prop · H103184 · 2014-03-18 00:00:00 — Någon konsekvensbeskrivning för miljön bör inte krävas för beviljande av fiskelicens. I stället bör de nuvarande bestämmelserna om att tillgången på fisk ska beaktas när frågan om licens prövas första gången och om möjligheten för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva att det ska finnas en analys av vilken inverkan fiskemetoder och utsättande av fiskarter har på miljön behållas oförändrade. Det bör dock övervägas i ett annat sammanhang om möjligheten att föreskriva att det ska göras en analys av vilken inverkan en fiskemetod eller utsättning av fisk har på miljön bör utvidgas, så att den kan tillämpas även i andra fall än . Regeringens bedömning: Något utbildningskrav för befälhavare bör inte införas. förslag: För att kunna beviljas fiskelicens ska en befälhavare ha genomgått en utbildning om det akvatiska eko- Remissinstanserna: Många remissinstanser tillstyrker eller har inte något att erinra mot att ett utbildningskrav införs i fiskelagen. länsstyrelser, däribland i , i , i län, i och i anser dock att kravet på utbildning ska gälla för alla som deltar i yrkesmässigt fiske och inte kopplas till befälhavaren eller användning av fartyg. i framför att utbildningskravet även bör omfatta VD och styrelseordförande eller motsvarande när licens lämnas till juridiska personer. instämmer i förslaget att befäl- havaren ska ha genomgått utbildning om det akvatiska ekosystemet och delar bedömningen att den ansvariga myndigheten får precisera utbild- anser dock att kravet bör gälla för allt yrkesmässigt fiske och således även avse den som fiskar i närings- verksamhet i någon av de fem med stöd av enskild rätt. Några remissinstanser, bl.a. Kust- och insjöfiskares organisa- tion (SKIFO), och , anser att det måste finnas en möjlighet att få dispens från utbildningskravet för den som har fiskat länge och förvärvat mycket stora kunskaper om den akvatiska miljön. tingsrätt är tveksam till om kunskap hos befälhavaren garanterar att fisket utförs mer i enlighet med miljörättsliga principer . i anser att det är olyckligt att utred- ningen inte har bedömt vad som är en rimlig omfattning på utbildningen. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har föreslagit att en förutsättning för att beviljas licens för yrkesmässigt fiske ska vara att befälhavaren har genomgått utbildning om det akvatiska ekosystemet. Den närmare innebörden av utbildningskravet ska framgå av föreskrifter Prop. 2013/14:184 som meddelas av den ansvariga myndigheten i nära samråd med yrkes- Enligt utredningen bör dock själva utbildningen inte anordnas av myndigheten utan lämpligen av högskolor eller folkhögskolor. Utredningen har motiverat förslaget med att det som ytterst skapar ett miljövänligare fiske är om de som bedriver fisket i största möjliga utsträckning miljöanpassar det. Utvecklingen mot en miljöanpassning bör därför växa fram i den egna näringen med forskning och lagstiftning som stöd. Regeringen delar utredningens bedömning att utbildningsinsatser inom yrkesfisket skulle kunna vara en lämplig väg att gå för att nå ett miljövänligare fiske. Det kan – något som utredningen också har lyft fram – antas att ökad kunskap bidrar till en ökad samsyn på beståndssituationen mellan forskare, myndigheter och yrkesfiskare. behöver mervärdet klargöras tydligare, liksom en eventuell efterfrågan i branschen. Utredningen har inte utrett hur lång utbildningen bör vara eller vilka konsekvenser som ett utbildningskrav får för personer från andra länder som vill verka som befälhavare på ett svenskt fiskefartyg. Utredningen har inte heller närmare övervägt hur kravet på utbildning ska organiseras och finansieras. Regeringen konstaterar att ett lagstadgat krav på utbildning innebär att en utbildning måste finnas på plats trots att kravet kommer att gälla för ett begränsat antal personer. Vidare ska en fiskelicens enligt förslaget även kunna innehas av juridiska personer, varför ett personligt krav på utbildning är mindre lämpligt som en förutsättning för licens. Övriga krav för att beviljas licens är hänförliga till själva fiskeverksamheten. Det finns således inte tillräckligt med underlag för att gå vidare med utredningens förslag. Förutsatt att en sådan verksamhet kan utformas så att den motsvarar ett tydligt behov och efterfrågan från berörda inom branschen avser regeringen att närmare överväga att möjliggöra frivillig utbildning. Ett krav på utbildning bör enligt regeringens mening dock inte införas som förutsättning för att beviljas licens. Regeringens förslag: En fiskelicens och en personlig fiskelicens får återkallas permanent om den har meddelats på grund av felaktiga uppgifter i ansökan eller om innehavaren av licensen inte längre uppfyller kraven på att fisket ska bedrivas i näringsverksamhet. En fiskelicens får dessutom återkallas om innehavaren inte längre uppfyller kravet på att fisket ska ha anknytning till svensk fiskerinäring eller om fartyget är registrerat som fiskefartyg i fartygsregistret. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag när det gäller återkallelse på grund av felaktiga uppgifter i ansökan. föreslår vidare att en fiskelicens ska få 2013/14:184 återkallas om innehavaren av licensen inte längre uppfyller de krav som ställs i den föreslagna licensparagrafen. Remissinstanserna: och i län till- anser att hänvisningen till bestämmelsen om krav för licens bör begränsas till andra krav än att fiske- kapacitet inte överskrids. Detta sistnämnda krav är rimligen endast aktuellt att tillämpa vid beviljande av tillstånd. har inte berört denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Enligt 6 § fiskelagen avses med yrkesmässigt fiske främst fiske som bedrivs med stöd av yrkesfiske- Alla som vill fiska yrkesmässigt, med undantag från utländska fiskare med annat särskilt tillstånd, måste således ha en yrkesfiskelicens. Av 56 § första stycket fiskelagen framgår att en yrkesfiskelicens får återkallas om den har meddelats på grund av felaktiga uppgifter i Enligt 21 § andra stycket fiskelagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om krav på bl.a. fartygstillstånd och särskilt fartygstillstånd. I 2 kap. 20 § fiskeförord- ningen vidareförs detta bemyndigande till Havs- och vattenmyndigheten. I Havs- och vattenmyndighetens föreskrifter (föreskrifter [FIFS 2004:25] om resurstillträde och kontroll på fiskets område) finns bestämmelser om fartygstillstånd (3 kap.) och särskilt fartygstillstånd (3 a kap.). I föreskrifterna finns även bestämmelser om återkallelse av fartygstillstånd och särskilt fartygstillstånd. Ett fartygstillstånd och ett särskilt fartygstillstånd kan återkallas eller begränsas bl.a. om tillståndet har meddelats på grund av felaktiga uppgifter i ansökan eller om villkor i tillståndet har åsidosatts (3 kap. 7 § och 3 a kap. 5 § FIFS 2004:25). Som det har föreslagits i avsnitt 9 ska en yrkesfiskare bara behöva ha Det kan röra sig om antingen en fiskelicens eller en personlig Dessa licenser ersätter dagens yrkesfiskelicens, fartygs- tillstånd och särskilt fartygstillstånd. Den möjlighet som finns enligt gällande rätt att återkalla yrkesfiskelicens, fartygstillstånd och särskilt fartygstillstånd bör i stället gälla fiskelicensen och den personliga Utredningen föreslår att ytterligare en möjlighet till permanent åter- kallelse införs, nämligen att en licens ska kunna återkallas permanent om innehavaren av licensen inte längre uppfyller de krav som ställs för att I den föreslagna 8 § anges att en fiskelicens får beviljas under förutsättning att den fysiska eller juridiska person som ansöker om licens har F-skattsedel, att fisket har anknytning till och att det finns en konsekvensbeskrivning för miljön. I övrigt anges att befäl- havaren på fartyget ska ha genomgått en utbildning om det akvatiska I sista stycket anges att ansökan ska avslås om inte alla krav Därutöver ska ansökan avslås om fiskekapacitet har påpekat att hänvisningen till bestämmelsen om krav för licens bör begränsas till andra krav än kravet att fiskekapacitet inte överskrids. Verket anser att detta sistnämnda krav rimligen endast är aktuellt att tillämpa vid beviljande av tillstånd. Utredningens förslag innebär dock att återkallelse ska ske om inne- inte längre uppfyller de krav som ställs för att bör därför röra sig om krav som innehavaren av licensen kan uppfylla. krav på att medlemsstaterna inte får Prop. 2013/14:184 överskrida sitt referenstak är ett krav riktat till medlemsstaterna. fiskekapacitet inte överskrids är därmed inte ett krav som innehavaren av licens kan uppfylla. Det bör således inte heller vara en grund för att återkalla licensen. Som anges i avsnitt 9.3.4 anser regeringen dessutom att kravet på att fiskekapacitet inte överskrids ska ersättas med att tillämpliga regler för in- och utträde ur flottan beaktas. Detta är ett krav som myndigheten bör beakta när licens beviljas och kan enligt regeringens mening inte senare leda till återkallelse av licens. Det kan enligt regeringens mening vara problematiskt att i en återkallelsebestämmelse hänvisa till krav i en annan paragraf när det inte är helt klart uttryckt vad som utgör sådana krav som kan ligga till grund för återkallelse. Återkallelsen bör i stället utformas på så sätt att de skilda grunderna för återkallelse räknas upp i bestämmelsen. Som anges i avsnitten 9.3.1, 9.3.8 och 9.3.9 bör enligt regeringens mening de krav som har föreslagits på godkännande för F-skatt, konsekvensbeskrivning och utbildning inte genomföras. De kan således inte heller utgöra grunder för återkallelse. Som följer av avsnitten 9.3.1, 9.3.2 och 9.3.3 ska i stället som krav för att en fiskelicens ska beviljas bl.a. gälla att fisket bedrivs i näringsverksamhet, har anknytning till svensk fiskerinäring och att fartyget är registrerat som fiskefartyg i fartygsregistret. När det gäller personliga fiskelicenser ska det krävas att fisket bedrivs i näringsverksamhet. Vissa krav måste således vara uppfyllda för att en licens ska kunna beviljas. Mycket kan hända under licensens giltighetstid. Exempelvis kan ägarsammansättningen i ett bolag som har beviljats fiskelicens förändras genom aktieförsäljning med den följden att anknytningen till svensk fiskerinäring är uppfylld. Det är enligt regeringens mening rimligt att en licens ska kunna återkallas om kraven för licens är uppfyllda. Utredningens förslag i denna del bör därför genomföras. En licens bör således kunna återkallas permanent dels om den har meddelats på grund av felaktiga uppgifter i ansökan, dels om de förutsättningar som ställs upp för att få licens är uppfyllda. 10 Bestämmelser om landningsskyldighet 10.1Bemyndigande att meddela föreskrifter om landningsskyldighet Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att ta ombord och föra i land fisk som har fångats. Havs- och vattenmyndighetens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- Remissinstanserna: i län tillstyrker förslaget men påpekar att man vid utfasning av utkast av fisk med hänsyn till eko- systemansatsen bör inkludera alla arter som inte medger återutsättning med god överlevnad. förslaget men påpekar att förbudet mot utkast av fisk måste kombineras med andra förvaltningsåtgärder som exempelvis redskapsutveckling, fredningstider och fredningsområden. anser att överlåtbara fiskenyttjanderätter är en nödvändig förutsättning för att ett utkastförbud ska kunna fungera i praktiken i svenskt fiske utan mycket betungande konsekvenser för fiskerinäringen. meddela föreskrifter om utkastförbud bör förtydligas så att det klart framgår att föreskrifterna ska kunna omfatta en skyldighet att ta ombord och behålla fångst som är instängd i ett redskap i havet, att behålla fisk som har tagits ombord och att föra i land sådan fångst. om utkastförbud och ilandföringsskyldighet hör ihop med de beteenden som beskrivs i 19 § och bör inordnas i denna paragraf. enligt 41 § bör kunna tillämpas vid överträdelser av utkastförbudet. komplettering till de överlåtbara fiskenyttjanderätterna förordar myndig- heten att det i fiskelagen tydliggörs att individuellt överlåtbara års- ransoner får införas. I ett sådant system gäller en överlåtelse endast under det innevarande året. Om ett sådant ransonssystem bör införas bör lagtexten kompletteras på så sätt att det i 19 § fiskelagen tydliggörs att bemyndigandet innefattar rätt att fördela säsongsmässiga fiskemöjlig- heter individuellt eller på fartygsnivå och att tillåta överlåtelser under året/fiskesäsongen av dessa möjligheter. Om regeringen anser att nuvarande bemyndigande ger tillräckligt stöd för en sådan fördelning bör detta tydliggöras i propositionen. Havs- och vattenmyndighetens rapport. (SLU) betonar att det i en förvaltningsregim med utkastförbud (dvs. landningsobligation) för vissa arter är en fundamental förutsättning att de enskilda fiskefartygen innehar fiskemöjligheter som motsvarar den SLU delar rapportens analys vad gäller införandet av överlåtbara fiskenyttjanderätter som ett verktyg för att nå en bättre balans mellan fiskemöjligheter och fiskeflotta, men saknar en diskussion om alternativa kvothanteringssystem, dvs. alternativ till individuellt överför- I andra länder finns exempel på kvothantering genom Övriga remissinstanser har tillstyrkt eller har inte haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: har huvudregeln inom den gemensamma fiskeripolitiken varit att det regleras vilken fisk som får Detta innebär att en del av den fisk som fångas sorteras bort och slängs överbord eftersom den inte får landas. Den nya grundförordningen publicerades och trädde i kraft . Den ska tillämpas fr.o.m. . Genom förordningen införs bestämmelser om landningsskyldighet, dvs. en skyldighet att landa i princip all fångst. Det innebär att det blir förbjudet att kasta tillbaka fisk som har fångats, men som inte är önskvärd, i havet. Landningsskyldigheten kommer dock att införas successivt under en lång övergångsperiod eftersom det innebär en stor omställning att gå från en förvaltning som reglerar vad som landas till en förvaltning som reglerar vad som fångas. Av artikel 15 i grund- förordningen framgår att landningsskyldigheten införs successivt . Det gradvisa genomförandet är uttryckt genom att endast vissa fiskerier ska omfattas av landningsskyldigheten , medan skyldigheten för andra fiskerier införs . ska landningsskyldigheten dock gälla för i princip alla kvoterade arter. De medlemsstater som har ett direkt förvaltningsintresse i ett visst fiske kan föreslå att landningsskyldigheten ska gälla även för andra arter än de som har förtecknats i paragrafen. Om en gemensam rekommendation om att utsträcka tillämpningen av landningsskyldigheten till andra arter läggs fram så ska kommissionen kunna anta delegerade akter med sådant innehåll. Det finns även vissa undantag från landningsskyldigheten. Den ska inte omfatta arter som det är förbjudet att fiska enligt en unionsrättsakt antagen inom området för den gemensamma fiskeripolitiken, arter för vilka det finns vetenskapliga belägg för en hög överlevnadsgrad eller fångster som omfattas av undantag av mindre betydelse. Vad som kan vara undantag av mindre betydelse regleras särskilt. De bestämmelser som finns på EU-nivå reglerar när ett utkastförbud senast ska införas för angivna fiskarter inom angivna områden. Utgångspunkterna för hur landningsskyldigheten ska införas framgår således av artikel 15 i grundförordningen. Närmare bestämmelser ska fastställas i fleråriga planer eller i utkastplaner enligt artikel 15.5 och 15.6. En fråga som ska klargöras i dessa planer är hur formuleringarna fiske efter en art i artikel 15.1 a och arter som definierar fisket i artikel 15.1 b–d ska tolkas. Först då är det helt klart vilka fiskerier som inledningsvis omfattas av landningsskyldigheten. Det är inte klart i vilken mån undantagen från landningsskyldigheten kommer att regleras i fleråriga planer eller utkastplaner. Det kan komma att finnas ett nationellt utrymme för medlemsstaterna att använda undantagen på ett sätt som är anpassat efter lokala förhållanden, eftersom förhållandena kan skilja sig ganska mycket mellan medlemsstaterna, t.ex. när det gäller vilka arter som är begränsande arter, dvs. arter där kvoterna är små i förhållande till de oönskade bifångsterna av arten. Det kan även komma att finnas ett nationellt utrymme att komplettera EU-förordningarna med nationella föreskrifter för att tydliggöra vad landningsskyldigheten omfattar. Det bör således i lagen införas ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela förskrifter om skyldighet att ta ombord och föra i land fisk som har fångats. För att ett utkastförbud ska fungera i praktiken krävs det att även andra åtgärder vidtas. Det finns vissa problem som behöver ses över med anledning av ett utkastförbud. Det rör sig bl.a. om att de redskap som används fångar fisk under tillåtna minimimått, att det finns bifångstbegränsningar, att redskapen fångar arter som fiskaren inte önskar få i sin fångst och att redskapen fångar flera arter men att kvoten kan ha tagit slut för någon av de arter som fångas. En viktig åtgärd är således att införa mer selektiva redskap för att undvika fångst av oönskade arter eller storlekar. En annan åtgärd är att varje fartyg ska ha en lämplig kvottäckning för den fångst som tas upp och landas. För att ett utkastförbud ska fungera krävs det att fiskarna har adekvat kvottäckning för den fisk som fångas och landas. Om det inte finns adekvat kvottäckning för alla arter som fiskas med en viss redskapstyp 2013/14:184 inom ett visst område, måste allt svenskt fiske med denna redskapstyp i området stoppas så snart kvoten för en art har uttömts. Havs- och vattenmyndigheten har i sin rapport anfört att det för att systemet ska fungera krävs en högre grad av överlåtbarhet av fiskemöjligheter mellan de som bedriver fiskeverksamhet. har i sitt betänkande (SOU 2010:42) föreslagit att det ska införas ett normgivningsbemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att överlåtbara fiskerättigheter ska införas för annat fiske än det pelagiska fisket. Denna fråga behandlas i avsnitt 12. Havs- och vattenmyndigheten har emellertid påpekat att det utöver systemet med överlåtbara fiskerättigheter även är nödvändigt att de som bedriver fiske har en möjlighet att tillfälligt överlåta fiskemöjligheter mellan sig för att se till att de har kvottäckning för den fisk de fångar. Havs- och vattenmyndigheten har i sitt remissvar redogjort för hur ett system med individuellt överlåtbara årsransoner kan se ut. Syftet med ett sådant system är inte att uppnå någon omstrukturering av fiskeflottan utan att den enskilde fiskaren ska ha kvottäckning för de arter han eller hon kan få upp under sin fiskeresa. I ett sådant system delas de olika kvoterna upp mellan fiskarna enligt en fastställd beräkningsgrund. Därefter kan en fiskare som har uttömt sin kvot för en viss art byta till sig kvot för denna art mot kvot för en annan art eller på annat sätt överlåta en enskild kvot för den art som fiskaren själv inte kan fiska upp på grund av att det finns risk för att fångsten även kommer att innehålla arter som fiskaren inte har kvottäckning för. Ett sådant system syftar således till att fiskaren innan han eller hon ger sig ut på en fiskeresa ska veta att det finns kvottäckning för alla arter som fångsten kan komma att innehålla. Bytet eller överlåtelsen gäller endast under det år som årsransonen gäller för och påverkar inte nästföljande års ranson. Det sker således inte några permanenta byten eller överlåtelser av kvoter utan endast en omfördelning för att underlätta fiskets bedrivande i området. Det skiljer sig härigenom på ett avgörande sätt från systemet med överlåtbara fiskerättigheter inom det pelagiska fisket, där syftet är att minska fiskeflottan och därigenom skapa en ökad lönsamhet i det pelagiska fisket. Den rättighet som skapas inom det systemet representerar också avsevärda värden för yrkesfiskarna. Mot den bakgrunden gör regeringen bedömningen att föreskrifter om individuellt överlåtbara årsransoner bör kunna meddelas med stöd av det nuvarande bemyndigandet i 19 § fiskelagen. Frågor som rör individuellt överlåtbara årsransoner och möjligheten att överlåta åt producentorganisationer att förvalta och administrera överförbara fiskemöjligheter utreds dock närmare av Havs- och vattenmyndigheten och . Dessa frågor kommer således att behandlas av regeringen . I det sammanhanget kommer regeringen även att ta ställning till om bemyndigandet i 19 § fiskelagen behöver förtydligas i och med att uppgifter eventuellt ska kunna överlåtas åt producentorganisationer. 10.2Straffbestämmelse om brott mot landningsskyldigheten Regeringens förslag: Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att ta ombord och föra i land fisk som har fångats. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: , Havs- och vattenmyndigheten (HaV), () och Sportfiskarna tillstyrker förslaget. i tillstyrker förslaget men påpekar att det är av stor vikt att bötesbeloppet står i proportion till motsvarande allvarliga överträdelser inom sanktionsavgiftssystemet. Världsnaturfonden (WWF) tillstyrker förslaget under förutsättning att bötesbeloppen är tydligt kännbara. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 15 i grundförordningen ska alla fångster av arter som omfattas av fångstbegränsningar i de fisken och geografiska områden som anges i artikeln tas ombord och behållas ombord på fiskefartygen, registreras, landas och i tillämpliga fall räknas av från kvoterna. Landningsskyldigheten ska införas successivt enligt de tider som anges i artikeln. Att fisk fångas och kastas överbord innebär att mer fisk fångas än den som redovisas och avräknas på den tilldelade kvoten. Detta kan leda till stor skada på de fiskbestånd som berörs. För att förhindra att fisk kastas ut i strid mot bestämmelserna bör en överträdelse följas av en sanktion. Utkast sker ute till havs och överträdelser av förbud mot utkast är svåra att komma till rätta med. Det krävs ofta omfattande utredning och bevisning. Det är därför inte lämpligt att beivra sådana överträdelser med en sanktionsavgift. Det är dessutom överträdelser som direkt påverkar beståndens storlek och överlevnadsförmåga. Det bör således straffbeläggas att bryta mot EU-bestämmelser om skyldighet att ta ombord och föra i land fisk som har fångats. En sådan straffbestämmelse hör samman med övriga bestämmelser om straff för överträdelser av bestämmelser i gemensamma fiskeripolitik. Enligt regeringens mening finns det behov av att göra en generell översyn av straffbestämmelserna rörande brott mot EU-bestämmelser på fiskeområdet. I avvaktan på en sådan översyn bör den nu föreslagna bestämmelsen därför tas in i en egen bestämmelse i anslutning till övriga bestämmelser om straff för överträdelser av EU-lagstiftningen. Enligt fiskelagen krävs för straffansvar vid brott mot bestämmelser i lagen eller mot Havs- och vattenmyndighetens föreskrifter att handlandet har varit uppsåtligt eller oaktsamt. Endast i ett straffstadgande i fiskelagen uppställs krav på att handlandet ska ha varit uppsåtligt eller grovt oaktsamt för att straff ska kunna dömas ut, nämligen vad gäller brott mot bestämmelser om fiske i EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Av förarbetena (regeringens proposition 1994/95:75, Vissa livsmedelspolitiska åtgärder vid ett medlemskap i unionen, och regeringens proposition 1995/96:8, Ändringar i fiskelagen, m.m.) framgår inte varför ett krav på grov oaktsamhet har 2013/14:184 uppställts för överträdelser av unionsrättsliga bestämmelser medan det endast ställs krav på oaktsamhet vid överträdelser av nationella regler.