skulle te sig mindre ingripande än att en kroppsvisitation eller en genomsökning av fordonet genomförs. Även i sådana fall där ett omhändertagande i och för sig kan anses vara tillräckligt för att säkerställa att förbudsbeslutet efterlevs ska klampning därför kunna beslutas om det i ett enskilt fall är lämpligare med klamp- ning än omhändertagande. Klampning beslutas av eller . Om åtgärden aktualiseras vid en trafikkontroll måste således kontroll- personalen kontakta sin myndighet för att få tag på en behörig besluts- fattare. Ett beslut att klampa ett fordon eller fordonståg kan fattas av såväl som oavsett vem som har meddelat det underliggande förbudsbeslutet. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.1 och 5.2.3. Enligt bestämmelsen får en polisman eller en tulltjänsteman, i syfte att leta efter sådan egendom som får omhändertas enligt 2 §, kroppsvisitera föraren till det fordon eller fordonståg som omfattas av förbudsbeslutet. Om föraren inte frivilligt överlämnar egendomen och denna heller inte är synlig, får föraren kroppsvisiteras om det finns skäl att tro att egendomen finns t.ex. i hans eller hennes kläder eller väska och förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. kan den egendom som eftersöks tänkas finnas hos en passagerare. Kroppsvisitering av passagerare förutsätter att det finns synnerliga skäl för detta. Med synnerliga skäl avses att det ska finnas någon konkret omständighet som med styrka talar för att egen- domen kan påträffas hos passageraren. Så kan t.ex. vara fallet om den som ska verkställa åtgärden ser att egendomen lämnas över till en passa- gerare eller om denne agerar på ett sådant sätt att det finns starka skäl att tro att han eller hon har egendomen på sig. Bestämmelsen ger även en polisman eller tulltjänsteman en rätt att genomsöka fordonet eller fordonståget i syfte att leta efter egendom som får omhändertas, om denna inte påträffas på annat sätt och det finns anledning att anta att sådan egendom kan finnas i fordonet eller fordonståget. sökning av fordonet är att jämställa med en husrannsakan. Polismannen eller tulltjänstemannen ska alltid först försöka omhänderta egendomen utan att kroppsvisitering eller genomsökning används, och tvångsåtgärden ska alltid avbrytas när egendomen påträffas. Om omständigheterna i det enskilda fallet är sådana att det står klart att klampning är lämpligare än att eftersöka egendom att omhänderta genom kroppsvisitation eller genomsökning av fordonet finns det möjlighet att istället besluta om klampning (jfr 3 och 6 §§). Övervägandena finns i avsnitt 5.2.2 och 5.2.3. Enligt paragrafen hindrar inte någon av de i lagen angivna åtgärderna att, om polismannen eller tulltjänstemannen medger det, fordonet eller fordonståget förs till närmaste lämpliga plats där det kan stå till dess att Det kan röra sig om t.ex. en avlastningsplats, uppställ- ningsplats eller verkstad. Regleringen ger möjlighet att, utifrån den rådande situationen, åstadkomma en lämplig uppställning av fordonet eller fordonståget ur trafiksäkerhetssynpunkt. Den ger också förutsätt- ningar för att fordonet eller fordonståget förs till en, för föraren och lasten, lämplig plats för övernattning, förvaring eller omlastning. finns möjlighet att komma till rätta med den brist som har föranlett åtgärden, t.ex. genom reparation eller underhåll av fordonet eller genom att godset lastas av eller lastas om till ett annat fordon, kan alltså färd medges till lämplig plats för detta. Att det finns en passande plats för fordonet är också något som bör vägas in vid bedömningen av om det är lämpligt att vidta åtgärden i det aktuella fallet. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.4. I paragrafen anges att de s.k. behovs- och proportionalitetsprinciperna gäller när åtgärder ska vidtas enligt lagen. Bestämmelsen är tillämplig på såväl omhändertagande och klampning enligt 2 och 3 §§ som kropps- visitation och genomsökning enligt 4 §. Att proportionalitetsprincipen ska iakttas innebär bl.a. att beslutsfattaren kan behöva avstå från en åtgärd som i och för sig är tillåten om åtgärden i det enskilda fallet, med hänsyn till samtliga omständigheter, inte kan anses proportionerlig. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.6. 7–10 §§ I paragraferna anges i vilka situationer som åtgärder enligt lagen får vidtas. Det krävs att det har fattats ett beslut om att hindra eller förbjuda ett fordon eller ett fordonstågs fortsatta färd enligt något av de lagrum som räknas upp i paragraferna. I praktiken torde en åtgärd oftast komma att beslutas av samma person, eller en person inom samma myndighet, som fattat förbudsbeslutet. I 9 och 10 §§ krävs utöver att ett förbuds- beslut ska ha meddelats enligt någon av de i dessa paragrafer angivna bestämmelserna att föraren respektive fordonet utgör en påtaglig fara för trafiksäkerheten för att en åtgärd ska få vidtas. Åtgärder som har vidtagits med stöd av 7–9 §§ får bestå i högst . För åtgärder som vidtas enligt 10 § finns ingen föreskriven tidsgräns. I samtliga fall ska emellertid åtgärden upphöra om det inte längre finns skäl för den. Det finns alltså en skyldighet att fortlöpande ompröva behovet av åtgärden. Ett uppenbart felaktigt beslut ska undan- röjas . Att en förutsättning brister, t.ex. om det förhållande som har föranlett det underliggande beslutet är för handen, ska också leda till att åtgärden upphör. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur berörda personer ska under- rättas om beslut om omhändertagande eller klampning. Av första stycket framgår att ett beslut om omhändertagande eller klampning ska delges . I fråga om kretsen av personer som ska delges ska föraren och fordonets registrerade ägare delges beslutet. När en åtgärd vidtas torde föraren normalt vara närvarande och delgivning kan då ske på plats med honom eller henne. När det gäller omhänder- tagande är föraren sannolikt oftast den person från vilken egendomen omhändertas. Det kan dock inte uteslutas att egendom omhändertas från någon annan, t.ex. en passagerare. I sådant fall ska även han eller hon delges beslutet. Berörda personer ska vidare underrättas om hur egen- domen och fordonet kan komma att hanteras i det fortsatta förfarandet. I de fall åtgärden får bestå under högst bör det även framgå att åtgärden upphör inom och att omhändertagen egendom därefter kan hämtas. Med hur egendomen kan komma att hanteras avses att lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. tillämpas, jfr 17 § andra stycket. En förutsättning för att egendom t.ex. ska få säljas eller förstöras är att underrättelsen har delgetts berörda personer. I fråga om ett fordon, torde ett sådant kunna hanteras enligt lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall samt tillhörande förordning om det inte avlägsnas. Underrättelsen bör därför omfatta information om vad som gäller enligt den regleringen. 2013/14:256 Av andra stycket framgår att i de fall åtgärden får bestå än , ska underrättelsen också innehålla information om möjligheten att begära omprövning. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.1. I paragrafen regleras den omprövning som ska göra på uttrycklig begäran. Av 7–10 §§ framgår att en fortlöpande prövning av behovet av åtgärden alltid ska ske. Av första stycket framgår att en sådan formell omprövning som denna paragraf avser endast kan ske av sådana beslut om omhändertagande eller klampning som får bestå längre än , dvs. när åtgärden har vidtagits till följd av att fordonets skick eller beskaffenhet utgör en påtaglig fara för trafiksäkerheten. En omprövning enligt denna paragraf förutsätter vidare att antingen föraren eller fordonets registrerade ägare skriftligen begär detta. omprövning ska göras skynd- samt. kan vid sin prövning upphäva omhändertagandet eller klampningen såväl om skälen för åtgärden har upphört, t.ex. att bristen hos fordonet har avhjälpts, som om myndigheten finner att beslutet om åtgärd av någon anledning varit oriktigt. Av andra stycket framgår att om finner att åtgärden ska bestå, ska den ange skälen för detta. beslut ska vara skriftligt. Föraren och fordonets registrerade ägare ska underrättas om beslutet och hur beslutet kan överklagas. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Paragrafen innehåller en forumregel. Den tingsrätt inom vars domkrets åtgärden vidtagits är behörig att pröva överklagandet. Endast sådana beslut av enligt 12 § som innebär att åtgärden ska bestå får överklagas. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Av paragrafen framgår att lagen (1996:242) om domstolsärenden ska tillämpas vid domstolens handläggning av ärenden om omhändertagande och klampning. Av 7 § lagen om domstolsärenden framgår vilka uppgifter ett överklagande ska innehålla. Det ska innehålla uppgift om vilket beslut som överklagas, i vilken del detta överklagas och vilken ändring som yrkas, de omständigheter som åberopas till stöd för över- klagandet, de bevis som åberopas samt det som ska styrkas med varje särskilt bevis. Skriftliga bevis ska ges in med överklagandet. Av 23 och 25 §§ förvaltningslagen (1986:223) framgår att ett över- klagande ska ges in till och att myndigheten ska över- lämna överklagandet och övriga handlingar i ärendet till domstolen. Syftet med detta är att domstolen redan inledningsvis ska ha tillgång till ett fylligt underlag i ärendet. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Av paragrafen framgår att domstolens beslut ska utmynna i att åtgärden antingen ska upphöra eller att den tills vidare ska bestå. En förutsättning för att domstolen ska pröva frågan är att åtgärden då består. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.