prop · H103197 · 2014-03-25 00:00:00 — Sedan den omarbetade Dublinförordningen började tillämpas har denna möjlighet till överföring försvunnit. En grundläggande princip inom det gemensamma europeiska asylsystemet är att en asylansökan ska prövas endast en gång. Den som har förklarats vara alternativt skyddsbehövande i en annan medlemsstat har redan fått sin ansökan om internationellt skydd prövad och beviljad och bör därför inte få ytterligare en prövning av ansökan i . De svenska reglerna bör därför anpassas till det omarbetade asylprocedurdirektivet och den omarbetade Dublinförordningen på så sätt att det blir möjligt att avvisa en asylansökan när sökanden har förklarats vara alternativt skyddsbehövande i en annan EU-stat. En bestämmelse med Prop. 2013/14:197 den innebörden bör alltså föras in i utlänningslagen. Förvaltningsrätten i anför att begreppet alternativt skyddsbehövande inte motsvarar begreppsterminologin i relevant EU- lagstiftning och att det kan finnas anledning att överväga valet mellan begreppet alternativt skyddsbehövande och subsidiärt skyddsbehövande. Som förvaltningsrätten anför valdes begreppet alternativt skyddsbehövande vid genomförandet av det första skyddsgrundsdirektivet. Det är nu ett inarbetat begrepp i den svenska utlänningsrätten och dess användning bör inte orsaka några tolknings- eller tillämpningssvårigheter. Regeringen ser därför inte skäl att i detta sammanhang överväga ett byte av begrepp. Om ett annat begrepp ska införas istället för alternativt skyddsbehövande görs nödvändiga överväganden, som förvaltningsrätten också påpekat, lämpligen i samband med en begreppsmässig översyn av hela utlänningslagen. 7Tillämpliga bestämmelser vid beslut om överföring enligt den omarbetade Dublinförordningen Regeringens förslag: Det som föreskrivs i utlänningslagen om avvisning och utvisning ska i tillämpliga delar också gälla för beslut om överföring enligt den omarbetade Dublinförordningen. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 1 kap. 9 § UtlL gäller vad som föreskrivs om avvisning och utvisning i lagen i tillämpliga delar också för beslut om överföring enligt Dublinförordningen 343/2003. I och med att den omarbetade Dublinförordningen har börjat tillämpas bör 1 kap. 9 § UtlL i stället hänvisa till den förordningen. Regeringens förslag: Författningsförslagen ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska gälla för beslut om överföring enligt Dublinförordningen 343/2003 och för asylansökningar som den förordningen är tillämplig på. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer till viss del med regeringens. I utkastet till lagrådsremiss föreslås att författningsförslagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i anför att det, för att öka begripligheten och därmed förenkla tillämpningen av övergångsbestämmelserna, bör övervägas att uttryckligt ange den tidpunkt från och med vilken asylansökningar omfattas av den omarbetade Dublinförordningen. Förvaltningsrätten i anför att de i utkastet föreslagna övergångsbestämmelserna inte är tillräckligt tydliga i fråga om när den äldre lydelsen av bestämmelserna i 1 kap. 9 § och 5 kap. 1 b § UtlL ska tillämpas. Förvaltningsrätten föreslår att övergångsbestämmelserna kompletteras med vad som framgår av artikel 49 i den omarbetade Dublinförordningen om ikraftträdande och tillämplighet. Skälen för regeringens förslag: Eftersom de föreslagna lagändringarna föranleds av att den omarbetade Dublinförordningen är tillämplig är det angeläget att författningsförslagen kan träda i kraft . Det föreslås därför att författningsförslagen ska träda i kraft . Enligt artikel 49 i den omarbetade Dublinförordningen ska förordningen tillämpas på ansökningar om internationellt skydd som lämnas in från och med i den sjätte månaden efter dess ikraftträdande och ska gälla alla framställningar om övertagande eller återtagande av sökande, oberoende av när ansökan gjordes. Vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som lämnas in före detta datum ska avgöras enligt kriterierna i Dublinförordningen 343/2003. För beslut om överföring enligt Dublinförordningen 343/2003 bör därför 1 kap. 9 § UtlL i sin äldre lydelse fortsatt vara tillämplig. En övergångsbestämmelse med denna innebörd bör därför införas. Eftersom ändringen i 5 kap. 1 b § UtlL hör samman med tillämpligheten av den omarbetade Dublinförordningen bör 5 kap. 1 b § UtlL i dess äldre lydelse alltjämt gälla för asylansökningar på vilka Dublinförordningen 343/2003 är tillämplig. En övergångsbestämmelse med denna innebörd bör därför införas. Förvaltningsrätten i anför att det bör övervägas att uttryckligen ange den tidpunkt från och med vilken asylansökningar omfattas av den omarbetade Dublinförordningen och Förvaltningsrätten i föreslår att övergångsbestämmelserna kompletteras med vad som framgår av artikel 49 i den omarbetade Dublinförordningen om ikraftträdande och tillämplighet. Regeringen konstaterar att det i och för sig är en fördel om det direkt av en övergångsbestämmelse går att utläsa vilken lydelse av en paragraf som ska tillämpas . Vilken lydelse av 1 kap. 9 § och 5 kap. 1 b § UtlL som ska vara tillämplig i det enskilda fallet måste dock göras helt avhängigt av vilken version av Dublinförordningen som är tillämplig. Detta styrs helt av tolkningen av artikel 49 i den omarbetade Dublinförordningen och det är inte lämpligt att fastslå en viss tolkning av artikeln på nationell nivå. Övergångsbestämmelsen i artikel 49 i den omarbetade Dublinförordningen är också utformad på ett sådant sätt att den inte kan tas in ordagrant i svensk lagtext. Den lämpligaste lösningen är därför enligt regeringen att hänvisa till tillämpligheten av Dublinförordningen Prop. 2013/14:197 343/2003 i de aktuella övergångsbestämmelserna i utlänningslagen. 9 Kostnader och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Förslagen i propositionen bedöms inte medföra några kostnader. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen i propositionen innebär att en asylansökan får avvisas på grund av att den sökande har status som alternativt skyddsbehövande i en annan EU-stat. Enligt nu gällande ordning kan i stället en sådan person överföras till den EU-stat som har beviljat status som alternativt skyddsbehövande enligt Dublinförordningen 343/2003 och asylansökan avvisas på den grunden. Därutöver innebär förslagen i propositionen endast att bestämmelserna om avvisning och utvisning i tillämpliga delar också ska gälla för beslut om överföring enligt den omarbetade Dublinförordningen. Förslagen innebär alltså inte några ändringar i sak och bedöms därför inte medföra några kostnader. 9 § Det som föreskrivs om avvisning och utvisning i denna lag gäller i tillämpliga delar också för beslut om överföring enligt och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (omarbetning) (Dublinförordningen). Av paragrafen följer att det som gäller för avvisning och utvisning i tillämpliga delar också gäller för beslut om överföring enligt Dublinförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 7. Ändringen innebär att paragrafen hänvisar till den omarbetade Dublinförordningen istället för Dublinförordningen 343/2003. Bestämmelserna om avvisning och utvisning gäller därmed i tillämpliga delar för beslut om överföring enligt den omarbetade Dublinförordningen. 2013/14:197 5 kap. 1 b § En asylansökan får avvisas om sökanden 1.i en annan EU-stat har förklarats vara flykting eller alternativt skyddsbehövande, 2.i ett land som inte är en EU-stat har förklarats vara flykting eller har motsvarande skydd, om sökanden kommer att släppas in i det landet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas vidare till ett annat land där han eller hon riskerar förföljelse, eller 3.kan sändas till ett land där han eller hon –inte riskerar att utsättas för förföljelse, –inte riskerar att utsättas för dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, –är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon inte har motsvarande skydd, –har möjlighet att ansöka om skydd som flykting, och –har en sådan anknytning till det aktuella landet att det är rimligt för honom eller henne att resa dit. I fall som avses i första stycket 3 får dock ansökan inte avvisas om 1. sökanden har en make, ett barn eller en förälder som är bosatt i och sökanden inte har en lika nära familjeanknytning till det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan ske, eller 2. sökanden på grund av tidigare långvarig vistelse i med uppehållstillstånd eller uppehållsrätt har fått särskild anknytning hit och saknar sådan anknytning eller anknytning genom anhöriga i det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan ske. I paragrafen anges under vilka förutsättningar en asylansökan får avvisas därför att den ska prövas i ett annat land. Övervägandena finns i avsnitt 6. Paragrafen genomför artikel 33.2 a i det omarbetade asylprocedurdirektivet. Av ändringen i första stycket 1 framgår att en asylansökan får avvisas även när sökanden har förklarats vara alternativt skyddsbehövande i en annan EU-stat. Ändringen innebär att bestämmelsen anpassas efter den omarbetade Dublinförordningen. har i dessa fall avvisning av ansökan skett enligt 1 c § om överföring enligt Dublinförordningen 343/2003 har beslutats. Enligt den omarbetade Dublinförordningen kan överföring inte ske i de aktuella fallen. 1.Denna lag träder i kraft . 2.För beslut om överföring enligt rådets förordning (EG) nr 343/2003 av om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat gäller 1 kap. 9 § i sin äldre lydelse. 3.För asylansökningar på vilka rådets förordning (EG) nr 343/2003 av om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat är tillämplig gäller 5 kap. 1 b § i sin äldre lydelse. Andra punkten innebär att 1 kap. 9 § ska tillämpas i sin äldre lydelse för beslut om överföring enligt Dublinförordningen 343/2003. 49 i den omarbetade Dublinförordningen är det kriterierna i Dublinförordningen 343/2003 som avgör vilken medlemsstat som är Prop. 2013/14:197 ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd om ansökan lämnats in före i den sjätte månaden efter den omarbetade Dublinförordningens ikraftträdande. Den omarbetade Dublinförordningen ska tillämpas på ansökningar om internationellt skydd som lämnas in från och med detta datum och ska från och med det datumet gälla alla framställningar om övertagande eller återtagande av sökande, oberoende av när ansökan gjordes. Tredje punkten innebär att 5 kap. 1 b § ska tillämpas i sin äldre lydelse vad gäller asylansökningar på vilka Dublinförordningen 343/2003 är tillämplig. Vilka dessa fall är framgår av artikel 49 i den omarbetade Dublinförordningen. L 180/60 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2013/32/EU av om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (omarbetning) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 78.2 d, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), efter att ha hört , i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Ett antal väsentliga ändringar bör göras av rådets direktiv /85/EG av om miniminor mer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (3). Av tydlighetsskäl bör det direktivet omarbetas. (2)En gemensam asylpolitik, inklusive ett gemensamt euro peiskt asylsystem, är en del av Europeiska unionens mål sättning att gradvis upprätta ett område med frihet, sä kerhet och rättvisa som är öppet för dem som av olika omständigheter legitimt tvingas söka skydd inom unio nen. En sådan politik bör bygga på principerna om so lidaritet och rättvis fördelning av ansvar, inklusive ekono miska konsekvenser, mellan medlemsstaterna. (1) EUT C 24, 28.1.2012, s. 79. (2) ståndpunkt av (EUT C 296 E, 2.10.2012, s. 184) och rådets ståndpunkt vid första behandlingen av (ännu ej offentliggjord i EUT). ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT). (3) EUT L 326, 13.12.2005, s. 13. (3)enades vid sitt särskilda möte i merfors om att arbeta för att skapa ett gemensamt europeiskt asylsystem, grundat på en fullständig och allomfattande tillämpning av Genè vekonventionen om flyktingars rättsliga ställning av , ändrad genom New York-protokollet av (nedan kallad ), och på så sätt bekräfta principen om non-refoulement och på så sätt säkerställa att ingen skickas tillbaka för att bli utsatt för förföljelse. (4)I slutsatserna från fastställs att ett gemen samt europeiskt asylsystem på kort sikt bör omfatta ge mensamma normer för rättvisa och effektiva asylförfaran den i medlemsstaterna och, på , unionsbestäm melser som leder till ett gemensamt asylförfarande i unio nen. (5)Den första etappen av det gemensamma europeiska asyl systemet slutfördes genom antagandet av relevanta rätt sakter enligt fördragen, däribland direktiv /85/EG, som utgjorde en första åtgärd i fråga om asylförfaranden. (6)Vid Europeiska rådets möte an togs Haagprogrammet, som anger de mål som skulle genomföras för området med frihet, säkerhet och rättvisa för perioden –2010. I Haagprogrammet uppmana des Europeiska kommissionen i detta avseende att slut föra utvärderingen av den första etappens instrument, och att förelägga och rådet den andra etappens instrument och åtgärder. I enlighet med programmet är målet med att inrätta ett gemensamt eu ropeiskt asylsystem att fastställa ett gemensamt asylför farande och en enhetlig status som gäller i hela unionen. (7)I den europeiska pakten för invandring och asyl, som antogs , konstaterade rådet att skill naderna är stora mellan medlemsstaterna när det gäller beviljande av skydd och efterlyste nya initiativ, däribland ett förslag om att införa ett enda asylförfarande med gemensamma garantier, och därigenom slutföra in rättandet av det gemensamma europeiska asylsystemet i enlighet med Haagprogrammet. Europeiska unionens officiella tidning L 180/61 (8)Vid Europeiska rådets möte den 10–antogs Stockholmsprogrammet, som upprepade åtagan det att uppnå målet att till 2012 skapa ett gemensamt område för skydd och solidaritet grundat på ett gemen samt asylförfarande och en enhetlig status för dem som beviljats internationellt skydd, med höga skyddsnivåer och rättvisa och ändamålsenliga förfaranden. I Stock holmsprogrammet fastställdes att personer som är i be hov av internationellt skydd måste garanteras tillgång till rättssäkra och effektiva asylförfaranden. Enligt Stock holmsprogrammet bör individer erbjudas likvärdig be handling i fråga om förfaranderegler och fastställande av status, oberoende av i vilken medlemsstat deras ansö kan om internationellt skydd har lämnats in. Målet är att liknande fall bör behandlas lika och leda till samma re sultat. (9)De medel som avdelas för Europeiska flyktingfonden samt för Europeiska stödkontoret för asylfrågor (nedan kallat stödkontoret) bör användas som stöd för medlems staternas ansträngningar när det gäller att genomföra de normer som fastställts för den andra etappen av det gemensamma europeiska asylsystemet, särskilt för de medlemsstater vars asylsystem utsätts för ett särskilt och oproportionellt hårt tryck, främst på grund av deras geografiska läge eller demografiska situation. (10)Vid genomförandet av detta direktiv bör medlemsstaterna ta hänsyn till relevanta riktlinjer som utarbetats av stöd kontoret. (11)För att säkerställa en uttömmande och effektiv prövning av de sökandes behov av internationellt skydd i den mening som avses i och rådets di rektiv 2011/95/EU av om nor mer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa perso ner ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövan de, och för innehållet i det beviljade skyddet (1) bör unionsramen för hur internationellt skydd beviljas eller återkallas utgå från konceptet med ett enda förfarande. (12)Huvudsyftet med detta direktiv är att ytterligare utveckla miniminormerna för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av internationellt skydd för att inrätta ett gemensamt europeiskt asylförfarande i unionen. (13)Tillnärmningen av reglerna om förfaranden för beviljande eller återkallande av internationellt skydd bör bidra till att begränsa sekundära förflyttningar för personer som an söker om internationellt skydd mellan medlemsstaterna (1) EUT L 337, 20.12.2011, s. 9. när sådana förflyttningar motiveras av skillnader i de rättsliga ramarna och att skapa likvärdiga villkor för med lemsstaternas tillämpning av direktiv /95/EU. (14)Medlemsstaterna bör få införa eller bibehålla förmånli gare bestämmelser för tredjelandsmedborgare eller stats lösa personer som ansöker om internationellt skydd i en medlemsstat, om en sådan ansökan anses bygga på för utsättningen att personen i fråga är i behov av interna tionellt skydd i den mening som avses i direktiv /95/EU. (15)När det gäller behandlingen av personer som omfattas av detta direktiv är medlemsstaterna bundna av sina skyl digheter enligt de internationella rättsliga instrument som de är parter i. (16)Det är av yttersta vikt att beslut om alla ansökningar om internationellt skydd fattas på grundval av fakta och, i första instans, av myndigheter vars personal har lämpliga kunskaper eller har erhållit nödvändig utbildning om in ternationellt skydd. (17)För att säkerställa att ansökningar om internationellt skydd prövas och beslut fattas objektivt och opartiskt är det nödvändigt att personal som utför uppgifter inom ramen för de förfaranden som avses i detta direktiv gör detta med vederbörlig respekt för tillämpliga etiska principer. (18)Det ligger i såväl medlemsstaternas som de som ansöker om internationellt skydds intresse att beslut om ansök ningar om internationellt skydd fattas så fort som möj ligt, dock utan åsidosättande av kraven på att en adekvat och fullständig prövning utförs. (19)I syfte att förkorta den totala tidsåtgången för förfarandet i vissa fall bör medlemsstaterna i enlighet med sina na behov kunna vara flexibla och prioritera pröv ningen av en viss ansökan genom att behandla den före andra, tidigare inkomna ansökningar, utan att frångå de för förfarandet normalt tillämpliga tidsfristerna, princi perna och garantierna. (20)Under klart angivna omständigheter där det är sannolikt att en ansökan är ogrundad eller där det föreligger all varlig oro för den nationella säkerheten eller den all männa ordningen bör medlemsstaterna kunna påskynda prövningen, särskilt genom att införa kortare men rim liga tidsfrister för vissa steg i förfarandet, utan att det påverkar en adekvat och fullständig prövning eller sökan dens faktiska tillgång till de grundläggande principer och garantier som föreskrivs i detta direktiv L 180/62 Europeiska unionens officiella tidning (21)Så länge en sökande kan uppvisa godtagbara skäl bör avsaknad av handlingar vid inresan eller användning av förfalskade handlingar i sig inte automatiskt medföra gränsförfaranden eller påskyndade förfaranden. (22)Det ligger också i såväl medlemsstaternas som de sökan des intresse att säkerställa en korrekt bedömning av det internationella skyddsbehovet redan i första instans. Där för bör sökande i första instans erbjudas kostnadsfri in formation om de rättsliga förutsättningarna och förfaran det, med hänsyn till deras särskilda omständigheter. Till handahållandet av sådan information bör bland annat göra det möjligt för sökande att förstå förfarandet bättre och därmed hjälpa dem att följa gällande regler. Det skulle vara oproportionellt att begära att medlemsstaterna tillhandahåller sådan information endast via kvalificerade jurister. Medlemsstaterna bör därför ha möjlighet att an vända de lämpligaste medlen för att tillhandahålla sådan information, till exempel genom icke-statliga organisatio ner, personal vid myndigheter eller särskilda statliga or gan. (23)Sökande som överklagar ett beslut bör på vissa villkor beviljas kostnadsfritt rättsligt bistånd och biträde av per soner som enligt nationell rätt är behöriga att tillhanda hålla sådana tjänster. Sökande bör dessutom under alla faser av förfarandet ha rätt att på egen bekostnad sam råda med juridiska rådgivare och biträden godkända eller tillåtna enligt nationell rätt. (24)Begreppet allmän ordning kan bland annat omfatta en fällande dom för ett allvarligt brott. (25)För att personer som behöver skydd enligt artikel 1 i ska erkännas som flyktingar eller som subsidiärt skyddsbehövande på riktiga grunder, bör alla sökande få faktisk tillgång till förfarandet, möjlighet att samarbeta och effektivt kommunicera med de behö riga myndigheterna för att lägga fram alla relevanta om ständigheter i sitt ärende och de förfarandegarantier som krävs för att de ska kunna föra sin talan genom alla skeden av förfarandet. Dessutom bör förfarandet vid prövning av en ansökan om internationellt skydd åtmin stone ge sökanden rätt att stanna kvar i avvaktan på beslut av behörig myndighet, rätt till tolk för att kunna lägga fram sin sak när han eller hon hörs av myndighe terna, möjlighet att meddela sig med en företrädare för flyktingkommissarie () och med organisationer som tillhandahåller rådgivning till eller biträde för personer som ansöker om internationellt skydd, rätt till korrekt delgivning av beslut och rätt till en saklig och rättslig motivering av beslutet, möjlighet att rådgöra med en juridisk rådgivare eller annan rådgivare samt rätt att under avgörande skeden i förfarandet infor meras om sin rättsliga ställning på ett språk som han eller hon förstår eller rimligen kan förväntas förstå samt, vid ett eventuellt avslag, rätt till ett effektivt rättsmedel inför en domstol eller en tribunal. (26)För att säkerställa faktisk tillgång till prövning bör tjäns temän som först kommer i kontakt med personer som söker internationellt skydd, i synnerhet tjänstemän som övervakar land- eller sjögränser eller som utför gräns kontroller, få relevant information och nödvändig utbild ning i hur man känner igen och hanterar ansökningar om internationellt skydd, varvid hänsyn bland annat ska tas till relevanta riktlinjer som utarbetats av stödkontoret. De bör kunna förse sådana tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som befinner sig på medlemsstaternas territorium – även i gränszoner, i territorialvatten eller i transitzoner – och som ansöker om internationellt skydd med relevanta upplysningar om var och hur ansökningar om internationellt skydd kan lämnas in. När sökanden befinner sig på medlemsstatens territorialvatten bör de få landstiga och få ansökan prövad i enlighet med detta direktiv. (27)Med tanke på att tredjelandsmedborgare och statslösa personer som uttryckt önskan om att ansöka om inter nationellt skydd är personer som ansöker om internatio nellt skydd, bör de uppfylla sina skyldigheter och komma i åtnjutande av sina rättigheter enligt detta direktiv och och rådets direktiv /33/EU av om normer för mottagande av perso ner som ansöker om internationellt skydd (1).