prop · H10382 · 2014-02-04 00:00:00 — Särbestämmelser finns t.ex. för EES-medborgare och deras familjemedlemmar. Med EES-medborgare avses en utlänning som är medborgare i en EES-stat (1 kap. 3 b § UtlL och 1 kap. 4 § UtlF). Vem som anses som familjemedlem till en EES-medborgare framgår av 3 a kap. 2 § UtlL. Med familjemedlem till EES-medborgare avses en utlänning som följer med eller i ansluter sig till en EES- medborgare och som är make eller sambo till EES-medborgaren, släkting i rakt nedstigande led till EES-medborgaren eller till hans eller hennes make eller sambo, om släktingen är beroende av någon av dem för sin försörjning eller är , eller släkting i rakt uppstigande led till EES-medborgaren eller till hans eller hennes make eller sambo, om släktingen är beroende av någon av dem för sin försörjning. Bland reglerna för EES-medborgare finns vissa regler som endast gäller för nordiska medborgare. Utlänningslagen och utlänningsförordningen innehåller också andra särbestämmelser, t.ex. för flyktingar och andra skyddsbehövande, för utlänningar med permanent uppehållstillstånd och för diplomater m.fl. 4.3Specialbestämmelser för EES-medborgare och deras familjemedlemmar För EES-medborgare och deras familjemedlemmar gäller som nämnts ovan ett antal särbestämmelser. De flesta av bestämmelserna har sin grund i rörlighetsdirektivet. Direktivet finns i bilaga 8. Rörlighetsdirektivet genomfördes i svensk rätt genom författningsändringar som trädde i kraft . Författningsändringarna innebar bl.a. att den tidigare ordningen med uppehållstillstånd för EES- medborgare och deras familjemedlemmar avskaffades. I stället infördes begreppet uppehållsrätt, som innebär en rätt att vistas i landet utan föregående prövning. Uppehållsrätten inträder automatiskt under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda. Författningsändringarna innebar också att personer med uppehållsrätt fick ett utökat skydd mot avvisning och utvisning. I propositionen 2013/14:81 Uppföljning av rörlighetsdirektivets genomförande, som beslutats av regeringen som denna proposition, lämnas förslag till lagändringar med 2013/14:82 anledning av en uppföljning av vissa delar av rörlighetsdirektivets genomförande i svensk rätt. 4.3.2Inresa, vistelse och arbete En utlänning som reser in i eller vistas i ska enligt huvudregeln i 2 kap. 1 § UtlL ha pass. Undantag från kravet på pass gäller för nordiska medborgare. Vid inresa gäller dock undantaget endast om den nordiska medborgaren reser eller har rest in i direkt från en Schengenstat (2 kap. 8 § UtlL). Av 2 kap. 1 § UtlF följer vidare att en utlänning som är medborgare i en Schengenstat och som kommer till direkt från en sådan stat inte behöver ha pass vid inresa eller vistelse i landet. För en utlänning som är EES-medborgare gäller ett identitetskort som pass vid EES-medborgarens ankomst till och utresa från samt han eller hon har rätt att vistas här, om kortet utvisar medborgarskap och har utfärdats av en behörig myndighet i det land som EES-medborgaren är medborgare i (2 kap. 17 § UtlF). I 2 kap. 3 § UtlL anges att en utlänning som reser in i eller vistas i ska ha Schengenvisering eller nationell visering, om han eller hon inte har uppehållstillstånd, har ställning som varaktigt bosatt eller återtas enligt 6 a kap. 14 § UtlL. Kravet på visering gäller inte nordiska medborgare (2 kap. 8 § UtlL). Kravet gäller inte heller andra EES- medborgare under förutsättning att de har hemlandspass, har ett identitetskort som utvisar medborgarskap och som är utfärdat av behörig myndighet eller är upptagna i ett kollektivpass som är utfärdat av behörig myndighet (3 kap. 1 § UtlF). Undantag från viseringskravet gäller också för vissa familjemedlemmar till EES-medborgare. Enligt 3 kap. 1 § UtlF är utlänningar som har uppehållskort eller permanent uppehållskort som har utfärdats i eller av behörig myndighet i en annan EES-stat undantagna från kravet på visering. Dessutom finns undantag från viseringskravet i rådets förordning (EG) nr 539/2001 av om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav2. En utlänning som vistas i mer än ska enligt huvudregeln i 2 kap. 5 § UtlL ha uppehållstillstånd om inte visering har beviljats . Kravet på uppehållstillstånd gäller inte nordiska medborgare och inte heller andra EES-medborgare och familjemedlemmar till EES-medborgare som har uppehållsrätt (2 kap. 8 § UtlL). Bestämmelser om uppehållsrätt finns i 3 a kap. UtlL och 3 a kap. UtlF. I 3 a kap. UtlL definieras begreppen uppehållsrätt och familjemedlem till 2 EGT L 81, 21.3.2001, s. 1 (Celex 32001R0539). Där finns också huvudreglerna om uppehållsrätt och Prop. 2013/14:82 permanent uppehållsrätt samt bestämmelser om vilka administrativa formaliteter som i vissa fall kan krävas av en utlänning som har uppehållsrätt (registrering och ansökan om uppehållskort). I 3 a kap. UtlF finns bestämmelser om bibehållen uppehållsrätt, permanent uppehållsrätt i vissa fall samt bevis om uppehållsrätt m.m. Enligt 2 kap. 7 § UtlL ska en utlänning som ska arbeta i på grund av anställning här eller utomlands ha arbetstillstånd. Kravet på arbetstillstånd gäller inte nordiska medborgare. Det gäller inte heller andra EES-medborgare och familjemedlemmar till EES-medborgare som har uppehållsrätt (2 kap. 8 § UtlL). I 8 kap. 1 och 2 §§ UtlL finns bestämmelser om avvisning på formella och materiella grunder. De formella grunderna anges i 8 kap. 1 § UtlL och innebär bl.a. att en utlänning får avvisas om han eller hon saknar pass när det krävs pass för inresa eller vistelse i . I 8 kap. 1 § UtlL anges också att en utlänning får avvisas om han eller hon inte uppfyller de krav för inresa som föreskrivs i artikel 5 i . De materiella grunderna har tagits in i 8 kap. 2 § UtlL och innebär att en utlänning får avvisas t.ex. om det kan antas att han eller hon kommer att sakna tillräckliga medel för vistelsen i eller i något annat nordiskt land som han eller hon tänker besöka eller för hemresan. I 8 kap. 2 § UtlL anges också att en utlänning får avvisas om han eller hon på grund av tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas komma att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i eller i något annat nordiskt land.3 För EES-medborgare och deras familjemedlemmar finns särskilda bestämmelser avseende både de formella och de materiella grunderna. Av 8 kap. 1 § andra stycket UtlL följer att en EES-medborgare inte får avvisas på den grunden att han eller hon saknar pass, om EES- medborgaren på annat sätt än genom innehav av pass kan styrka sin identitet. Detsamma gäller en EES-medborgares familjemedlem som inte själv är EES-medborgare. Enligt 8 kap. 1 § tredje stycket UtlL får en EES-medborgare och hans eller hennes familjemedlemmar inte heller avvisas enbart på den grunden att han eller hon inte uppfyller vad som sägs i artikel 5.1 c i i fråga om tillräckliga medel för uppehälle. I fråga om de materiella grunderna följer av 8 kap. 2 § tredje stycket UtlL att avvisningsgrunden om avsaknad av tillräckliga medel inte gäller för en EES-medborgare och hans eller hennes familjemedlemmar. Avvisning får dock ske, av andra än arbetstagare, 3 Beträffande olovlig underrättelseverksamhet kan nämnas regeringens proposition 2013/14:51 Förstärkt skydd mot främmande makts underrättelseverksamhet, som innefattar förslag till ändringar i 19 kap. . Bland annat föreslås att ett nytt brott ska införas, olovlig underrättelseverksamhet mot . 2013/14:82 egenföretagare, arbetssökande samt dennes familjemedlemmar, om någon av dem efter inresan i visar sig utgöra en belastning för biståndssystemet enligt socialtjänstlagen (2001:453). I 8 kap. 3 § UtlL anges tre fall då avvisning inte får ske. En utlänning får inte avvisas, om han eller hon vid ankomsten till hade eller därefter har haft uppehållstillstånd som har upphört att gälla. Avvisning får inte heller ske på den grunden att utlänningen saknar uppehållstillstånd, om han eller hon under tid då sådant tillstånd krävs för vistelse i i stället har haft men inte längre har uppehållsrätt. En utlänning som har uppehållsrätt får inte avvisas. De två sistnämnda fallen då avvisning inte får ske tar sikte på EES-medborgare och deras familjemedlemmar. En utlänning som har uppehållsrätt får enligt 8 kap. 7 a § UtlL utvisas ur av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Om utlänningen för beslutet om utvisning har permanent uppehållsrätt, får han eller hon dock utvisas endast om det finns synnerliga skäl för det. En EES-medborgare som är barn eller som har vistats i under de tio närmast föregående åren, får utvisas endast om beslutet är oundgängligen nödvändigt av hänsyn till allmän säkerhet. I 8 kap. 8–14 §§ UtlL finns bestämmelser om utvisning på grund av brott. För EES-medborgare och deras familjemedlemmar finns särskilda bestämmelser i 8 kap. 12 § UtlL. En nordisk medborgare som hade varit bosatt i när åtal väcktes får utvisas på grund av brott endast när det finns synnerliga skäl. Detsamma gäller för en utlänning som har permanent uppehållsrätt. En EES-medborgare som är barn eller som har vistats i under de tio närmast föregående åren, får utvisas på grund av brott endast om beslutet är oundgängligen nödvändigt av hänsyn till allmän säkerhet. När en fråga uppkommer om utvisning av en EES-medborgare eller hans eller hennes familjemedlem på grund av hänsyn till allmän ordning och säkerhet, ska enligt 8 kap. 17 a § UtlL hänsyn tas till hans eller hennes anknytning till i enlighet med vad som sägs i 8 kap. 11 § första stycket UtlL. Av 8 kap. 11 § första stycket UtlL framgår att när en domstol överväger om en utlänning bör utvisas på grund av brott, ska den ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Domstolen ska särskilt beakta utlänningens levnadsomständigheter, om utlänningen har barn i och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningen utvisas, utlänningens övriga familjeförhållanden, och hur länge utlänningen har vistats i . Tidsfrist för frivillig återresa och återreseförbud Enligt 8 kap. 18 a § första stycket UtlL ska som huvudregel ett beslut om avvisning eller utvisning innehålla en tidsfrist inom vilken utlänningen frivilligt ska lämna landet (tidsfrist för frivillig avresa). Ett beslut om avvisning eller utvisning av en EES-medborgare eller en familjemedlem till en EES-medborgare ska inte innehålla en tidsfrist för frivillig avresa (8 kap. 18 a § tredje stycket UtlL jämfört med 12 kap. 15 § UtlL, se även Prop. 2013/14:82 prop. 2011/12:60 s. 89). Finns inte förutsättningar att meddela en tidsfrist för frivillig avresa enligt 8 kap. 18 a § UtlL ska en polismyndighets beslut om avvisning och beslut om avvisning eller utvisning förenas med ett återreseförbud, om inte särskilda skäl hänförliga till utlänningens personliga förhållanden talar mot att ett sådant förbud meddelas. Ett beslut om avvisning varigenom en utlänning nekas att resa in i landet ska dock inte förenas med ett återreseförbud (8 kap. 19 § första stycket UtlL). Ett beslut om avvisning eller utvisning som avser en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem får enligt 8 kap. 19 § andra stycket UtlL förenas med ett återreseförbud endast om beslutet har meddelats av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Verkställighet av beslut om avvisning och utvisning I 12 kap. UtlL finns bestämmelser om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. För EES-medborgare och deras familjemedlemmar finns särskilda bestämmelser i 12 kap. 13 a, 15 och 17 §§ UtlL. En ansökan om att verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning tills vidare ska avbrytas (inhibition) medför som huvudregel inte i sig att verkställigheten avbryts. Detta sker först i och med beslutet om inhibition. Om en EES-medborgare eller hans eller hennes familjemedlem efter inresan i har överklagat en polismyndighets beslut om avvisning eller beslut om avvisning eller utvisning och i samband med överklagandet yrkat inhibition av beslutet, får beslutet emellertid inte verkställas innan frågan om inhibition har prövats (12 kap. 13 a § UtlL). I 12 kap. 15 § UtlL finns bestämmelser om när ett beslut om avvisning eller utvisning ska verkställas. Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning av en EES-medborgare eller hans eller hennes familjemedlem som har rest in i får ske tidigast från den dag EES-medborgaren eller familjemedlemmen fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl för att verkställa beslutet. Av 12 kap. 17 § UtlL framgår att om en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott av en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem ska verkställas efter det att avgörandet meddelades, ska polismyndigheten innan beslutet verkställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det vid utredningen kommer fram att omständigheterna har ändrats på ett sådant sätt att utvisningsbeslutet inte längre bör gälla, ska ärendet lämnas över till som med ett eget yttrande ska lämna över ärendet för prövning enligt 12 kap. 16 d § UtlL till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut i fråga om upphävande av utvisningsbeslutet hade kunnat överklagas. Utvisningsbeslutet får i sådant fall inte verkställas innan migrationsdomstolen har avgjort ärendet. Motivering av beslut om nationell visering Vid beslut i fråga om nationell visering får skälen som ligger till grund för beslutet utelämnas. En utlänning som inte är EES-medborgare eller medborgare i men som omfattas av , har dock alltid rätt till motivering av ett beslut i fråga om nationell visering om beslutet går utlänningen emot (13 kap. 10 § UtlL). Överklagande av beslut om nationell visering En myndighets beslut om avslag på en ansökan om nationell visering eller om återkallelse av nationell visering får som huvudregel inte överklagas. Undantag gäller dock bl.a. för utlänningar som omfattas av utan att vara EES-medborgare eller medborgare i . Sådana utlänningar får överklaga beslutet till en migrationsdomstol (14 kap. 5 a § UtlL). Muntlig förhandling i migrationsdomstol Bestämmelser om muntlig förhandling i migrationsdomstol finns i 16 kap. 5 § UtlL. För utlänningar som omfattas av gäller särskilda bestämmelser. Enligt dessa bestämmelser ska muntlig förhandling hållas i migrationsdomstol i mål som rör utvisning eller vägran att förnya ett uppehållstillstånd. Även i mål som rör avvisning eller där ansökan om uppehållstillstånd har avslagits ska muntlig förhandling hållas i migrationsdomstol, om det begärs av en utlänning som omfattas av avtalet och som ansökt om uppehållstillstånd. I dessa fall behöver dock muntlig förhandling inte hållas, om detta skulle strida mot den nationella säkerhetens intresse. Skyndsam handläggning av viseringar Enligt 3 kap. 11 § UtlF ska en ansökan om visering från en familjemedlem till en EES-medborgare handläggas skyndsamt. Beräkning av uppehållstillståndsfri tid I 4 kap. 1 § UtlF anges att den tid av under vilken en utlänning enligt 2 kap. 5 § UtlL inte behöver ha uppehållstillstånd vid vistelse i (uppehållstillståndsfri tid) räknas från den tidpunkt då utlänningen reste in i eller in i en annan Schengenstat. Vidare anges att om utlänningen uppehållit sig i eller i en annan Schengenstat före inresan i ska tiden för den vistelsen räknas in i den uppehållstillståndsfria tiden och den sammanlagda vistelsen inom Schengenområdet får inte överstiga av räknat från första inresedag. För EES-medborgare och deras familjemedlemmar ska enligt 4 kap. 2 § UtlF den uppehållstillståndsfria tiden alltid räknas från inresan i . När ansökan om uppehållstillstånd ska vara gjord Enligt 5 kap. 18 § första stycket UtlL gäller som huvudregel att en utlänning som vill ha uppehållstillstånd i ska ha ansökt om och beviljats ett sådant tillstånd före inresan i . En ansökan om uppehållstillstånd får som huvudregel inte bifallas efter inresan. denna huvudregel finns ett antal undantag. Enligt 4 kap. 17 § UtlF ska en Prop. 2013/14:82 ansökan om uppehållstillstånd av en EES-medborgare eller en familjemedlem till en EES-medborgare kunna bifallas även om utlänningen befinner sig i . Anteckning om inresa och utresa i pass En utlänning som reser in i eller ut från landet över en yttre gräns ska vid kontroll överlämna sitt pass till polismyndigheten. ska anteckna dagen för utlänningens inresa eller utresa i passet. En sådan anteckning ska dock inte göras i ett pass för en EES-medborgare eller i ett pass för en utlänning som har uppehållskort eller permanent uppehållskort (6 kap. 4 § UtlF). Underrättelse till Europeiska unionens råd I 7 kap. 16 § UtlF finns en bestämmelse som endast tar sikte på utlänningar som är EU-medborgare. Om en sådan utlänning ansöker om uppehållstillstånd under åberopande av att han eller hon är flykting, ska underrätta (), som ska underrätta rådet. Handläggning av ansökan om upphävande av återreseförbud Enligt 8 kap. 10 c § UtlF ska ta ställning till en ansökan enligt utlänningslagen om upphävande av ett återreseförbud från en EES- medborgare eller en familjemedlem till en EES-medborgare från det att ansökan lämnades in. Behovet av en tydligare reglering Enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska varje unions- medborgare ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i fördragen och i bestämmelserna om genomförande av fördragen. Rätten till fri rörlighet inom EU preciseras närmare i rörlighetsdirektivet. EU-regleringen innebär att det för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar i stor utsträckning gäller andra regler på det migrationsrättsliga området än för övriga utlänningar. Vid genomförandet av rörlighetsdirektivet ansåg regeringen att med hänsyn till den omfattande reglering som direktivet nödvändiggjorde fanns det flera skäl för att ta in bestämmelserna som reglerar den fria rörligheten i en särskild lag. Det skulle dock kräva en mer grundlig beredning än den som kunde ske i det lagstiftningsärendet varför bestämmelserna inordnades i utlänningslagen (prop. 2005/06:77 s. 58). I utlänningslagen finns bestämmelser som gäller särskilt för EES- medborgare och deras familjemedlemmar dels i ett särskilt kapitel om uppehållsrätt (3 a kap.), dels utspridda i andra kapitel (bl.a. 2, 8 och 12 kap.). EES-medborgare och deras familjemedlemmar omfattas dessutom av bestämmelser som även gäller för andra utlänningar. 2013/14:82 valda författningstekniken innebär att det inte är helt enkelt att överblicka vilka regler i utlänningslagen som gäller för EES-medborgare och deras familjemedlemmar. Det har visat sig särskilt svårt att överblicka vad som gäller i fråga om avvisning och utvisning av EES-medborgare och deras familjemedlemmar. I rörlighetsdirektivet finns vissa allmänna principer som ska gälla vid begränsningar i rätten till inresa och uppehåll av hänsyn till allmän ordning eller säkerhet. Dessa principer har inte uttryckligen angetts i utlänningslagen. De allmänna principerna ska visserligen beaktas (jfr prop. 2005/06:77 s. 77 f, MIG 2009:21 och NJA 2009 s. 559) men det framgår inte tydligt av utlänningslagen. Europeiska kommissionen har vid sin granskning av genomförande av rörlighetsdirektivet haft synpunkter bl.a. på regleringen rörande avvisning och utvisning av unionsmedborgare och deras familjemedlemmar (kommissionens ärende 2011/2060, ärenden Ju2011/4275/L7 och Ju2011/7039/L7, ärende UF2012/39819/RS). Kommissionen gör i denna del gällande att artiklarna 27.1, 27.2 och 28.1 i direktivet inte har genomförts på ett korrekt sätt i svensk rätt. 6Överväganden och förslag för att få en tydligare reglering för EES-medborgare och deras familjemedlemmar Regeringens bedömning: Utlänningslagens grundläggande struktur bör behållas. Bestämmelserna som rör EES-medborgare och deras familjemedlemmar bör inte placeras i ett särskilt kapitel i utlänningslagen eller i en särskild författning. Regleringen bör göras tydligare och mer användarvänlig genom vissa strukturella och andra förbättringar. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar bedömningen eller lämnar den utan invändning. Förvaltningsrätten i framför att de föreslagna ändringarna inte gör utlänningslagen mer tydlig utan en lösning med i vart fall ett eget kapitel för EES-medborgare m.fl. är att föredra. förordar att reglerna om EES-medborgare och deras familjemedlemmar samlas i ett särskilt kapitel i utlänningslagen respektive utlänningsförordningen men har förståelse för de argument som framförs mot detta alternativ. Förvaltningsrätten i och Förvaltningsrätten i påtalar behovet av en generell översyn av utlänningslagstiftningen. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har övervägt fyra olika alternativ för att åstadkomma en tydligare reglering för EES- medborgare och deras familjemedlemmar på det migrationsrättsliga området. Ett alternativ när det gäller lagregleringen är att placera bestämmelserna som gäller för EES-medborgare och deras familjemedlemmar i en särskild lag. Fördelen med den lösningen är att samtliga lagbestämmelser för EES-medborgare och deras familjemedlemmar skulle placeras tillsammans i en lag som endast skulle gälla för dessa utlänningar. Med den lösningen skulle vidare utlänningslagens nuvarande struktur i princip kunna behållas. En nackdel med lösningen är dock att den centrala regleringen på det migrationsrättsliga området skulle splittras upp på två lagar. En annan nackdel hör samman med att EES-medborgare och deras familjemedlemmar inte endast omfattas av särskilda bestämmelser i utlänningslagen utan också av bestämmelser som är generellt utformade så att de gäller för alla utlänningar. Alternativet med en särskild lag förutsätter därför att det görs hänvisningar i den särskilda lagen till de generella bestämmelserna i utlänningslagen eller att det i den särskilda lagen tas in bestämmelser som motsvarar de generella bestämmelserna. Behovet av hänvisningar eller parallella bestämmelser är så omfattande att regeringen bedömer att detta alternativ inte innebär en mer lättillgänglig och överskådlig reglering än nuvarande reglering. Ett annat alternativ för att åstadkomma en tydligare lagreglering är att samla lagbestämmelserna för EES-medborgare och deras familjemedlemmar i ett särskilt kapitel i utlänningslagen. Bestämmelserna för dessa utlänningar skulle således samlas på ett ställe i lagen och därmed vara enklare att hitta än i nuvarande regelverk. Till skillnad från alternativet med en särskild lag innebär detta alternativ inte att den centrala regleringen på det migrationsrättsliga området splittras på två lagar utan den behålls i en lag. En nackdel med denna lösning är emellertid att kapitlet skulle bli mycket omfångsrikt. En annan nackdel är att den nuvarande strukturen i lagen skulle brytas. Kapitlet med regler för EES-medborgare och deras familjemedlemmar skulle i princip bilda en lag inom lagen. Enligt regeringens bedömning innebär inte heller detta alternativ en mer lättillgänglig och överskådlig reglering än nuvarande reglering. Ytterligare ett alternativ är att placera de viktigaste reglerna för EES- medborgare och deras familjemedlemmar i ett särskilt kapitel eller i en särskild författning. En fördel med denna lösning är att de viktigaste reglerna skulle samlas på ett ställe och därmed bli enklare att hitta än i nuvarande regelverk. Eftersom man begränsar sig till den centrala regleringen för EES-medborgare och deras familjemedlemmar skulle regleringens omfång kunna hållas nere. Alternativet med ett särskilt kapitel innebär dock att den nuvarande strukturen i lagen skulle brytas. Det finns dessutom en svaghet i att endast vissa bestämmelser som gäller för EES-medborgare och deras familjemedlemmar placeras i ett eget kapitel eller en egen författning.