prop · H103129 · 2014-03-12 00:00:00 — Se vidare kommentaren till 9 § angående vad som avses med offentlig användning. Med allmän folkrätt avses här sedvanerätten. Sedvanerätt uppstår om staters gemensamma handlingssätt, dvs. statspraxis, utvecklar sig till en sedvana som också grundar sig på en rättsövertygelse hos staterna. En sedvanerättslig norm är som huvudregel bindande för världens samtliga stater. Se vidare avsnitt 6 angående den sedvanerättsliga utvecklingen på området. Genom hänvisningen till de konventioner och protokoll som anges i 1 § tydliggörs att det finns bestämmelser om kännetecken i och deras tilläggsprotokoll I–III samt kulturkonventionen som är relevanta för lagens tillämpning. Vilka artiklar som främst är relevanta framgår av kommentarerna till 2 och 4–7 §§. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 6. 4 § Militär sjukvård och militär själavårdspersonal får använda kännetecknen i 2 § 1–4. Svensk militär sjukvård och själavårdspersonal får använda endast kännetecknet i 2 § 1. Ett kännetecken i 2 § 2–4 får dock användas tillfälligt om det kan förstärka skyddet. Paragrafen reglerar den militära sjukvårdens och själavårdspersonalens möjligheter att använda de skyddade kännetecknen för sjukvård och själavård. Paragrafen motsvarar delvis 1 § lag om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. men ändras för att anpassas till tilläggsprotokoll III till . Övervägandena finns i avsnitt 7.2. I första stycket anges att den militära sjukvården och den militära själavårdspersonalen får använda kännetecknen i 2 § 1–4, dvs. det röda korset, den röda kristallen, den röda halvmånen och det röda lejonet och solen. Första stycket gäller inte bara svensk militär sjukvård och själavårdspersonal utan också utländsk militär sjukvård och själavårdspersonal som agerar på svenskt territorium. Med militär sjukvård avses enligt och tilläggsprotokoll I främst sjukvårdsformationer, sjukvårdsanstalter, sjukvårdspersonal som används för uppsökande, omhändertagande, transport eller vård av sårade och sjuka, personal som utbildats för att vid behov tjänstgöra som biträdande sjukvårdare eller sjukbärare samt materiel och sjuktransporter (artiklarna 19, 20, 24, 25, 33, 35, 36 och 44 i den första och artiklarna 8, 12 och 21 i tilläggsprotokoll I). Vidare omfattas motsvarande objekt och personer till sjöss (artiklarna 22, 27, 28, 36 och 39 i den andra samt artiklarna 8, 22 och 23 i tilläggsprotokoll I). I vissa fall kan också sjukvårdszoner omfattas (artikel 23 i den första ). Med militär själavårdspersonal avses enligt tilläggsprotokoll I personal, såsom militärpräster, som uteslutande ägnar sig åt sin själavårdsverksamhet och som är knuten till de väpnade styrkorna eller till sjukvårdsenheter eller sjuktransporter som tillhör en part i konflikten Prop. 2013/14:129 (artikel 8.3.d i tilläggsprotokoll I). Kännetecknen får användas i skyddande syfte under väpnade konflikter samt för utmärkning för detta syfte även i fredstid (artikel 44 första stycket i den första ). Användning i skyddande syfte innebär användning av ett kännetecken för att utmärka eller skydda personer och objekt som har skydd enligt den humanitära rätten. Kännetecknet ska vara stort i förhållande till den person eller det objekt som skyddas. Användning i skyddande syfte ska skiljas från användning i utmärkande syfte, se vidare kommentaren till 5 §. I övrigt följer de närmare förutsättningarna för hur kännetecknen får användas av och deras tilläggsprotokoll (främst artiklarna 38–44 i den första , artiklarna 41–44 i den andra , artikel 18 i tilläggsprotokoll I, artiklarna 3 och 4 i annex I till tilläggsprotokoll I, artikel 12 i tilläggsprotokoll II samt artiklarna 1 och 2 i tilläggsprotokoll III). Enligt andra stycket får den svenska militära sjukvården och själavårdspersonalen endast använda det röda korset som permanent kännetecken. Sjukvården och själavårdspersonalen kan också tillfälligt använda den röda kristallen, den röda halvmånen eller det röda lejonet och solen i stället för det röda korset. En förutsättning för en sådan användning är att den kan förstärka skyddet. Det ska alltså vara fråga om användning i skyddande syfte. Möjligheten till tillfällig användning bygger på artikel 2.4 i tilläggsprotokoll III och är tänkt att kunna utnyttjas i situationer där det röda korset inte ger ett lika bra skydd som ett annat kännetecken. Det kan för svensk del röra sig om t.ex. situationer där svenska trupper deltar i fredsfrämjande insatser i konfliktområden där det röda korset är ifrågasatt av politiska eller religiösa skäl (se även 7 § om gemensamt kännetecken vid insatser under FN:s överinseende). Även utländsk militär sjukvård och själavårdspersonal kan ha rätt att tillfälligt använda ett annat kännetecken än det permanenta, om det skulle aktualiseras på svenskt territorium. Det följer av att första stycket i paragrafen inte är begränsat till användning av något särskilt av kännetecknen samt den internationella rätt som 3 § hänvisar till. Om svensk militär sjukvård och själavårdspersonal tillfälligt använder ett annat kännetecken med stöd av förevarande stycke, får kännetecknet också användas av en svensk nationell förening om en sådan förening biträder den militära sjukvården (5 § andra stycket). Detsamma gäller, efter tillstånd, sådan förening som avses i 5 § tredje stycket. Denna möjlighet till tillfällig användning av ett kännetecken i skyddande syfte följer av att föreningarna ska likställas med den militära sjukvården när de används för samma uppgifter (artiklarna 26, 27 och artikel 44 första stycket i den första ). 5 § Internationella rödakorsorganisationer och nationella föreningar som är knutna till dem får använda kännetecknen i 2 § 1–4. En svensk nationell förening får använda endast kännetecknet i 2 § 1. Kännetecknet i 2 § 2 får dock användas tillfälligt om detta på grund av särskilda omständigheter är påkallat för att underlätta arbetet. Om föreningen biträder den militära sjukvården, får föreningen därutöver tillfälligt använda ett kännetecken 2013/14:129 som den militära sjukvården tillfälligt använder för att förstärka skyddet enligt 4 § andra stycket. Första stycket gäller också för andra föreningar som har till uppgift att biträda den militära sjukvården under en väpnad konflikt. En svensk förening får använda endast kännetecknet i 2 § 1. Sådan användning kräver tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Tillståndet får också avse tillfällig användning av ett annat kännetecken som den militära sjukvården tillfälligt använder för att förstärka skyddet enligt 4 § andra stycket. Paragrafen, som utformas efter Lagrådets förslag, reglerar den internationella rödakors- och rödahalvmånerörelsens möjligheter att använda de skyddade kännetecknen för sjukvård och själavård. Paragrafen motsvarar delvis 2 § första stycket lag om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. men ändras för att anpassas ytterligare till och tilläggsprotokoll I– III. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Av första stycket följer att de internationella rödakorsorganisationerna, dvs. och Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen, och de nationella föreningar som är knutna till dem får använda kännetecknen i 2 § 1–4, dvs. det röda korset, den röda kristallen, den röda halvmånen och det röda lejonet och solen. De internationella rödakorsorganisationerna och deras bemyndigade personal har alltid rätt att använda kännetecknen (artikel 44 tredje stycket i den första ). Sådan användning får ske i skyddande eller utmärkande syfte, både under en väpnad konflikt och i fredstid. Användning i skyddande syfte innebär användning av ett kännetecken för att utmärka eller skydda personer eller objekt som har skydd enligt den humanitära rätten. Kännetecknet ska vara stort i förhållande till den person eller det objekt som skyddas. Med utmärkande syfte avses att ett kännetecken används för att visa att en person eller ett objekt tillhör den internationella rödakors- och rödahalvmånerörelsen. Användningen skiljer sig från användning i skyddande syfte genom att den inte får signalera något skydd och att kännetecknet ska vara av liten storlek. De internationella rödakorsorganisationerna och deras personal får i vissa fall också använda den röda kristallen. En förutsättning är att det föreligger exceptionella omständigheter och att det kan underlätta arbetet (artikel 4 i tilläggsprotokoll III). Om de erkända nationella rödakors- och rödahalvmåneföreningarna biträder den militära sjukvården, ska de likställas med sjukvårdspersonalen. Föreningarna får då också använda kännetecknet på samma sätt som militären i skyddande syfte för att märka ut och skydda objekt eller personer, t.ex. sjukhus och sjukvårdspersonal (artiklarna 26 och 27 och artikel 44 första stycket i den första ). De erkända nationella föreningarna får dessutom i fredstid använda kännetecknen i utmärkande syfte för sin verksamhet, under förutsättning att det är förenligt med nationell rätt och de principer som fastställs av de internationella rödakorskonferenserna (artikel 44 andra stycket i den första ). Om verksamheten fortsätter under en väpnad konflikt, får användningen inte anses medföra skydd. Kännetecknet ska därför vara av relativt liten storlek och får inte anbringas på armbindlar eller hustak. De erkända nationella föreningarna kan också bedriva civil sjukvård och omfattas då av regleringen i 6 §. De principer som föreningarna har att agera i förenlighet med utgörs främst av de bestämmelser för de nationella föreningarnas användning av rödakors- och rödahalvmånemärket som antogs av den 20:e internationella rödakors- och rödahalvmånekonferensen i 1965 och som har reviderats 1991. Vidare finns beslut från de internationella rödakors- och rödahalvmånekonferenserna om hur användningen av kännetecknen får gå till. Slutligen innehåller rödakors- och rödahalvmånerörelsens stadgar bestämmelser som har bäring på föreningarnas användning av kännetecknen (Statutes of the International Red Cross and Red Crescent Movement, som antogs av den 25:e internationella rödakorskonferensen och som ändrats 1995 och 2006). Av stadgarna följer bl.a. att en förutsättning för att en nationell förening ska erkännas av är att föreningen är den enda nationella föreningen i en konventionsstat (artikel 4). Regeringen har konstaterat att Svenska Röda Korset är den enda nationella rödakorsföreningen i (Ju2007/7313/L3). Enligt andra stycket får en svensk nationell förening det röda korset som permanent kännetecken. Bestämmelsen är ny i förhållande till lag och innebär att en sådan förening inte längre behöver ha tillstånd av regeringen i det enskilda fallet för att använda det röda korset. En svensk nationell förening kan också tillfälligt använda den röda kristallen i utmärkande syfte. En förutsättning är att det på grund av särskilda omständigheter är påkallat för att underlätta arbetet (jfr artikel 3.3 i tilläggsprotokoll III). Ett byte till den röda kristallen får endast ske undantagsvis, t.ex. om användningen av det röda korset är förenad med risker. En svensk nationell förening får också tillfälligt använda något av kännetecknen i 2 § 2–4 i skyddande syfte i de fall föreningen biträder den militära sjukvården som tillfälligt använder ett sådant kännetecken enligt 4 § andra stycket. Denna möjlighet till tillfällig användning av ett kännetecken i skyddande syfte har sin grund i att de erkända nationella föreningarna ska likställas med den militära sjukvården när de används för samma uppgifter (artiklarna 26 och 27 och artikel 44 första stycket i den första ). Se också kommentaren till 4 § andra stycket. Utländska erkända nationella föreningar har också rätt att tillfälligt använda ett annat kännetecken än det permanenta, om det skulle aktualiseras på svenskt territorium. Det följer av att första stycket i paragrafen inte är begränsat till användning av något särskilt av kännetecknen samt den internationella rätt som 3 § hänvisar till. I tredje stycket anges att andra föreningar som har till uppgift att biträda den militära sjukvården under en väpnad konflikt får använda kännetecknen i 2 § 1–4. Sådan användning kan ske i skyddande syfte, på motsvarande sätt som för den militära sjukvården som föreningarna biträder, se kommentaren till 4 §. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 2 § andra stycket lag men ändras för att tydliggöra att föreningarna i vissa fall tillfälligt kan använda ett annat kännetecken än det röda korset och att utländska 2013/14:129 föreningar kan använda kännetecknen på svenskt territorium. Ordet krig ersätts också med det mer heltäckande uttrycket väpnad konflikt. Det införs vidare en möjlighet för regeringen att delegera tillståndsgivningen. Med andra föreningar avses andra frivilliga hjälpföreningar än de nationella rödakors- och rödahalvmåneföreningarna, om de har erkänts och bemyndigats av vederbörande regering och underställts för krigsmakten gällande lagar och reglementen (artikel 26 i den första ). Svenska föreningar som omfattas av förevarande stycke får som huvudregel endast använda det röda korset. Sådan användning kräver tillstånd. Tillståndet får också avse tillfällig användning av ett kännetecken i 2 § 2–4 om föreningen biträder den militära sjukvården som tillfälligt använder ett sådant kännetecken, se kommentaren till 4 § andra stycket. 6 § Civil sjukvård får använda märkena i 2 § 1–4 under en väpnad konflikt. Svensk civil sjukvård får använda endast märket i 2 § 1. kräver tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Om det finns särskilda skäl och föreningen har lämnat samtycke, får svensk civil sjukvård använda märket i 2 § 1 för utmärkning i fredstid av fordon som används som ambulanser och för att visa hjälpstationer som uteslutande är avsedda för avgiftsfri vård av sårade och sjuka. Sådan användning kräver tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen reglerar den civila sjukvårdens möjligheter att använda de skyddade kännetecknen för sjukvård och själavård. Paragrafen motsvarar delvis 2 § andra stycket lag om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. men ändras för att anpassas ytterligare till och tilläggsprotokoll I–III. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. I första stycket anges att civil sjukvård, dock endast under väpnade konflikter, får använda de märken som avses i 2 § 1–4, dvs. det röda korset, den röda kristallen, den röda halvmånen och det röda lejonet och solen. Däremot får inte benämningarna användas. Första stycket gäller inte bara svensk civil sjukvård utan också utländsk civil sjukvård som agerar på svenskt territorium. Med civil sjukvård avses sjukhus, andra sjukvårdsenheter, sjukvårdspersonal och sjukvårdstransporter (artiklarna 18 och 20–22 i den fjärde samt artiklarna 8, 12, 15 och 18 i tilläggsprotokoll I). Även räddningstjänst vid kusten omfattas (artiklarna 27 och 43 i den andra samt artikel 22 i tilläggsprotokoll I). För svensk del avses med räddningstjänst vid kusten sådan verksamhet som anges i 4 kap. 3 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Med sjukvårdsenhet avses sådana anstalter och andra enheter som är upprättade i medicinskt syfte för uppsökande, omhändertagande, transport, diagnos eller behandling – inbegripet första hjälpen – av sårade, sjuka och skeppsbrutna, eller för förebyggande av sjukdom. Bland annat omfattas sjukhus och andra liknande enheter, blodtransfusionscenter, preventivmedicinska center och institut, sjukvårdsdepåer samt sjukvårds- och läkemedelslager som tillhör sådana enheter (artikel 8.e i tilläggsprotokoll I). Viss själavårdspersonal som är knuten till sjukvården omfattas också (artiklarna 8.d och 15.5 i tilläggsprotokoll I). I vissa fall kan också sjukvårdszoner omfattas (artikel 14 i den fjärde ). Den civila sjukvårdens användning av kännetecknen får ske endast under väpnade konflikter. I detta kan även ingå vissa förberedande åtgärder som vidtas inför en väpnad konflikt. Det kan främst handla om att måla tak på sjukhus eller andra sjukvårdsenheter så att de skyddas vid utbrottet av en väpnad konflikt. Med väpnad konflikt avses både internationella och icke-internationella väpnade konflikter, se kommentaren till 1 §. Se tredje stycket angående möjligheten att undantagsvis få tillstånd till att utmärka ambulanser och vissa hjälpstationer med rödakorsmärket i fredstid. I andra stycket anges att den svenska civila sjukvården endast får använda rödakorsmärket. Det finns alltså inte någon möjlighet att använda sig av de andra erkända märkena. Vidare anges att det krävs tillstånd av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer för användningen av det röda korset. Sådant tillstånd kan också ges till en sådan förening som anges i 5 § andra stycket om föreningen bedriver civil sjukvård. Enligt tredje stycket kan, om det finns särskilda skäl och föreningen har lämnat samtycke till det, tillstånd att använda rödakorsmärket också avse utmärkning i fredstid av fordon som används som ambulanser och för att visa hjälpstationer som uteslutande är avsedda för avgiftsfri vård av sårade och sjuka. Med hjälpstation avses sådana stationer som ger första hjälpen i nödsituationer. Kraven på särskilda skäl och samtycke från Svenska Röda Korset är nyheter i förhållande till lag och utgör ytterligare förtydliganden av vad som gäller enligt artikel 44 fjärde stycket i den första . Genom kravet på särskilda skäl markeras att tillstånd för sådan användning endast ska lämnas undantagsvis. Sådan användning får endast ske i utmärkande syfte och alltså inte i skyddande syfte. Kännetecknet ska vara relativt litet. 7 § Sjukvård och själavårdspersonal som deltar i en insats under överinseende får gemensamt använda ett av kännetecknen i 2 § 1–4. Svensk sjukvård och själavårdspersonal får använda ett sådant gemensamt kännetecken endast om regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har lämnat samtycke till det. Paragrafen reglerar möjligheten för en insats under FN:s överinseende att använda ett gemensamt kännetecken. Paragrafen saknar motsvarighet lag om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. och har sin grund i artikel 5 i tilläggsprotokoll III till . Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Av första stycket framgår att sjukvård och själavårdspersonal som deltar i en insats under FN:s överinseende gemensamt får använda ett av de skyddade kännetecknen för sjukvård och själavård, dvs. det röda korset, den röda kristallen, den röda halvmånen eller det röda lejonet och solen. Syftet är att möjliggöra för multinationella insatser under FN:s 2013/14:129 överinseende att använda ett gemensamt kännetecken. Första stycket gäller inte bara svensk sjukvård och själavårdspersonal utan också utländsk sjukvård och själavårdspersonal som agerar på svenskt territorium. Begreppet insats under FN:s överinseende är avsett att fånga in en bred variation av uppdrag. Det är menat att omfatta olika former av fredsinsatser, vilket inbegriper såväl fredsbevarande som fredsframtvingande insatser. Insatser som utförs utan mandat från FN faller däremot utanför paragrafens tillämpningsområde. Själva FN får inte heller använda kännetecknet utan det är sjukvården och själavårdspersonalen i de nationella styrkorna som deltar i FN-insatsen som har rätt till användningen. Paragrafen har sin betydelse vid militära insatser. Det finns inte någon begränsning att användningen bara ska vara tillfällig. Bestämmelsen skiljer sig därigenom från den militära sjukvårdens och själavårdspersonalens möjlighet att använda ett kännetecken de normalt inte använder med stöd av 4 § andra stycket. Ett byte av kännetecken vid FN-insatser förutsätter att samtliga stater som deltar i insatsen samtycker. Av andra stycket framgår att svensk sjukvårds och själavårdspersonals användning av ett kännetecken enligt paragrafen kräver att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har samtyckt till det. 8 § Kännetecknen i 2 § 5–7 får användas endast efter tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen reglerar möjligheten att använda de internationella kännetecknen för civilförsvar, för anläggningar och installationer som innehåller farliga krafter och för kulturegendom. Bestämmelsen i paragrafen är delvis ny i förhållande till lag om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. men motsvaras såvitt avser kännetecknet för civilförsvar av 4 § lag. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Enligt paragrafen krävs det tillstånd för att få använda kännetecknen i 2 § 5–7. Sådant tillstånd lämnas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Se kommentaren till 2 § 5–7 angående de närmare förutsättningarna för användning av dessa kännetecken. 9 § Den som i strid med denna lag använder ett kännetecken i 2 § för varor, tjänster eller verksamheter eller för utmärkning på skyltar, anslag eller liknande döms för otillåten användning av kännetecken i den internationella humanitära rätten till böter eller fängelse . Detsamma gäller den som i näringsverksamhet på annat sätt använder ett sådant kännetecken i strid med denna lag. Första stycket gäller också den som använder ett kännetecken som kan förväxlas med ett kännetecken i 2 §. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Paragrafen innehåller straffbestämmelser vid otillåten användning av de skyddade kännetecknen och motsvarar i huvudsak 5 § lag om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar m.m. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. I första stycket finns en uppräkning av när det är straffbart att använda sig av ett kännetecken som avses i 2 §. Straffansvaret omfattar offentlig, framför allt kommersiell, användning av kännetecknen i fredstid, men kan också omfatta annan användning (såväl i fredstid som under en väpnad konflikt). Någon ändring i detta avseende är inte tänkt i förhållande till lag (jfr prop. 1953:142 s. 50). Missbruk som utgör en svår överträdelse av den humanitära rätt som är tillämplig under en väpnad konflikt kan utgöra folkrättsbrott enligt 22 kap. 6 § . Regeringen föreslår i prop. 2013/14:146 en ny lag om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser som bl.a. ska ersätta 22 kap. 6 § . Förslaget innebär att användning av de skyddade kännetecknen som sker i strid med allmän folkrätt och som leder till död eller allvarlig personskada kan utgöra krigsförbrytelse om övriga förutsättningar är uppfyllda. Vilka kännetecken som är skyddade framgår av 2 § – dvs. det röda korset, den röda kristallen, den röda halvmånen, det röda lejonet och solen samt de internationella kännetecknen för civilförsvar, för anläggningar och installationer som innehåller farliga krafter och för kulturegendom. Med kännetecken menas både märke och benämning. För straffbarhet krävs att användningen skett i strid med lagen. Av 3 § framgår att endast sådan användning av kännetecknen som är förenlig med 4–8 §§, allmän folkrätt och bestämmelser om kännetecken i de konventioner och protokoll som anges i 1 § är tillåten. Lagen tar endast sikte på sådan användning som sker offentligen, dvs. Rent privat användning är alltså inte straffbar. En användning av ett kännetecken som sker på enskild plats men inför allmänheten, t.ex. genom att det kan uppfattas genom ett fönster som vetter åt gatan, kan omfattas av straffansvaret. Otillåten användning kan ske av såväl fysiska som juridiska personer. När användaren är en juridisk person gäller ansvaret den som enligt svensk rätt är ansvarig för den juridiska personen i straffrättsligt avseende. Det är straffbart att använda ett skyddat kännetecken för varor, tjänster eller verksamheter. Både användning i och utom näringsverksamhet omfattas. Med användning för verksamheter avses användning av näringskännetecken, dvs. sådana kännetecken under vilka näringsidkare driver sin verksamhet (jfr 1 § första stycket firmalagen [1974:156]). Det är sålunda straffbart att ta in ett skyddat kännetecken i ett varu- eller näringskännetecken.