prop · H103124 · 2014-03-11 00:00:00 — Regeringen delar kommitténs uppfattning att det finns skäl att föreskriva detta som en minimiregel för kommunerna. Regeringen anser att det liksom bör vara upp till kommunerna att bedöma behovet av öppethållande och besluta om tiderna fram till valdagen. Kommittén har redogjort för att det inte så sällan förekommer att väljare först på valdagen blir varse att de inte kan lämna sin röst i sin vallokal, eftersom de vistas i en annan kommun än hemkommunen. Kommittén föreslår därför att väljare ska ges möjlighet att rösta i någon röstningslokal i varje kommun fram till det klockslag då vallokalerna stänger på valdagen. I linje med kommitténs förslag, och i likhet med vad bl.a. Hovrätten för och anför, anser regeringen att minst en röstningslokal i varje kommun på valdagen ska vara öppen vid val till och vid övriga val. Det ska betonas att vad som sagts utgör minimikrav. Liksom vid bedömningen av vallokalers öppethållande bör bedömningen av röstningslokalernas öppethållande ske utifrån en bedömning av varje röstningslokal för sig (jfr prop. 2004/05:163 s. 73). 6.2Minst två röstmottagare vid förtidsröstning Regeringens förslag: Vid röstmottagning i en röstningslokal ska minst två röstmottagare vara närvarande. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. påpekar att förslaget innebär att minst tre röstmottagare behöver utses för att minst två röstmottagare ska kunna vara närvarande i samband med t.ex. raster. framhåller att valförrättningen kommer att bli säkrare i och med att två röstmottagare finns närvarande, men även att frågan är en arbetsmiljöfråga. framför att kommunen inte ansett att det varit ekonomiskt försvarbart att ha två röstmottagare närvarande då ganska få röster tas emot. Skälen för regeringens förslag: I en vallokal ska minst tre röstmottagare vara närvarande vid röstmottagningen (3 kap. 4 § andra stycket vallagen). Röstmottagarna i en vallokal ska kontrollera väljarens identitet, föra röstlängd, ta emot röster och svara för ordningen i vallokalen och i utrymmet närmast intill. Röstmottagarna i en röstningslokal, som används för mottagning av förtidsröster, har samma uppgifter med undantag för att det inte förs någon röstlängd i röstningslokalen. För en röstningslokal för förtidsröstning gäller att det ska finnas så många röstmottagare som behövs för att röstmottagningen ska kunna genomföras (3 kap. 4 § första stycket vallagen). Av kommunernas svar på kommitténs enkätundersökning (SOU 2013:24 s. 309) framgår att den vanligast förekommande riktlinjen för bemanningen som tillämpas av valnämnderna är att röstningslokalen ska vara bemannad Prop. 2013/14:124 av minst två röstmottagare. I vissa fall innebär det att lokalen bemannas av tre personer för att säkerställa att det alltid finns två röstmottagare närvarande vid själva röstmottagningen. Enligt kommittén förefaller två orsaker motivera varför vissa kommuner väljer att ha minst två röstmottagare i lokalen. För det första ska ingen röstmottagare vara ensam med uppsamlingslådan. Kommittén anför att denna ordning gör en enskild röstmottagare mindre utsatt om det skulle riktas anklagelser om oegentligheter mot honom eller henne. För det andra ska ingen röstmottagare på egen hand behöva göra avvägningar om exempelvis en budröst ska godkännas eller inte, eller på andra sätt behöva möta väljare på egen hand. I de fall valnämnderna tillåter en ensam röstmottagare anger kommunerna i sina enkätsvar att det finns extra röstmottagare tillgängliga med kort varsel eller att lokalens ordinarie personal kan stötta röstmottagaren om behov uppkommer. För regeringen är det en grundläggande utgångspunkt att i princip samma krav på säkerhet i valförfarandet måste eftersträvas för förtidsröstande som för röstande i vallokal. Det står klart att den andel av väljarkåren som väljer att förtidsrösta har ökat markant. Vid val var av det sammanlagda antalet avgivna röster förtidsröster, medan andelen förtidsröster val uppgick till . Kommittén föreslår att den nuvarande bestämmelsen om hur många röstmottagare som det ska finnas i en röstningslokal ska kompletteras med en minimiregel av innebörd att minst två röstmottagare ska vara närvarande vid röstmottagning i en sådan. Enligt kommittén bör man med en sådan bestämmelse kunna uppnå samma säkerhet i förfarandet i en röstningslokal som i en vallokal. Kommittén menar att en sådan reglering också är betydelsefull såväl för väljarnas förtroende för förfarandet som för röstmottagarnas trygghet. Regeringen instämmer i kommitténs bedömning. En lämplig avvägning är, som kommittén föreslår, att införa en minimiregel. Antalet röstmottagare måste dock alltid anpassas efter behovet i den aktuella röstningslokalen. Några röstningslokaler har ett mycket stort antal röstande, de allra största cirka 30 000, och har därför behov av betydligt fler röstmottagare. Sammanfattningsvis anser regeringen att kraven på bemanning i röstningslokalen bör skärpas så att minst två röstmottagare ska vara närvarande vid röstmottagning i en röstningslokal. Mottaget valmaterial ska förvaras avskilt och Regeringens förslag: Anteckningarna från röstmottagningen och det valmaterial som tagits emot ska förvaras avskilt och på ett säkert sätt i avvaktan på rösträkningen. Kommitténs förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrar sig i denna del tillstyrker förslaget. anser dock att uttrycket 2013/14:124 valmaterial är för oprecist och efterlyser en precisering i författningstexten av vad som avses. Skälen för regeringens förslag: Vid röstmottagning i röstningslokal ska anteckningarna och de kuvert som tagits emot förvaras på ett säkert sätt under ett eventuellt avbrott i röstmottagningen (10 kap. 7 § andra stycket vallagen). Om valsedlar som väljaren lämnat inte förvaras på ett säkert sätt kan de under vissa förhållanden behöva förklaras ogiltiga (13 kap. 6 § vallagen). Trots detta saknas det en uttrycklig bestämmelse om att valmaterial som tagits emot från väljare under förtidsröstningen ska förvaras på ett säkert sätt i avvaktan på valnämndens rösträkning. I avvaktan på rösträkningen förvarar valnämnder ofta avlämnade förtidsröster tillsammans med annan arkivmateriel i kommunens låsta arkiv. Kommunens anställda har vanligen tillgång till det material som förvaras i arkivet. I promemoria Erfarenheter av prövningen av överklaganden allmänna val redovisas bl.a. att ett antal förtidsröster som tagits emot i och inte skickats vidare till respektive kommun och därför inte kommit med i rösträkningen. Det gällde 238 respektive 26 röster, som var hänförliga till 87 respektive 17 kommuner. Vidare framgår det att det i låg kvar 217 brevröster och 39 ambassadröster i kommunens arkiv och att dessa inte kom med i rösträkningen. Att röster av de skäl som här beskrivits inte kommer med i räkningen är naturligtvis inte acceptabelt. För att öka valsäkerheten och säkerställa att mottaget valmaterial inte glöms bort, är det viktigt att valnämnderna förvarar valmaterial avskilt i ett låst utrymme som endast behöriga personer har tillgång till. Mot bakgrund av de erfarenheter som redovisat års val anser regeringen, i likhet med kommittén, att det finns skäl att införa en bestämmelse som klargör att mottaget valmaterial ska förvaras avskilt och på ett säkert sätt i avvaktan på rösträkning. Även anteckningar från röstmottagningen behöver förvaras avskilt och på ett säkert sätt. Dessa anteckningar kan dock inte anses mottagna. I motsats till anser regeringen att det saknas skäl att i vallagen precisera vilket valmaterial som omfattas av regleringen. Följaktligen föreslår regeringen att anteckningar och övrigt valmaterial ska förvaras avskilt och på ett säkert sätt i avvaktan på rösträkningen. Regeringen instämmer i Lagrådets uppfattning att uttrycket valmaterial bör användas enhetligt i bestämmelserna om säker förvaring av det material som tagits emot från väljare i samband med röstning i röstningslokal. Ökade möjligheter att lämna särskild personröst Prop. Regeringens bedömning: Det bör i annat sammanhang övervägas om det bör införas en möjlighet att lämna en särskild personröst på en kandidat genom att skriva till kandidatens namn på en blank valsedel eller en partimarkerad valsedel för ett parti som anmält samtliga sina kandidater. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att en tillskriven kandidat för ett parti som registrerat partibeteckning och anmält samtliga kandidater ska beaktas vid sammanräkningen – i stället för att som anses som obefintlig – under förutsättning att det är fråga om en kandidat som partiet har anmält. Enligt förslaget skulle en sådan tillskrift anses som en personröst för den kandidaten. Om flera namn skrivs till ska den första kandidaten få väljarens personröst, om det är fråga om en kandidat som partiet har anmält. Övriga tillskrivna kandidater ska, liksom , betraktas som obefintliga. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, däribland samtliga kommuner som yttrar sig och Kommuner och Landsting, tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. och menar dock att väljarnas behov av information kan innebära problem och medföra extra kostnader i form av t.ex. behov av att tillhandahålla publika datorer där väljarna själva kan söka information så att valhemligheten kan bibehållas. i län har ingen invändning mot förslaget men samtliga övriga länsstyrelser avstyrker eller har invändningar mot förslaget och anför bl.a. att det finns en stor risk för att förslaget kan leda till att tiderna för sammanräkningen överskrids. är i sak positiv till förslaget men anför att det finns ett antal svårigheter som behöver övervägas innan förslaget genomförs. Skälen för regeringens bedömning kan väljare personrösta på två olika sätt Enligt 3 kap. 1 § andra stycket regeringsformen har väljarna inom ramen för partivalsystemet möjlighet att lämna särskild personröst. Bestämmelsen infördes i samband med personvalsreformen 1994. I förarbetena uttalas att personvalsmomentet är av så grundläggande betydelse att det borde komma till uttryck i grundlag och ges det skydd som följer därav (prop. 1993/94:115 s. 9 f.). Den nuvarande ordningen för personröstningen innebär att väljarna kan personrösta på två olika sätt. Förfarandet regleras i vallagen. Är det fråga om partier som har registrerat sin partibeteckning och anmält samtliga kandidater kan väljare personrösta enbart genom att sätta ett kryss i det markerade utrymmet invid kandidatens namn på partiers namnvalsedel. Om en väljare skriver till ett kandidatnamn på en valsedel som gäller för ett sådant parti betraktas det tillskrivna namnet som obefintligt (13 kap. 8 § första stycket 2 vallagen). Detta innebär att den väljare som vid röstningstillfället inte har tillgång till partiets namnval- sedel inte kan personrösta genom att själv på en partivalsedel, eller på en 2013/14:124 blank valsedel på vilken partibeteckningen anges, skriva till någon av de kandidater som finns på partiets namnvalsedel. Det blir då bara en röst på partiet. För de partier som inte har anmält samtliga kandidater enligt 2 kap. 9 § vallagen gäller däremot en annan ordning för tillskrivna namn. Om en väljare skriver till ett kandidatnamn på en valsedel som gäller för ett sådant parti, oavsett om tillskriften görs på en namnvalsedel, partivalsedel eller en blank valsedel, räknas valsedeln som en röst på partiet och det tillskrivna namnet som en kandidatnominering och en personröst på den personen. Om flera namn skrivs till får den överst tillskrivna kandidaten väljarens personröst (7 kap. 2 § vallagen). Väljarnas möjligheter att personrösta skiljer sig alltså åt beroende på om partiet i fråga har anmält samtliga sina kandidater eller inte. När regleringen infördes vallag motiverades skillnaderna av att det inte fanns behov för väljarna att kunna skriva till kandidater – i varje fall inte nya kandidater – på valsedlar för de partier som hade anmält sina kandidater (prop. 1996/97:70 s. 131 f.). Sammanräkningsförfarandet kunde därmed förenklas väsentligt, som ett snabbt och säkert valresultat garanterades. För de partier som inte hade kandidater ansågs det som en fördel om kandidater kunde skrivas till för att undvika s.k. tomma stolar. Ökade möjligheter att lämna särskild personröst bör inte genomföras Kommittén har redogjort för att valmyndigheterna anfört att det från olika håll, framför allt från väljare, framförts önskemål om att kunna personrösta på de partier som har anmält kandidater genom att skriva till namnet på en anmäld kandidat på en partivalsedel eller blank valsedel. Kommittén föreslår att dessa önskemål tillmötesgås. Den stora majoriteten av länsstyrelserna och anser att det finns ett antal problem som kan uppstå om en tillskriven kandidat för ett parti som registrerat partibeteckning och anmält kandidater ska beaktas vid sammanräkningen, under förutsättning att det är fråga om en kandidat som partiet har anmält. Inledningsvis finns det enligt flera länsstyrelser och en betydande risk för att tiderna för sammanräkningen kan komma att förskjutas. i anför att det därför bör finnas utrymme för en viss tidsutdräkt vad gäller röstsammanräkningen. Flera länsstyrelser, bl.a. i och i , anger som orsak att kan komma att behöva registrera nya valsedlar för varje tillskrivet namn, dvs. en ny valsedel måste läggas in i valdatasystemet varje gång en kandidat skrivs till på en valsedel. Det kan även uppstå osäkerhet om väljaren t.ex. har stavat namnet fel, annorlunda eller textat otydligt. Vidare anför flera länsstyrelser, bl.a. i , och att det kan uppstå osäkerhetsmoment, särskilt om kandidatens namn förekommer på flera listor för partiet. i anser att det vid en sådan situation kommer att vara svårt att utröna väljarens vilja, dvs. vilken lista rösten ska tillfalla. Enligt finns ett flertal kandidater uppsatta på fler än en valsedel. Om en väljare skriver till kandidaten anser myndigheten att det måste vara tydligt på vilken av Prop. 2013/14:124 valsedlarna rösten ska påföras eftersom detta kan få betydelse för val- ser två tillvägagångssätt för att undvika en godtycklig bedömning: lottning eller upprättandet av en ny valsedel för varje tillskrivet namn. Myndigheten anför att det första alternativet innebär att ett nytt moment måste införas i den redan komplexa och tidskritiska rösträkningsprocessen eftersom lottning inte finns med i den nuvarande processen för slutlig rösträkning. Vidare påpekar myndigheten att det andra alternativet skulle kunna innebära att en mycket stor mängd nya valsedlar måste upprättas. Enligt regeringens uppfattning talar mycket för att kommitténs förslag bör kunna underlätta betydligt för väljare att personrösta även om väljaren inte har tillgång till partiets namnvalsedel vid röstningstillfället. Regeringen anser dock att en grundläggande förutsättning för att genomföra förslaget är att tiderna för sammanräkningen inte får överskridas. Härutöver behöver också möjligheten att skriva till namn anpassas till det system för anmälan av kandidater som finns. Om anmälda kandidater får skrivas till på partivalsedlar och blanka valsedlar för de partier som har anmält samtliga kandidater kan detta i många fall – när namnet förekommer på flera namnvalsedlar – få till följd att länsstyrelserna behöver registrera en ny valsedel i valdatasystemet varje gång en kandidat skrivs till på en valsedel. Denna uppfattning för bl.a. i , i och fram. Som framhåller skulle detta kunna innebära att en mycket stor mängd nya valsedlar måste upprättas i samband med den slutliga rösträkningen. Regeringen bedömer att detta kan få till följd att tiderna för sammanräkningen överskrids och att valresultatet kan försenas. Regeringen anser att redan denna omständighet medför att det finns behov av ytterligare överväganden i fråga om förfarandet för röstsammanräkning innan förslaget genomförs. Det finns dock skäl att ta fasta på kommitténs bedömning att man bör sträva efter att underlätta för väljare som förtidsröstar utanför sin hemkommun att lämna en särskild personröst (jfr 3 kap. 1 § RF). Frågan bör därför övervägas vidare i annat sammanhang. Regeringens förslag: Vid omval ska det i de kommuner som valet gäller finnas röstningslokaler i den omfattning som gäller i ordinarie I övriga kommuner ska det finnas minst en röstningslokal som ger väljarna goda möjligheter att rösta. ska senast efter ett beslut om omval meddela den centrala valmyndigheten var och när röstning inom kommunen kan ske. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock att kommuner utanför omvalsområdet ska ha minst en röstningslokal som under hela förtidsröstningsperioden ger väljarna möjligheter att rösta. Remissinstanserna: Hovrätten för tillstyrker förslaget att skyldigheten att anordna förtidsröstning utanför ett omvalsområde lagregleras men anser att det bör finnas möjlighet att begränsa antalet kommuner som är skyldiga att ordna förtidsröstning. Även tillstyrker att det införs ett krav på förtidsröstning vid omval i kommuner utanför omvalsområdet men påpekar att det, utan ett förtydligande avseende öppettiderna för förtidsröstning i kommuner utanför omvalsområdet, förefaller som om samtliga kommuner tvingas till ett öppethållande som knappast står i proportion till efterfrågan. Liknande synpunkter förs också fram av . ställer sig positiv till att kommunerna utanför omvalsområdet inom efter beslutet om omval ska ha meddelat myndigheten var och när röstmottagning kommer att ske. anser dock att tidsfristen för anmälan av tid och lokal bör utökas efter omvalsbeslutet. kommun menar att tidsfristen behöver förlängas väsentligt. Kommunen framhåller även behovet av flexibilitet för att ta hänsyn till kommunernas olikheter och att det för väljarna kan bli bättre om kommunen, i stället för att tvingas ha öppet , ges möjlighet att välja att enbart ha öppet under och då med mer generösa öppettider. Vidare föreslår kommunen en bestämmelse som ger kommunerna möjlighet att i stället för förtidsröstning förordna kommunala bud, som på begäran av väljaren hämtar rösten. Även framhåller vikten av flexibilitet. Kommuner och Landsting (SKL) avstyrker förslaget att kommuner utanför omvalsområdet ska ha minst en röstningslokal som under hela förtidsröstningsperioden ger väljarna möjlighet att rösta. Vidare efterfrågar ett förutbestämt statsbidrag som täcker samtliga kostnader för de kommuner utanför omvalsområdena som anordnar förtidsröstning. ifrågasätter nödvändigheten av att alla kommuner ska ställa upp med röstmottagning vid omval. Skälen för regeringens förslag Kommuners medverkan vid omval på frivillig grund Enligt vallag ansvarade för röstmottagning vid förtidsröstning i val. Av den tidigare regleringen följde även att vid ett eventuellt omval hade den centrala valmyndigheten möjlighet att besluta om i vilken utsträckning Posten skulle inrätta lokaler för att ta emot poströster på olika orter. I och med att ansvaret för förtidsröstningen flyttats över till kommunerna har ansvaret för att inrätta särskilda röstmottagningsställen för förtidsröstningen begränsats till att avse de kommuner som omfattas av omvalet (prop. 2004/05:163 s. 68 f.). Någon skyldighet för andra kommuner än de som omfattas av omvalet att inrätta röstningslokaler för förtidsröstning finns alltså inte. Något hinder mot att de gör det finns dock inte heller. I samband med omvalen 2011 i landstingsvalet i och kommunvalet i anordnades möjligheter för väljare att förtidsrösta i flera kommuner utanför omvalsområdet. Det skedde på frivillig grund i sammanlagt 45 kommuner. I dessa förekom förtidsröstning i varierande men i huvudsak liten omfattning. För sin medverkan vid för- tidsröstningen i omvalen erhöll kommunerna statsbidrag enligt Prop. 2013/14:124 förordningen (2011:273) om statsbidrag för kommunernas medverkan Enligt förordningen betalades statsbidrag till de kommuner som omfattades av omvalen med ett fast och ett rörligt belopp på motsvarande sätt som i ordinarie val. Därutöver betalades statsbidrag med ett belopp på till var och en av de kommuner utanför omvalsområdet som anmälde till att de avsåg att anordna förtidsröstning. Något sista datum för anmälan angavs inte i förordningen. En anmälan kunde i princip göras när som helst före omvalen. Sena anmälningar – i två fall knappt före förtidsröstningen började – gjorde det svårt för att nå ut med fullständig information till de röstberättigade, partierna och valadministrationen om vilka kommuner utanför omvalsområdet som anordnade förtidsröstning. Det innebar bl.a. att de kommuner som omfattades av omvalen fick information om förtidsröstningen i andra delar av landet så sent att annonseringar och informationskampanjer redan var påbörjade och i vissa fall avslutade. Vidare försvårades möjligheterna för partierna att lägga ut namnvalsedlar i lokaler för förtidsröstningen. Sena anmälningar var också orsaken till att den distribution av förtidsröster som användes vid de ordinarie valen 2010 inte kunde användas för de kommuner som anordnade förtidsröstning utanför omvalsområdet. En ny rutin för distribution av förtidsröster fick därför tas fram för dessa kommuner (från omvalen [Rapport 2012:1]). Kommuner utanför omvalsområdet bör vara skyldiga att ta emot förtidsröster För att säkerställa ett så högt och jämlikt valdeltagande som möjligt vid val bör väljare vid ett eventuellt omval som utgångspunkt ha samma eller likvärdiga möjligheter att förtidsrösta som vid ett ordinarie val. Av bestämmelserna i 10 kap. 2 § vallagen följer visserligen att tiden för röstning i röstningslokal i kommuner och på utlandsmyndigheter är kortare i omval än i ordinarie val och att den tid under vilken brevröstning får ske i vissa fall kan bli kortare i omval (7 kap. 12 § vallagen). Enligt regeringens mening är dessa begränsningar i fråga om möjligheterna att rösta i omval motiverade och väl avvägda. Mot bakgrund av intresset av att upprätthålla ett högt valdeltagande anser regeringen dock att den nuvarande ordningen inte är ändamålsenlig när det gäller kommunernas ansvar utanför omvalsområdet. Den nuvarande ordningen innebär i praktiken att möjligheterna till valdeltagande för en väljare som uppehåller sig i riket och har rösträtt i omvalet men som befinner sig i en kommun som inte omfattas av ett beslut om omval blir helt beroende av vilket intresse vistelsekommunen har av att inrätta röstmottagningsställen för förtidsröstning. I likhet med kommittén anser regeringen att det framstår som nödvändigt att komplettera regleringen så att väljarna ges goda möjligheter att delta i ett omval oberoende av i vilken kommun de uppehåller sig som röstningen får pågå. Ett alternativ för att uppnå detta syfte är att i det enskilda fallet beslutar i vilka kommuner förtidsröstning ska kunna ske. Ett annat alternativ är att det i vallagen slås fast särskilda förutsättningar för att en kommun ska vara skyldig att anordna förtidsröstning, t.ex. att kommunen geografiskt gränsar till en kommun i vilken omval ska hållas eller att kommunen har en viss mängd röstberättigade personer. Ett tredje tänkbart alternativ är att i författning ange att orter med en relativt sett stor andel personer som har anknytning till andra kommuner, t.ex. stora utbildningsorter eller orter till vilka många personer pendlar för att arbeta, ska vara skyldiga att anordna förtidsröstning. Kommittén har dock stannat vid att föreslå en lösning som innebär att det i samtliga kommuner utanför omvalsområdet ska finnas minst en röstningslokal som under hela förtidsröstningsperioden ger väljarna möjligheter att rösta. Några remissinstanser, bl.a. , invänder mot kommitténs förslag och framför att det inte är ekonomiskt försvarbart att samtliga kommuner ska anordna förtidsröstning under hela röstningsperioden. och invänder att antalet kommuner som ska vara skyldiga att anordna förtidsröstning vid omval i vart fall bör begränsas.