prop · H103110 · 2014-03-17 00:00:00 — Hovrätten för påtalar att med tillämpning av den föreslagna övergångslagen skulle detta innebära att överklaganden ska prövas av . Överprövningen ska alltså i dessa fall göras av en myndighet i vilken den tidigare beslutsmyndigheten ingår. Hovrätten ifrågasätter lämpligheten av en sådan ordning. Eftersom det enligt betänkandet rör få, om ens några, fall anser hovrätten att övergångsbestämmelserna i stället bör utformas så att eventuella ärenden överlämnas till den nya överklagandemyndigheten för avgörande. Regeringen har i sak ingen annan uppfattning än hovrätten. Detta kommer att beaktas när de förordningsändringar som krävs med anledning av den nya polisorganisationen utarbetas. Polisen deltar i ett omfattande internationellt samarbete. Detta samarbete har numera oftast sin grund i EU-rättsakter och i åtskilliga av dessa har , i enlighet med rättsaktens bestämmelser, pekat ut som svensk kontaktpunkt. Som exempel kan nämnas att är nationell kontaktpunkt för Schengens informationssystem (SIS) och genom Sirenekontoret ansvarig för den nationella delen av SIS. har även inom ramen för andra internationella samarbeten, exempelvis , och , åtagit sig att samarbeta. I vissa av dessa instrument har i samband med antagandet eller ratificeringen informerat om att är den centrala kontaktpunkten för svensk del. Som exempel kan nämnas att är nationell kontaktpunkt enligt resolution 55/255, antagen av generalförsamlingen, tilläggsprotokoll mot olaglig tillverkning av och handel med skjutvapen, deras delar och komponenter och ammunition till konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet (FN:s vapenprotokoll). Regeringens avsikt är att, innan den nya polisorganisationen påbörjar sin verksamhet, underrätta det berörda internationella organet om att det är som i fortsättningen ska ha motsvarande uppgifter. I budgetpropositionen redovisade regeringen tionskommitténs förslag om ombildning av polismyndigheterna, Rikspo- lisstyrelsen och till en ny myndig- 2013/14:110 het, . Regeringen ställde sig bakom kommitténs förslag om att och polismyndigheterna skulle bilda den nya myndigheten men avvaktade med ställningstagandet beträffande . Regeringen angav också de ekonomiska ramarna för ombildningen (prop. 2012/13:1, utgiftsområde 4, s. 47 f.). godtog regeringens förslag om ekonomiska ramar för ombildningen (bet. 2012/13:JuU, rskr 201213:139). I budgetpropositionen föreslog regeringen att ska ingå i den nya myndigheten. I budgetpropositionen föreslog regeringen vidare dels att Sä- kerhetspolisen ska ombildas till en fristående myndighet, dels att anslaget till Säkerhetspolisen ökas med för vardera 2014 och 2015 för att finansiera ombildningen (prop. 2013/14:1, utgiftsområde 4, s. 54 f., bet. 2013/14:JuU1, rskr. 2013/14:97). De nu aktuella lagförslagen är i allt väsentligt en konsekvens av de redan beslutade organisationsförändringarna och föranleder inga ekonomiska konsekvenser utöver de som redan har redovisats i budgetpropositionerna. De ytterligare lagförslag som lagrådsremissen omfattar innebär inga ekonomiska konsekvenser som inte kan hanteras inom befintliga ramar. Några av huvudsyftena med ombildningen av polisorganisationen är att skapa bättre förutsättningar för en högre kvalitet, ökad flexibilitet och väsentligt förbättrade resultat i polisverksamheten. En modernare och effektivare polisorganisation kan förväntas nå bättre resultat i arbetet med att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet. Initialt kan dock en ökad polisiär effektivitet leda till att den anmälda brottsligheten ökar t.ex. därför att det görs fler kontroller som leder till att brott uppdagas, medan den faktiska brottsligheten minskar. Det kan också förutsättas att en effektivare polisorganisation kommer att medföra att fler anmälningar om brott leder till utredning och lagföring, vilket i sig också skulle kunna verka brottsavhållande. En minskad brottslighet kan även öka allmänhetens känsla av trygghet. Som kommittén framhåller ligger det dock i sakens natur att det inte går att närmare ange i hur stor utsträckning brottsligheten och lagföringen kommer att påverkas av den nya modernare och effektivare polisorganisationen. 12.3Konsekvenser för de anställda Enligt 6 b § lagen (1982:80) om anställningsskydd gäller bl.a. att vid övergång av ett företag, en verksamhet eller en del av en verksamhet från en arbetsgivare till en annan övergår också de rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsavtal och de anställningsförhållanden som gäller för övergången på den nya arbetsgivaren. Detta gäller även arbetstagare i allmän tjänst, men inte om arbetstagaren motsätter Berörd personal ska därför alltid tillfrågas om man motsätter sig övergången. Ett av huvudsyftena med den av beslutade ombildningen är att åstadkomma ökad flexibilitet i fråga om lokaliseringen av arbetsuppgifter. I den nuvarande organisationen finns det arbetsrättsliga begränsningar för en flexibel användning av personalen över myndighetsgränserna. Ett annat skäl till ombildningen är att den ökar förutsättningarna för att bygga upp nödvändig specialistkompetens, eftersom många av de nuvarande myndigheterna har varit för små för att kunna ha särskild kompetens på vissa områden. Polisanställdas arbetsskyldighet följer i stor utsträckning av författning. I de avseenden där arbetsskyldigheten inte är författningsreglerad innebär ombildningen att arbetstagarnas arbetsskyldighet gäller på alla de platser där den nya myndigheten bedriver verksamhet, om inte annat särskilt framgår av anställningsavtal eller kollektivavtal eller följer av god sed på arbetsmarknaden. Det innebär således att de anställda som utgångspunkt har arbetsskyldighet i hela landet och, om myndigheten bedriver verksamhet utanför landets gränser, även där. I den nuvarande organisationen är personalen på lokal nivå anställd av en polismyndighet med placering vid en enhet, avdelning eller liknande. På central nivå är personalen anställd av . I den nya organisationen kommer alla att anställas av med placering vid en polisregion, en nationell avdelning, den nationella operativa avdelningen, avdelningen för särskilda utredningar eller Nationellt forensiskt centrum. Säkerhetspolisen utgör en del av men har bl.a. eget budgetansvar och har i linje med det också själv anställt sin personal. Regeringen beslutade att ge Säkerhetspolisen i uppdrag att identifiera, förbereda och genomföra de åtgärder som krävs för att den ska ombildas till en fristående myndighet (Ju2013/8713/PO). Vad gäller myndighetens personal anges att Säkerhetspolisen ska besluta om bemanning av myndigheten och i övrigt utöva arbetsgivarens befogenheter när det gäller beslut som måste fattas för att den nya myndigheten ska kunna inleda sin verksamhet . Av avsnitt 8.3.4 framgår att vissa anställda vid som riskerar att kontaminera material, prover eller lokaler bör vara skyldiga att lämna prov för DNA-analys i syfte att DNA-profilen ska registreras i elimineringsdatabasen. 2013/14:110 13 Regeringens förslag: De lagändringar som krävs med anledning av den nya polisorganisationen ska träda i kraft . Regleringen som hör samman med inrättandet av en elimineringsdatabas ska träda i kraft . Detsamma gäller upphävandet av förbudet mot att förordna den som har fyllt som ordningsvakt. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén lämnar inget förslag om regleringen avseende ordningsvakter. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i denna fråga. Promemoriornas förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian Behandlingen av personuppgifter vid föreslås att regleringen avseende elimineringsdatabasen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt över förslagen. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 3 har beslutat att den nya ska inleda sin verksamhet , som Säkerhetspolisen bildar en fristående myndighet. De lagändringar som krävs i anledning av den nya polisorganisationen bör därför träda i kraft . Av avsnitt 8.3.2 framgår att redan för en elimineringsdatabas. Författningsregleringen som hör ihop med databasen bör därför träda i kraft , vilket är . I avsnitt 8.3.8 behandlas frågan om övergångsbestämmelser till regleringen. Som framgår av avsnitt 6.6.5 anser regeringen att det är angeläget att ändringen i 4 § lagen (1980:578) om ordningsvakter genomförs . Den bör därför träda i kraft . I avsnitt 11.1 föreslår regeringen att de övergångsbestämmelser som är gemensamma för den nya polisorganisationen ska samlas i en särskild övergångslag. De övriga övergångsbestämmelser som behövs behandlas i avsnitt 11.2. I följande avsnitt kommenteras de i lagrådsremissen framlagda lagförslagen under särskilda rubriker. Ändringarna utgörs i huvudsak av ändringar som är direkta konsekvenser av den nya polisorganisationen. Dessa ändringar består väsentligen i –att ordet polismyndighet i olika böjningsformer, antingen ensamt eller med någon precisering, byts ut mot i motsvarande böjningsform, –att namn på organ och funktioner som inte kommer att finnas i den nya polisorganisationen utmönstras, –att ordet byts ut mot och/eller Säkerhetspolisen beroende på vad som avses i det enskilda fallet, –att Säkerhetspolisen omnämns i större utsträckning än , –att bestämmelser som anger att kan uppdra åt en viss polismyndighet att fatta beslut i vissa frågor utmönstras, –att bestämmelser som anger att kan ompröva eller överpröva en polismyndighets beslut utmönstras, –att begreppet polisen i stor utsträckning ersätts med eller polisman beroende på vad som avses, –att det i bestämmelser som anger att ansökan, anmälan eller liknande ska ges in till en viss polismyndighet anges att den ska ges in till , och –att bestämmelser som anger att en viss polismyndighet som ska fatta beslut eller vidta andra åtgärder utmönstras. 14.1Förslaget till lag med vissa bestämmelser med anledning av en ny organisation för polisen Av paragrafen framgår lagens syfte, som är att lösa de eventuella övergångsproblem som kan uppstå med anledning av att , polismyndigheterna och avvecklas som myndigheter och att och Säkerhetspolisen inrättas. Syftet med lagen är att skapa en heltäckande reglering för övergången från en organisation till en annan där avsikten är att arbetsfördelningen inom polisen inte ska förändras. Paragrafen har behandlats i avsnitt 11.1. Paragrafen reglerar vad som gäller i fråga om beslut som har fattats i den tidigare polisorganisationen efter det att den nya har påbörjat sin verk- Av paragrafen följer också till vem en enskild, en myndighet el- ler någon annan ska vända sig efter omorganisationen i frågor som rör beslut som har fattats eller åtgärder som har vidtagits av någon av de nedlagda myndigheterna, inkluderande Säkerhetspolisen som en del av Syftet med paragrafen är att klargöra att ett beslut eller en åtgärd av en upphörande myndighet ska anses ha fattats respektive vidtagits av den myndighet som efter omorganisationen ska handlägga denna typ av ärenden. Det innebär exempelvis att ansvaret för skadeståndsanspråk för tidigare vidtagna åtgärder flyttas till den nya myndigheten. I de flesta frågor är det som övertar de nedlagda myndigheternas uppgifter, men vissa frågor kommer på samma sätt som att vara Säkerhetspolisens uppgift. Genom att beslut fattade av de gamla myndigheterna anses fattade av de nya myndigheterna kommer t.ex. beslut i förvaltningsärenden som har fattats av att fortsätta att gälla även efter det att myndigheten har upphört. Det gäller exempelvis förordnanden av ordningsvakter och vägtransportledare som meddelats av , som fortsätter att gälla till dess att de löper ut eller återkallas eller upphör på annat sätt. Motsvarande gäller t.ex. medgivande om att använda fingerade personuppgifter som har beslutat med stöd av lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter. Paragrafen omfattar även normbeslut vilket bl.a. innebär att även föreskrifter som meddelat omfattas av regleringen. Av paragrafen följer också vilken myndighet som efter polisens omorganisation ska anses vara den enskildes motpart i en förvaltningsprocess. I 7 a § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291) anges att om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut ska den myndighet som först beslutade i saken vara den enskildes motpart sedan handlingarna i ärendet överlämnats till domstolen. Den bestämmelsen innebär att om en polismyndighet i ett visst län har fattat ett beslut i t.ex. ett tillståndsärende, och den enskilde överklagar beslutet, är den polismyndigheten den enskildes motpart i den kommande domstolsprocessen. När polismyndigheterna upphör och ersätts av kan det uppstå oklarheter om vem som är den enskildes motpart i en domstolsprocess som har inletts men inte avslutats när myndigheten upphör. Motsvarande situationer kan uppkomma om (inkluderande Säkerhetspolisen) eller har fattat ett överklagbart beslut. Genom regleringen i paragrafen finns det alltid någon utpekad myndighet som har rollen som den enskildes motpart i en situation som den beskrivna. Däremot regleras inte var inom respektive myndighet frågan kommer att hanteras. Paragrafen har behandlats i avsnitt 11.1. Övergångsregler för avvecklingen av Paragrafen reglerar vad som ska gälla om det, efter det att den nya polisorganisationen har påbörjat sin verksamhet, finns bestämmelser som föreskriver något om . Tanken är att ordet inte ska finnas kvar i några författningar . Syftet med bestämmelsen är att korrigera eventuella förbiseenden vid författningsändringarna. Bestämmelsen innebär att det som är i föreskrivet i eller annars följer av en lag eller annan författning beträffande efter utgången av 2014 i stället tillämpas på Säkerhetspolisen eller Polismyndig- heten, beroende på vilken av dessa myndigheter som har övertagit uppgiften från den nedlagda myndigheten. Bestämmelsen innebär vidare att de nya myndigheterna då också tar över handläggningen av de ärenden som dittills handlagts av eller av Säkerhetspolisen som en del av styrelsen. Fördelningen görs med utgångspunkt i myndigheternas respektive arbetsuppgifter. Paragrafen har behandlats i avsnitt 11.1. Paragrafen reglerar vad som gäller för bl.a. en ansökan, anmälan eller annan handling, som har lämnats till och som inte har slutbehandlats före utgången av 2014, och för sådana handlingar som ställs till efter , trots att myndigheten har upphört. Av första stycket framgår att ansökningar, anmälningar, handlingar och andra uppgifter i sådana ärenden ska anses ha kommit in till den myndighet – Säkerhetspolisen eller – som övertar handläggningen som dessa kom in till . Det sagda gäller dock endast i de fall där inte hunnit slutbehandla ärendet. Regleringen innebär bl.a. att de bestämmelser som finns om ansökningstider, frister för överklagande och regler om till vem ett överklagande ska lämnas ska tillämpas i förhållande till den nya myndigheten. Om det uppstår fråga om vid vilken av myndigheterna en viss fråga bör handläggas – eller om den bör handläggas av båda myndigheterna – följer det av 6 § förvaltningslagen (1986:223) att myndigheterna ska samråda med varandra. Bestämmelsen får främst betydelse i de fall där ett pågående ärende inte hunnit avslutas innan den nya organisationen påbörjar sin verksamhet men även där ett beslut av den nedlagda myndigheten överklagas efter utgången av 2014. Den kan också få betydelse för frågor om utlämnande av allmän handling. Enligt andra stycket ska en ansökan, anmälan eller annan handling eller uppgift som är ställd till efter det att myndigheten har upphört handläggas av den myndighet som enligt första stycket har övertagit styrelsens uppgift. Paragrafen har behandlats i avsnitt 11.1. Övergångsregler för avvecklingen av polismyndigheterna och Paragrafen reglerar vad som ska gälla om det, efter det att den nya polisorganisationen har påbörjat sin verksamhet, i en lag eller annan författning föreskrivs något angående polismyndigheter eller viss polismyndighet. Tanken är att polismyndigheter inte ska omnämnas i några författningar . Syftet med bestämmelsen är att korrigera eventuella förbiseenden vid författningsändringarna. Bestämmelsen innebär att det som är föreskrivet i lag eller annan författning beträffande polismyndigheter eller viss polismyndighet efter utgången av 2014 i stället tillämpas på . Med viss polismyndighet avses t.ex. den lokala polismyndigheten, polismyndig- 2013/14:110 heten på orten eller andra liknande preciseringar. I dessa fall ska vad som anges om exempelvis den lokala polismyndigheten i stället gälla . Typiska beslut av en polismyndighet som fortsätter att gälla är bl.a. utfärdade pass och tillstånd i vapenärenden. Paragrafen har behandlats i avsnitt 11.1. Paragrafen reglerar vad som ska gälla för handläggningen av oavslutade ärenden när polismyndigheterna och upphör till följd av polisens omorganisation. Ansökningar, anmälningar, handlingar och andra uppgifter i sådana ärenden – som inte hunnit slutbehandlas före utgången av 2014 – ska anses ha kommit in till som dessa kom in till någon av de nedlagda myndigheterna. Det innebär att de bestämmelser om ansökningstider, frister m.m. som finns i lagstiftningen ska tillämpas i förhållande till den nya myndigheten. Paragrafen har behandlats i avsnitt 11.1. 14.2Förslaget till lag om elimineringsdatabasen I paragrafen anges att får föra ett register över DNA- profiler kallat elimineringsdatabasen. Av första stycket framgår att elimineringsdatabasen förs i syfte att stärka kvaliteten i den forensiska DNA-verksamheten. Syftet med elimineringsdatabasen är, som framgår av andra stycket, att kunna upptäcka och utreda kontamineringar. Med kontaminering avses här när det gäller brottsplatsspår att DNA:t i spåret sammanblandats med för brottsutredningen ovidkommande DNA från en i och för sig behörig person någonstans i hanteringen. Kontamineringar kan inträffa från det att polisen har kommit till en brottsplats till det att laboratorieundersökningen av brottsplatsspåren är avslutad. Med kontaminering avses inte att DNA i ett spår är sammanblandat med annat DNA som kan ha funnits på platsen före brottstillfället, eller DNA som har tillförts efter brottet men innan polisen kom till platsen. När det gäller prov som tagits av en person i syfte att få fram hans eller hennes DNA-profil kan kontaminering framför allt bestå i att DNA från den som har tagit provet eller som analyserat det sammanblandats med DNA från den provtagne. Ett spår eller ett prov kan kontamineras på flera olika sätt. DNA kan exempelvis överföras från personer som hanterar spårsäkring på en brottsplats eller från personer som utför undersökningar av material eller prover vid . Vid DNA-analysen kan en kontaminering uppstå genom att det material som används inte är DNA-fritt, utan innehåller DNA från t.ex. personer som tillverkat eller förpackat materialet. Ytor och föremål i ett laboratorium kan också bära DNA, både från personal som arbetar med DNA-analyser och från personer som befunnit sig i lokalerna av andra skäl, exempelvis lokalvårdare DNA-profiler från brottsplatsspår och DNA-prover får därför jämföras med elimineringsdatabasen för att utesluta att spåret eller provet har blivit kontaminerat. Databasen får enbart användas för att upptäcka och utreda kontamine- Det innebär att uppgifter i databasen aldrig får användas för att ut- Av tredje stycket framgår att vissa begrepp som används i lagen har samma betydelse som i polisdatalagen (2010:361). nerna av begreppen DNA-profil och DNA-analys. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.2 och 8.3.3. I paragrafen, som har införts efter förslag från Lagrådet, tydliggörs att lagen gäller utöver personuppgiftslagen (1998:204). Det innebär att per- sonuppgiftslagen ska tillämpas om inte förevarande lag innehåller avvi- Eftersom elimineringsdatabasen inte får användas för att utreda brott är polisdatalagen (2010:361) inte tillämplig. Frågan behandlas i avsnitt 8.3.2. I paragrafen regleras innehållet i elimineringsdatabasen. I första stycket anges att databasen får innehålla DNA-profiler från per- soner som genom att komma i kontakt med material eller prover som ska bli föremål för DNA-analys eller lokaler där sådana analyser utförs riske- rar att kontaminera dessa. Av 8 och 9 §§ framgår vilka personer som av- ses och att dessa är skyldiga att lämna prov för DNA-analys. I andra stycket föreskrivs att DNA-profiler som registreras endast får ge information om identitet, dvs. vem DNA-profilen avser, och inte om Det är samma förutsättningar som gäller för DNA-profiler som registreras i och utredningsregistret en- ligt 4 kap. polisdatalagen (2010:361). Av tredje stycket framgår att elimineringsdatabasen får innehålla upp- gift om vem DNA-profilen avser. I 14 § upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter bl.a. om vilka som ska ha tillgång till elimineringsdatabasen. gången till identitetsuppgifterna i elimineringsdatabasen begränsas. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.3.4. Behandling av uppgifter i databasen I paragrafen regleras hur uppgifter i elimineringsdatabasen får behandlas. I första stycket behandlas jämförelser mellan oidentifierade brottsplats- spår och elimineringsdatabasen. rium har tagit fram en DNA-profil från ett brottsplatsspår jämförs pro- filen först med DNA-profiler från prover som har tagits fram inom ramen för den aktuella brottsutredningen och som kan avse misstänkta, måls- ägande eller andra. Överensstämmer inte DNA-profilen med någon av dessa kända DNA-profiler betraktas den som oidentifierad och läggs in i spårregistret, om den uppfyller de uppställda kvalitetskraven. Av 1 § framgår att DNA-profiler i elimineringsdatabasen enbart får behandlas för att upptäcka och utreda kontamineringar i samband med DNA-analyser och hantering av DNA-spår. Jämförelsen mellan ett oidentifierat brottsplatsspår och elimineringsdatabasen måste därför göras innan en jämförelse görs med övriga spår i spårregistret. Jämförelsen får endast göras . Skulle det då visa sig att DNA-profilen tillhör någon som finns i elimineringsdatabasen ska den inte läggas in i spårregistret, då spårregistret enligt 4 kap. 5 § polisdatalagen (2010:361) endast får innehålla DNA-profiler som inte kan hänföras till en identifierbar person. En överensstämmelse mellan en DNA-profil från ett spår och en DNA-profil i databasen får utredas i syfte att förbättra rutiner vid DNA-analyser och hantering av DNA-profiler men får inte användas i brottsutredningen. Den myndighet som har begärt analys av spåret underrättas om att spåret överensstämmer med en DNA-profil som finns i elimineringsdatabasen och att ett utlåtande angående spåret därför inte kan lämnas. Om man vid analysen av ett prov får fram DNA-profiler från flera personer och en av DNA-profilerna överensstämmer med en DNA- profil i elimineringsdatabasen får utlåtande självklart lämnas angående övriga DNA-profiler. I andra stycket regleras jämförelser mellan personprover i en brottsutredning och elimineringsdatabasen. Personprover kan komma från skäligen misstänkta, målsägande och andra inblandade eller vara frivilligprover från exempelvis räddningstjänstpersonal. Prover som har tagits med stöd av 28 kap. får jämföras med DNA-profiler i elimineringsdatabasen. DNA-profiler från andra än misstänkta får inte jämföras med eller registreras i något av DNA-registren. Det saknar därför betydelse när jämförelsen med DNA-profiler i elimineringsdatabasen görs. DNA-profiler från misstänkta får däremot registreras i utredningsregistret eller . Eftersom elimineringsdatabasen inte får användas för att utreda brott ska jämförelsen med DNA-profiler i databasen göras innan en DNA-profil från en misstänkt läggs in i utredningsregistret eller . Jämförelsen får endast göras .