prop · H103146 · 2014-02-25 00:00:00 — 5.om brottet begåtts inom område som inte tillhör någon stat och förövats mot svensk medborgare, svensk sammanslutning eller enskild inrättning eller mot utlänning med hemvist i , 6.om brottet är kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage, penningförfalskning, försök till sådana brott, olovlig befattning med kemiska vapen, olovlig befattning med minor, osann eller ovarsam utsaga inför en 8 § 1986:645. 2Senaste lydelse 2010:636. terroristbrott enligt 2 § lagen brott, brott som avses i 5 § samma brott, brott som avses i 5 § samma lag eller om brottet riktats mot lag, brott enligt lagen (2014:000) om straff för folkmord, brott mot krigsförbrytelser, uppvigling som bestått i en omedelbar och folkmord eller om brottet riktats 7. om det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet är fängelse eller däröver. 1.utvecklar, producerar eller på annat sätt förvärvar, lagrar eller bibehåller kemiska vapen eller överför, direkt eller indirekt, kemiska vapen till någon, 2.använder kemiska vapen, 3.deltar i militära förberedelser för användning av kemiska vapen, kravallbekämpning som en metod kravallbekämpning som en metod för krigföring döms, om gärningen för krigföring döms för olovlig inte är att bedöma som befattning med kemiska vapen till fängelse i högst , om befattning med kemiska vapen till gärningen inte är att bedöma som fängelse i högst . (2014:000) om straff för folkmord, Som kemiska vapen enligt första stycket 1–3 ska anses sådant som definieras som kemiska vapen i konvention om förbud mot utveckling, produktion, innehav och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring. Är brottet grovt, döms till fängelse i högst eller på livstid. Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen varit ägnad att i väsentlig grad bidra till utveckling, produktion eller spridning av kemiska vapen eller till att sådana vapen används mot människor. 3 Senaste lydelse 2009:396. använder, utvecklar, använder, utvecklar, (truppminor), (truppminor), befattning med minor till fängelse befattning med minor till fängelse i högst , om gärningen inte i högst , om gärningen inte är att bedöma som folkrättsbrott. är att bedöma som krigsförbrytelse enligt lagen (2014:000) om straff Första stycket gäller endast minor som avses i konventionen om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (truppminor) samt om deras förstöring. Sådan befattning med minor som är tillåten enligt den konvention som avses i andra stycket utgör inte brott. Är brottet grovt döms till fängelse i högst eller på livstid. Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen väsentligt bidragit till att minor kommit att användas på ett sätt som inneburit fara för många människors liv eller hälsa. Bestämmelserna i detta kapitel om bortfallande av påföljd gäller inte för 1. mord eller dråp enligt 3 kap. 1 eller 2 §, 6 § andra stycket, 3. folkmord enligt 1 (1964:169) om straff för folkmord, 2. folkmord, krigsförbrytelse enligt 1, 2 eller 11 § lagen (2014:000) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser, 4. terroristbrott enligt 3 § 1 eller 3. terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen 2 jämförd med 2 § lagen 5. försök till brott som avses i 1, 4. försök till dessa brott. 3 eller 4. Har någon begått brott som avses i första stycket innan han eller hon fyllt tjugoett år, gäller dock bestämmelserna om bortfallande av påföljd i detta kapitel. Denna lag träder i kraft . 4Senaste lydelse 2009:396. 5Senaste lydelse 2010:60. Bestämmelserna i 35 kap. 2 § tillämpas även på gärningar som utgör folkmord, försök till detta brott och grov krigsförbrytelse som har begåtts före ikraftträdandet, om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. 2013/14:146 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1703) Härigenom föreskrivs att 22 kap. 6 c § lagen (1998:1703) om ändring i ska ha följande lydelse. Den som i strid med Förenta Den som i strid med Förenta fullständigt förbud mot kärn- fullständigt förbud mot kärn- sprängningar deltar i eller på annat sprängningar deltar i eller på annat sätt medverkar till utförandet av en sätt medverkar till utförandet av en någon annan kärnsprängning döms någon annan kärnsprängning döms fängelse i högst , om fängelse i högst , om gärningen inte är att bedöma som gärningen inte är att bedöma som (2014:000) om straff för folkmord, Är brottet grovt, döms till fängelse i högst eller på livstid. Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen haft stor betydelse för kärnsprängningen eller om gärningen inneburit fara för människor eller för egendom av särskild betydenhet. 6 Senaste lydelse 2009:398. 2.4Förslag till lag om ändring i polisdatalagen (2010:361) Härigenom föreskrivs att 4 kap. 7 och 14 §§ polisdatalagen (2010:361) ska ha följande lydelse. Uppgifter i ska gallras senast när uppgifterna om den registrerade gallras ur belastningsregistret enligt lagen (1998:620) om belastningsregister. Uppgifter i utredningsregistret ska gallras senast när uppgifterna om den registrerade får föras in i eller när förundersökning eller åtal läggs ned, åtal ogillas, åtal bifalls men påföljden bestäms till enbart böter eller när den registrerade har godkänt ett strafföreläggande som avser enbart böter. Uppgifter i spårregistret ska gallras senast efter registreringen. Sådana uppgifter ska dock gallras senast efter registreringen om uppgifterna hänför sig till utredningar om 1. mord eller dråp enligt 3 kap. 1 eller 2 § , 2. folkrättsbrott enligt 2. folkmord, 6 § andra stycket , mänskligheten eller grov krigsför- brytelse enligt 1, 2 eller 11 § lagen (2014:000) om straff för folkmord, 3. folkmord enligt 1 (1964:169) om straff för folkmord, 4.terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, eller 5.försök till brott som avses i 1, 3 eller 4. 3.terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, eller 4.försök till dessa brott. Uppgifter i fingeravtrycks- eller signalementsregister om en misstänkt person ska gallras senast efter det att uppgifter om personen gallrats ur misstankeregistret som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister och ur belastningsregistret som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister. Uppgifter som inte kan hänföras till en identifierbar person ska gallras senast efter registreringen. Sådana uppgifter ska dock gallras senast efter registreringen om uppgifterna hänför sig till utredningar om 1. mord eller dråp enligt 3 kap. 1 eller 2 § , 2. folkrättsbrott enligt 22 kap. 2. folkmord, 6 § andra stycket , enligt 1, 2 11 § lagen (2014:000) om straff 3. folkmord enligt 1 (1964:169) om straff för folkmord, 4.terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, eller 5.försök till brott som avses i 1, 3 eller 4. 3.terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, eller 4.försök till dessa brott. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för uppgifter som hänför sig till utredningar om folkrättsbrott enligt 22 kap. 6 § andra stycket eller utredningar om folkmord enligt 1 § lagen (1964:169) om straff för folkmord eller försök till sådant brott. 2.5Förslag till lag om ändring i lagen (2012:179) om straff för olovlig befattning med klusterammunition Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (2012:179) om straff för olovlig befattning med klusterammunition ska ha följande lydelse. lagrar, överlåter, till för in lagrar, överlåter, till för in eller från för ut eller från för ut högst , om gärningen inte är högst , om gärningen inte är enligt lagen (2014:000) om straff Med klusterammunition avses i denna lag sådan klusterammunition samt sådana explosiva substridsdelar från spridningskapslar fästa vid luftfartyg som avses i konventionen om klusterammunition. Sådan befattning med klusterammunition samt explosiva substridsdelar som är tillåten enligt den konvention som avses i andra stycket utgör inte brott. Är brottet grovt döms till fängelse i högst eller på livstid. Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen väsentligt bidragit till att klusterammunition kommit att användas på ett sätt som inneburit fara för många människors liv eller hälsa. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Romstadgan för (Romstadgan) antogs vid en diplomatkonferens i . Genom Romstadgan inrättades en permanent internationell domstol för utredning och lagföring av vissa allvarliga internationella brott (). tillträdde stadgan (prop. 2000/01:122, bet. 2000/01:JuU30 och 2000/01:KU13y, rskr. 2000/01:284). Efter att 60 stater anslutit sig till stadgan trädde den i kraft . Med ett tillträde till Romstadgan följer vissa folkrättsliga förpliktelser. Det gäller bl.a. rättsligt samarbete med . har uppfyllt nämnda förpliktelse genom bl.a. lagen (2002:329) om samarbete med (prop. 2001/02:88, bet. 2001/02:JuU17, rskr. 2001/02:224) som trädde i kraft . Vissa frågor om immunitet och privilegier för personer med anknytning till domstolen såsom bl.a. domare, åklagare, registrator, andra tjänstemän vid domstolen, försvarare och vittnen har behandlats i lagstiftningsärendet om tillträde till avtalet om immunitet och privilegier för (prop. 2003/04:171, bet. 2004/05:JuU8, rskr. 2004/05:23). Vidare innehåller Romstadgan vissa bestämmelser om straffrättslig lagstiftning. Det får göras skillnad mellan stadgans s.k. huvudbrott, dvs. folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser (artiklarna 5–8), och brott mot Internationella brottmålsdomstolens rättskipning (artikel 70). När det gäller artikel 70 innehåller stadgan ett åtagande för anslutande stater att utvidga sina straffrättsliga bestämmelser om brott mot den interna rättskipningen till att omfatta motsvarande gärningar riktade mot domstolens rättskipning. Nödvändiga bestämmelser har förts in i bl.a. . Bestämmelserna trädde i kraft (prop. 2008/09:226, bet. 2009/10:JuU4, rskr. 2009/10:81). Regeringen gav en särskild utredare uppdraget att bl.a. se över den svenska straffrättsliga lagstiftningen när det gäller sådana internationella brott som enligt folkrätten ska föranleda individuellt straffrättsligt ansvar (dir. 2000:76). Vid översynen skulle innehållet i Romstadgan och den för straffrätten relevanta utvecklingen inom folkrätten i övrigt särskilt beaktas. Utredaren fick vidare i uppdrag att se över lagstiftningen om svensk straffrättslig domsrätt och att, med utgångspunkt i 2 kap. , göra en systematisk översyn av denna i syfte att åstadkomma en samlad, överskådlig och lättillämpad reglering. Utredningen antog namnet Internationella straffrättsutredningen. Betänkandet Internationella brott och svensk jurisdiktion (SOU 2002:98) överlämnades . En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandets lagförslag, i nu relevanta delar, finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (Ju2002/7754/L5). Romstadgan finns i bilaga 4 samt ändringar i denna antagna i bilaga 5 respektive 6, se avsnitt 5.5.4. finns i bilaga 7 jämte tillägg till dessa, föranlett av de nya artiklarna 8:2 e (xiii)–(xv) i stadgan, i bilaga 8. För att komplettera beredningsunderlaget har ett utkast till Remissinstanserna har, förutom att ges tillfälle att yttra sig över remissen i dess helhet, ombetts att yttra sig över ett mindre antal särskilt utpekade förslag. Utkastets lagförslag finns i bilaga 9 och en förteckning över remissinstanserna i bilaga 10. (Ju2002/7754/L5). Utredningens förslag om slopande av preskription såvitt avser folkmord, brott mot mänskligheten och grov krigsförbrytelse har delvis behandlats i lagstiftningsärendet om avskaffande av preskription för vissa allvarliga brott (prop. 2009/10:50, 2009/10:JuU10, 2009/10:180). Ändringarna trädde i kraft . från preskriptionsreglerna gjordes då för bl.a. folkmord enligt lagen (1964:169) om straff för folkmord och folkrättsbrott, grovt brott, enligt 22 kap. 6 § andra stycket . I detta lagstiftningsärende behandlas utredningens förslag till ny lag om internationella brott och därmed sammanhängande frågor. Utredningens förslag rörande 2 kap. m.m. behandlas endast i den mån de är relevanta för ärendet. Frågan om innehåll och utformning m.m. bereds vidare i Utredningens övervägande i fråga om införande av ett särskilt straffstadgande avseende tortyr behandlas inte heller i detta sammanhang. Denna fråga behöver belysas ytterligare. Regeringen avser därför att låta en utredare analysera frågan i särskild ordning. Vidare har en utredare fått i uppdrag att göra en översyn av reglerna om åtalsförordnande i 2 kap. med utgångspunkt att ansvaret för prövningen av frågan om åtalsförordnande som huvudregel flyttas från regeringen till den myndighet som regeringen utser. Uppdraget ska redovisas och regeringens avsikt är att presentera förslag som kan träda i kraft . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 11. Lagrådets yttrande finns i bilaga 12. Lagrådet har haft synpunkter framförallt i fråga om konkurrens mellan fullbordade brott och försöksbrott i den föreslagna lagen om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser samt vissa synpunkter av författningsteknisk karaktär. Synpunkterna, som behandlas i avsnitten 9.2.4, 11.8.3, 11.9.5 samt 18, har i allt väsentligt följts och föranlett vissa ändringar i förhållande till lagrådsremissens förslag. Övriga förslag i lagrådsremissen har lämnats utan erinran av Lagrådet. I förhållande till lagrådsremissens förslag har det dessutom gjorts ett par redaktionella ändringar. 2013/14:146 4 Folkrätten brukar definieras som sammanfattningen av de rättsregler som gäller för stater i deras inbördes, offentligrättsliga förhållanden. Folkrätten är således primärt staternas och statssamfundens rättsordning och reglerar i första hand förhållanden och uppträdanden mellan stater och i vissa fall mellanstatliga organisationer, såväl i fred som i krig. Det folkrättsliga regelverket är en del av den internationella rättsordningen och täcker flera rättsområden. Folkrätten, i nu relevant hänseende, kan delas in i tre huvuddelar; fredens, krigets och konfliktpreventionens folkrätt. Oavsett tillstånd av fred eller väpnad konflikt gäller de mänskliga rättigheterna. Under vissa förutsättningar får stater inskränka eller avvika från en del av dessa rättigheter om det är påkallat av ett extremt nödläge som hotar en stats existens. Ett sådant nödläge kan föreligga t.ex. vid en väpnad konflikt, se vidare avsnitt 4.6. Fredens folkrätt innefattar bl.a. de mänskliga rättigheterna, (FN:s) stadga och de regler som anger grunden för det institutionaliserade samarbetet mellan stater på områdena för havsrätt, internationell miljörätt, rymdrätt, traktaträtt, diplomatisk rätt samt de många mellanstatliga avtal som berör ekonomi, handel, telekommunikationer, transporter och post m.m. Konfliktpreventionens folkrätt, som utgör en del av fredens folkrätt, omfattar regler som syftar till att motverka uppkomsten och påverka genomförandet av en väpnad konflikt. Hit hör regler om fredlig lösning av tvister och våldsförbudet med tillhörande aggressions- och interventionsförbud. Till krigets folkrätt (den internationella humanitära rätten) hör primärt tre regelkomplex som reglerar förhållandena under väpnade konflikter. Den humanitära rätten syftar till att begränsa det lidande som väpnade konflikter orsakar som militära behov av handlingsfrihet i syfte att försätta motpartens soldater ur stridbart skick och vinna över en fiende beaktas. Inom rättsområdet återfinns också neutralitets- och ockupationsrätten. Området behandlas närmare i avsnitt 4.5. Nedan följer en översiktlig redovisning av de grundläggande dragen i folkrätten som är relevanta för denna reform. Det gäller bl.a. hur folkrätt uppstår, utvecklingen av det straffrättsliga området internationellt sett och en sammanfattande beskrivning av området mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt. Reglerna i det internationella rättssystemet skapas av stater. regler och principer baseras på sedvanerätt och traktatbaserad rätt, som också utgör folkrättens primära rättskällor. Vidare är rättspraxis och doktrin av relevans vid fastställande av gällande rätt på området. Hur en stats bundenhet av en viss folkrättslig regel uppkommer skiljer sig åt beroende på om den är baserad på sedvane- eller traktaträtt. 4.2.1Sedvanerätt/Allmän folkrätt Sedvanerätt, som i det följande används synonymt med allmän folkrätt, uppstår om staters gemensamma handlingssätt, dvs. statspraxis, utvecklar sig till en sedvana som också grundar sig på en rättsövertygelse hos staterna. För att en sedvana ska kunna kvalificeras som juridiskt bindande krävs för det första att det objektivt kan konstateras en kontinuerlig statspraxis (usus). Det är staters regelbundna handlande som i objektivt hänseende bildar underlaget för regeln. Det är inte endast statschefers och regeringars ageranden som kan skapa statspraxis; varje statsorgan som handlägger frågor av internationell betydelse kan bidra. Därmed innefattas lagstiftande organ, domstolar, diplomater, militära myndigheter och förvaltningsmyndigheter. För det andra krävs att handlandet grundar sig på en övertygelse om att staten är folkrättsligt förpliktad att företa handlingen eller att den är folkrättsligt tillåten (opinio juris sive necessitatis). En sedvanerättslig norm är som huvudregel bindande för världens samtliga stater och i vissa fall för mellanstatliga organisationer. En stat kan undvika bundenhet endast i de fall staten redan innan, och under hela den tid som den sedvanerättsliga regeln utvecklats och gjorts gällande, har motsatt sig regeln i statssamfundet. Sedvanerätten är visserligen bindande för alla stater men i huvudsak ändå dispositiv. Stater kan således sluta avtal som avviker från den. Viss sedvanerätt är dock av sådan grundläggande och tvingande natur att den inte kan avtalas bort (s.k. jus cogens). Det gäller t.ex. våldsförbud samt förbuden mot folkmord, tortyr och användning av biologiska vapen. har genomfört en studie i syfte att klarlägga gällande sedvanerättsliga regler inom den humanitära rätten, se närmare avsnitt 4.5.1. Sedvanerätten kompletteras av internationella överenskommelser mellan nationer. Sådana kan ingås mellan två (bilaterala avtal) eller flera stater (multilaterala avtal) och har olika benämningar t.ex. konventioner, fördrag eller avtal. Som ett sammanfattande begrepp används ofta traktater. Traktater är i princip endast bindande för parterna. Ett system av likartade traktater eller sådana med mycket stor anslutning kan emellertid ge upphov till sedvanerätt som blir bindande även för andra än dem som ingått traktaten. En multilateral traktat tillkommer ofta genom en internationell förhandling där staterna förhandlar fram ett instrument som därefter kan undertecknas (här bortses från överenskommelser som får direkt verkan t.ex. förordningar inom Europeiska Unionen [EU]). Undertecknandet innebär endast undantagsvis att traktaten träder i kraft och blir juridiskt bindande. Vanligen förutsätter ikraftträdandet att ett visst antal stater ratificerar, dvs. Detta utgör normalt det slutliga steget i anslutningen till en traktat och det är oftast genom ratifikation som staten förbinder sig i förhållande till instrumentet. Den traktabaserade rätten utgör en viktig bas för de regler och principer som utvecklas till sedvanerätt. Oavsett om en traktat utgör en del av sedvanerätten eller inte, är anslutna stater dock folkrättsligt bundna av traktaten. Enskilda som subjekt inom folkrätten Allmänt om framväxten av ett individuellt Historiskt sett har endast stater kunnat hållas ansvariga för ageranden i strid med folkrätten. Som huvudregel kan sägas att folkrätten därmed inte heller har grundat förpliktelser för enskilda individer. emellertid inneburit avsteg från denna regel och även enskilda har i allt större omfattning förutsatts ha skyldigheter inom det folkrättsliga Möjligheterna att ställa enskilda till svars för vissa allvarliga brott mot grundläggande folkrättsliga regler har därmed fått I modern tid tog denna utveckling fart efter slut bl.a. genom inrättandet av de två krigsförbrytartribunalerna i och samt genom antagandet av FN:s konvention om förebyggande och bestraffning av brottet folkmord (folkmordskonventionen, 1964:10), som redan när den antogs ansågs utgöra sedvanerätt. viktigt led i utvecklingen utgjordes av antagande (och i visst fall revidering) av Genèvekonvention I angående förbättrande av sårades och sjukas behandling vid stridskrafterna i fält, Genèvekonvention II angående förbättrande av behandlingen av sårade, sjuka och skeppsbrutna tillhörande stridskrafterna till sjöss, Genèvekonvention III angående krigsfångars behandling samt Genèvekonvention IV angående skydd för civilpersoner under krigstid (I–IV, i fotnoter angivna som GK I–IV). stater att vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder för att fastställa verksamma straffpåföljder för personer som begått eller gett befallning om svåra överträdelser av regelverket. Frågan om inrättande av en internationell permanent brottmålsdomstol väcktes i anslutning till . Ämnet togs upp på nytt under men efter att inledningsvis ha fått gott stöd lades projektet åt sidan under det s.k. . Det politiska klimatet omöjliggjorde ytterligare framsteg på området. medlemmar var inte villiga att inrätta en överstatlig brottmålsdomstol, särskilt inte som ett fristående organ under generalförsamlingen. ökade emellertid antalet interna konflikter i utomeuropeiska områden och uppstod en stark internationell reaktion bl.a. mot olika typer av grym krigföring. Röster höjdes mot att allvarliga överträdelser av folkrätten begångna inom dessa typer av konflikter skulle förbli ostraffade. Det restes även krav på en tydligare reglering icke-internationella väpnade konflikter. resulterade i att två tilläggsprotokoll till framförhandlades (tilläggsprotokollen I och II, i fotnoter angivna som TP I och II). De kompletterar konventionerna i fråga om skydd för offren i internationella (tilläggsprotokoll I) respektive icke-internationella väpnade konflikter (tilläggsprotokoll II). 4.3.2Särskilt om inrättandet av Jugoslavien- och Rwandatribunalerna blev det uppenbart att det begicks en rad mycket allvarliga brott mot folkrätten som folkmord, tortyr, systematiska våldtäkter, massavrättningar och fördrivning av stora grupper människor i dåvarande och . Detta ledde till krav på ökade möjligheter att lagföra enskilda. För att säkerställa utredning och eventuell lagföring beslutade respektive 1994 att inrätta icke-permanenta internationella tribunaler; Internationella tribunalen för lagföring av personer som är ansvariga för allvarliga brott mot internationell humanitär rätt begångna på f.d. territorium (Jugoslavientribunalen), med säte i , och för lagföring av personer som är ansvariga för folkmord och andra allvarliga kränkningar av internationell humanitär rätt, begångna på territorium, och för lagföring av rwandiska medborgare skyldiga till folkmord och andra liknande brott som har begåtts på grannländernas territorium mellan och (Rwandatribunalen), med säte i (se 1993/94:142 och 1995/96:48 samt lag [1994:569] om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt). brottmålsdomstolen sedan inrättandet av krigsförbrytartribunalerna i Det är också den första tribunal som säkerhetsrådet Domstolen har jurisdiktion över allvarliga överträdelser av , kränkningar av lag eller sedvanerätt som gäller för väpnad konflikt samt folkmord och brott mot mänskligheten, som begåtts efter inom territoriet för det . Beträffande krigsförbrytelser är Jugoslavientribunalen behörig att döma