prop · H10373 · 2014-02-04 00:00:00 — Beslut om viseringsfrihet för dessa länders medborgare fattades av rådet och trädde i kraft i december samma år.43 Beslut av rådet om viseringsfrihet för medborgare 42Rådets förordning (EG) nr 539/2001 av om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav, EGT L 81, 21.3.2001, s. 1 (Celex 32001R0539). 43Rådets förordning (EG) nr 1244/2009 av om ändring av förordning (EG) nr 539/2001 om fastställande av förteckningen över tredjeländer vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av från och Bosnien och fattades och Skr. 2013/14:73 bekräftades därefter av Europaparlamentet.44 Viseringsfriheten trädde i Inom ramen för det Östliga partnerskapet har uttalats att viseringsfrihet är ett långsiktigt mål för de länder som deltar där (, , , , och ), under förutsättning att detta kan ske i en ordnad och säker miljö. , och har så kallade viseringsdialoger med EU. Viseringsdialogen med lanserades . Inom ramen för dessa viseringsdialoger tas handlingsplaner fram med tydliga krav uppställda för vad som måste uppfyllas innan beslut om viseringsfrihet kan fattas. En viseringsdialog lanserades även för Kosovo . EU och för en ömsesidig dialog syftandes till framtida beslut om viseringsfrihet. Vid toppmötet mellan och antogs ett dokument med en förteckning över vilka gemensamma steg och operativa åtgärder som skulle genomföras av båda parter innan förhandlingar om viseringsfrihet kan inledas. Inom ramen för den regelbundna uppdateringen av viseringsförordningen beslutades att viseringskravet för taiwanesiska medborgare skulle lyftas. presenterade kommissionen ett förslag som går ut på att 16 ö-nationer i och görs viseringsfria.45 Förslaget har behandlats i rådet. antog kommissionen ett förslag om att ändra i viseringsförordningen så att det under vissa omständigheter (nödsituationer, exempelvis vid plötslig och hög inströmning av ogrundade asylansökningar från ett viseringsfritt land eller i situationer då återtagandesamarbetet har satts ur spel) ska vara möjligt att tillfälligt återinföra viseringskravet, en så kallad suspenderingsmekanism samt en mekanism för att hantera situationer då det brister i ömsesidigheten när det gäller viseringskraven från ett enskilt tredjeland, en så kallad reciprocitetsmekanism.46 Förslaget om en suspenderingsmekanism lades mot bakgrund av det ökade antalet av ogrundade asylansökningar från medborgare i och efter att viseringsfrihet införts för dessa länder, men mekanismen är neutralt utformad och tar inte sikte på några specifika länder eller regioner. Förslaget förhandlades i rådet och en gemensam position i rådet nåddes . Därefter har förhandlingar förts med och förslaget antogs . förteckningen över de tredjeländer vars medborgare är undantagna från detta krav, EUT L 336, 18.12.2009, s. 1 (Celex 32009R1244). 44Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1211/2010 av om ändring av rådets förordning (EG) nr 539/2001 om fastställande av förteckningen över tredjeländer vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredjeländer vars medborgare är undantagna från detta krav, EUT L 339, 22.12.2010, s. 6 (Celex 32010R1211). 45KOM (2012) 650, se även Faktapromemoria 2012/13:FPM29. 46KOM (2011) 290 slutlig. EU:s åtgärder mot olaglig invandring EU:s åtgärder rörande migrationstrycket – Ett strategiskt svar Vid antog rådet en handlingsplan, EU:s åtgärder rörande migrationstrycket – Ett strategiskt svar.47 Handlingsplanen utgör en redovisning av konkreta åtgärder för att motverka olaglig invandring till EU. Ett antal strategiska prioriteringar anges i planen som omfattar förstärkt samarbete med tredjeländer, förbättrad gränskontroll vid EU:s yttre gränser, förhindrande av olagliga gränsöverträdelser vid gränsen mellan och , bättre hantering av missbruk av de legala migrationskanalerna, förhindrande av missbruk av den fria rörligheten för tredjelandsmedborgare samt förbättrad hantering av migrationsströmmar, som även omfattar samarbete om återvändande. Till de strategiska prioriteringarna har ett antal konkreta åtgärder angetts. Handlingsplanen uppdateras under varje EU ordförandeskap i syfte att beakta utvecklingen när det gäller migrationstrycket, de framsteg som uppnås i genomförandet av de konkreta åtgärderna samt relevanta rekommendationer i kommissionens årsrapport om asyl och invandring. Biometriska kännetecken i uppehållstillståndskort Genom rådets förordning, som antogs 2008, om ändring av förordningen om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd, infördes regler om biometriska kännetecken i uppehållstillståndskort.48 Förordningen innebär att bevis om uppehållstillstånd till medborgare från tredjeland ska utfärdas som en separat handling, ett uppehållstillståndskort, innehållande lagringsmedium med innehavarens ansiktsbild och fingeravtryck. Syftet är att skapa en mer tillförlitlig koppling mellan innehavaren och hans eller hennes uppehållstillstånd. Detta ska i sin tur bidra till att skydda uppehållstillstånden mot bedräglig användning samt förebygga och beivra olaglig invandring och bosättning. Förordningen har föranlett vissa kompletterande lagbestämmelser i svensk rätt rörande bland annat en utlännings skyldighet att låta sig fotograferas och lämna fingeravtryck (prop. 2010/11:123, bet. 2010/11:SfU8 och rskr. 2010/11:277). Lagändringarna trädde i kraft . 4 Migration och utveckling Migration bidrar till utveckling, och migranter och deras familjemedlemmar liksom ursprungs- och destinationslandet kan gynnas av 47Se not från det danska ordförandeskapet till rådet/gemensamma kommittén den 23april 2012, dok. ST 8714/1/12 REV 1. 48Rådets förordning (EG) nr 380/2008 av om ändring av förordning (EG) nr 1030/2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland, EUT L 115, 29.4.2008, s 1(Celex 32008R0380). Migration kan erbjuda en möjlighet för individer och familjer . 2013/14:73 att öka sina inkomster vilket är av stor vikt för utveckling. pengar migranter skickar hem (remitteringar) möjliggör, förutom att täcka dagliga konsumtionsbehov vilket i sig kan bidra till att utrota fattigdom och hunger, investeringar i bättre hälsa, utbildning och boende. Remitteringar kan även möjliggöra investeringar i produktion och näringsliv som ger ökad potential till sysselsättning, inkomster och skatteintäkter. Personer som migrerat kan också bidra till utveckling genom kunskapsöverföring samt nätverk och kontakter som främjar handel och investeringar länder emellan. Dessa positiva effekter kan stödjas genom exempelvis initiativ som tillvaratar diasporagruppers engagemang i utvecklingsarbetet och därigenom förstärker diasporans möjligheter att verka som utvecklingsaktör i ursprungsländerna. Regeringens mål är att genom en ökad samstämmighet mellan migration och utveckling förstärka de positiva, och minska de negativa, utvecklingseffekterna av migration. reviderades målet för migrationspolitik och det förtydligades att denna ska tillvarata och beakta migrationens utvecklingseffekter. I politik för global utveckling (PGU) identifieras migrationsströmmar som en av sex globala utmaningar av central betydelse för att nå målet om att bidra till en rättvis och hållbar utveckling. migrationspolitik ingår i ett större regionalt och globalt sammanhang. deltar aktivt inom EU-samarbetet där målet att maximera utvecklingseffekterna av migration är fast förankrat i både EU:s övergripande strategi för migration och rörlighet, samt i EU:s arbete om samstämmighet mellan politikområden. har också ett stort engagemang i främjandet av en global dialog kring migration och utveckling. Därigenom verkar regeringen för att i det globala samarbetet stärka utvecklingseffekterna av migration. En prioriterad fråga i detta sammanhang är att migrationens effekter på utveckling på ett fullgott sätt beaktas i arbetet inom FN med att ta fram en ny utvecklingsagenda då Milleniemålen passerar sitt måldatum. 4.1Globala forumet för migration och utveckling (GFMD) Det Globala forumet för migration och utveckling (GFMD) skapades efter FN:s första högnivådialog om migration och utveckling . GFMD är en unik mellanstatlig, informell och frivillig plattform för dialog om migration och utveckling. Forumet står utanför FN- systemet men är öppet för alla FN:s medlemsstater. Vanligtvis deltar runt 160 stater i de årliga forummötena. , , , och har också varit ordförande . 2014 innehar ordförandeskapet och står som värd för ett stort i . Genom ordförandeskapet i GFMD befäster regeringen roll som ledande aktör i det globala samarbetet kring migration och utveckling. svenska GFMD-ordförandeskapet sammanfaller i tiden med FN:s andra högnivådialog om migration och utveckling och arbetet inom FN med att ta fram en ny utvecklingsagenda. tre huvudsakliga målsättningar med GFMD-ordförande- skapet är att skapa ett mer utvecklingsorienterat forum och arbeta för att migrationens bidrag till utveckling beaktas i den framtida utvecklings- agendan, att stärka GFMD som process och staternas engagemang och dialog med varandra och andra aktörer såsom internationella organisat- ioner, civilsamhället och den privata sektorn, samt att säkra den fortsatta GFMD-processen genom en mer varaktig finansiering och ett mer systematiskt tillhandahållande och spridande av kunskap och erfaren- kommer också att främja en fördjupad diskussion om arbetskraftsinvandring, cirkulär migration, diasporagruppers kunskaps- överföring, investeringar och handel, migranternas rättigheter och egen- makt, samt migranters bidrag till hälsa och utbildning. GFMD har byggt upp en global plattform där deltagande stater och andra aktörer ges möjlighet att identifiera och konstruktivt diskutera gemensamma intressen och utmaningar. Sedan starten har GFMD bidra- git till att forma den globala debatten om migration och utveckling genom erfarenhetsutbyte om de flerdimensionella kopplingarna mellan migration och utveckling. Processen har skapat förtroende genom att dialogen förts i en öppen, konstruktiv och delaktig anda. mendationer och resultat har ofta följts upp frivilligt och har också bidragit till flera partnerskap. Cirkulär migration är ett migrationsmönster som innebär att människor rör sig mellan länder, både för kortare och , och lämnar viktiga bidrag till utvecklingen i både destinations- och ursprungsland. Många olika former av migration, bland annat arbetskraftsmigration och studentmigration, ryms inom begreppet. Cirkulär migration kan bidra till att tillgodose behovet av arbetskraft i mottagarländer och bidra till positiva utvecklingseffekter i ursprungsländer, som det gynnar migranterna själva. En prioriterad fråga för regeringen är att underlätta den här typen av migrationsmönster och stärka dess positiva utvecklingseffekter. tillsatte regeringen en parlamentarisk kommitté för att belysa kopplingarna mellan cirkulär migration och utveckling (dir. 2009:53). I kommitténs delbetänkande som överlämnades (SOU 2010:40) presenterade kommittén en kartläggning av cirkulär migration till och från och analyserade vilka faktorer som påverkar migranters möjligheter att röra sig mellan och sina ursprungsländer. I slutbetänkandet, som överlämnades (SOU 2011:28), presenterades ett flertal förslag som syftade till att undanröja hinder för ökad rörlighet och därigenom öka de positiva utvecklingseffekterna av cirkulär migration. Betänkandet innehöll både förslag till författningsändringar och förslag om andra åtgärder för att stärka migrationens utvecklingseffekter. Regeringen genomför nu successivt flera av dessa förslag, bland annat Skr. 2013/14:73 ett seminarium om remitteringar med deltagare från trans- fereringsföretag, banker, diasporaorganisationer, utvecklingsaktörer och myndigheter. Under den för skrivelsen aktuella perioden har ett arbete pågått för att ge i uppdrag att upprätta en webbaserad tjänst som innebär att konsumenten kan jämföra kostnader mellan olika betaltjänstleverantörer för att föra över en viss summa pengar från till ett låg- och medelinkomstland. Vidare avser regeringen avsätta medel för att stödja diasporaorganisationers utvecklingsarbete. Detta ska bidra till att uppfylla målet om att öka positiva utvecklingseffekter för utvecklingsländerna av cirkulär migration. Regeringen avser även att avsätta medel för att lämna i uppdrag till att, i samverkan med , genomföra en förstudie om förbättrad statistik på migrationsområdet. Kommittén har i sitt slutbetänkande även föreslagit en rad åtgärder som kan bidra till att studenter och doktorander från tredjeland väljer att komma till och på så sätt bidra till utvecklingen i såväl som ursprungslandet. När det gäller de författningsändringar som kommittén har föreslagit bereds dessa inom . Cirkulär migration är också en betydelsefull komponent i den internationella dialogen om migration och utveckling som bland annat sker inom ramen för GFMD. Diskussionerna om cirkulär migration på internationell nivå präglas av ett fokus på specifika program eller bilaterala avtal som anger förutsättningarna för vistelsetid, utfärdande av tillstånd och återvändande, dvs. styrd cirkulär migration. har dock aktivt försökt bredda synsättet genom att verka för en diskussion som fokuserar på spontan migration, som är mer i linje med det svenska sättet att betrakta cirkulär migration. 5Migrationsfrågor i EU:s yttre förbindelser I takt med en ökad globalisering har migrationsfrågorna blivit en integrerad del av EU:s yttre förbindelser. Nära och fördjupat samarbete med strategiskt utvalda tredjeländer och med internationella organisationer är en förutsättning för att kunna omsätta politiska prioriteringar i konkreta samarbeten och projekt. I fokus står långsiktiga migrationsdialoger, partnerskap och kapacitetsuppbyggnad i partnerländerna för att kunna hantera alla aspekter av migration, inklusive asyl- och skyddsfrågor. 5.1 EU:s övergripande strategi för migration och rörlighet EU:s övergripande strategi för migration och rörlighet är för samarbete med tredjeländer på migrationsområdet. strategins målsättning är en heltäckande och integrerad politik som inbe- griper samtliga migrationsrelevanta områden i de yttre förbindelserna och ökad samstämmighet mellan berörda politikområden (utrikespolitik, utvecklingssamarbete, integrationspolitik, finanspolitik och sysselsätt- En av de viktigaste komponenterna är att etablera ett mer strukturerat samarbete med prioriterade transit- och ursprungsländer i syfte att stärka deras kunskap och kapacitet att hantera migration, inklu- sive kapacitet att ge skydd. Strategin antogs av och har sedan dess utvecklats.49 Den omfattade ursprungligen samarbete med och EU:s grannländer österut med fokus på tre tematiska huvudområden: laglig invandring, olaglig invandring samt migration och utveckling. antog rådet ytterligare slutsatser om den övergripande strategin.50 Rådsslutsatserna har vidareutvecklat strategin som det över- gripande ramverket för EU:s relationer med tredjeland. har lyfts fram och strategins titel har fått tillägget rörlighet för att befästa De tre huvudtemana i den övergripande strategin har blivit fyra genom att inkludera även internationellt skydd och den externa dimensionen av asyl. När det gäller de geografiska prioriteringarna har den övergripande strategin fått global räckvidd men EU:s östra och södra grannskap ska även fortsättningsvis prioriteras. (MME) och Pragprocessen har lyfts fram som de huvudsakliga ram- verken för samarbetet söder- och österut. migrationsdialogerna finns två typer av instrument för strategins genom- förande: partnerskap för rörlighet och den gemensamma agendan för migration och rörlighet (Common Agenda for Migration and Mobility, I enlighet med Europeiska rådets slutsatser genom- förs migrationsuppdragsresor till utvalda ursprungs- och transitländer för att etablera eller stärka dialogen på migrationsområdet.51 Totalt femton migrationsuppdragsresor har genomförts . Resorna har gått till , , , , , , , , , , , (inklusive fokus på ), , och . uppdragsresorna till , , , , , Som ett konkret resultat av upp- dragsresorna har det i flera fall etablerats partnerskap för rörlighet och i andra fall skapats aktiva lokala migrationsdialoger. 49Ordförandeskapets slutsatser, , dok. nr ST 15914/05 och Utkast till rådets slutsatser om att förlänga och utöka den övergripande strategin för migration, den 18och , dok. nr ST 10746/07. 50Rådets slutsatser om den övergripande strategin för migration och rörlighet, dok. nr ST 9417/12. 51Ordförandeskapets slutsatser, 14–, dok. nr ST 16879/1/06. Partnerskap för rörlighet och den gemensamma agendan för EU:s partnerskap för rörlighet är det mest privilegierade samarbets- och genomförandeinstrumentet i den övergripande strategin och primärt ett instrument för samarbete med EU:s grannskapsländer. Partnerskap för rörlighet är ett flexibelt instrument i form av ett poli- tiskt ramverk för ett brett samarbete på migrationsområdet med utvalda Det fungerar som ett paraply för projekt och initiativ mellan intresserade medlemsstater och partnerlandet på de fyra områden som ingår i den övergripande strategin, dvs. främjande av laglig invand- ring och rörlighet, motverkande av olaglig invandring, främjande av de positiva kopplingarna mellan migration och utveckling samt internation- ellt skydd och den externa dimensionen av asyl. las bilateralt mellan EU och tredjeland, på frivillig basis och med hänsyn till EU:s respektive medlemsstaters kompetenser, och innehåller ömsesi- diga åtaganden från EU och tredjeland. Innehållet i partnerskapen varie- rar beroende på förutsättningarna och prioriteringarna i varje enskilt fall. EU har ingått partnerskap för rörlighet med , , , , och planerar sådana partnerskap även deltar i partnerskapen för rör- lighet med , , samt och har för avsikt att delta i det planerade partnerskapet för rörlighet med . Genom rådsslutsatserna etablerades möjligheten till en alternativ samarbetsform, nämligen den gemensamma agendan för migration och rörlighet (CAMM). Till skillnad från partnerskap för rörlighet, där för- handling om viseringsförenklingsavtal och återtagandeavtal ingår, kan den gemensamma agendan användas för strategiskt viktiga länder utan att inkludera de mer långtgående åtaganden som omfattas av partnerskap påbörjades diskussion om att inleda förhandling om ett CAMM med som första land. 5.2 Samarbetsprocesser inom migrationsområdet Inom ramen för EU:s yttre förbindelse på migrationsområdet och i genomförandet av den övergripande strategin för migration och rörlighet pågår ett antal samarbetsprocesser på regionala och bilaterala nivåer. De större regionala processerna är Pragprocessen, Östliga partnerskapet, Budapestprocessen, Partnerskap EUAfrika och Rabat-processen. Härutöver kan nämnas att EU har etablerat migrationsdialoger med , , och med länderna i och . Vid en ministerkonferens , på initiativ av , etablerades Pragprocessen, en samarbetsprocess på migrationsområdet mellan EU och 19 partnerländer österut (västra , , södra , , och ). Samarbetet spänner över fem prioriterade områden för fördjupad dialog och ökat operativt samarbete: olaglig invandring, återtagande, frivillig återvandring, laglig invandring, integration samt migration och utveckling.52 2011 antogs en handlingsplan för det operativa samarbetet 20122016. deltar aktivt i handlingsplanens genomförande. Östliga partnerskapets panel för asyl och migration Söderköpingsprocessen, som lanserades 2001 på svenskt initiativ under svenskt ordförandeskap i EU, ingår i det Östliga partnerskapets panel för asyl och migration. Samarbetet omfattar EU:s 28 medlemsstater och sex partnerländer österut, , , , , och . Liksom den dåvarande Söderköpingsprocessen fokuserar samarbetet på erfarenhets- och kunskapsöverföring och genomförs i form av tematiska möten på expertnivå. Budapestprocessen samlar 55 länder i och utanför EU samt cirka 10 organisationer. fokuserar samarbetet på Sidenvägsregionen (, , samt , och – som observatörer). är ordförande i processen och är biträdande ordförande. stod värd för en ministerkonferens i som på politisk nivå etablerade ett partnerskap med Sidenvägsländerna med målsättningen att intensifiera regional dialog och samarbete på migrationsområdet. deltar i arbetsgruppen för Sidenvägsregionen där en nära dialog med partnerländerna förs i syfte att skapa samsyn och identifiera gemensamma prioriteringar. är en av fem medfinansiärer till 2011-2013. Inom ramen för EUAfrika-samarbetet och den vid toppmötet i etablerade samarbetsstrategin, ingår partnerskapet för migration, rörlighet och sysselsättning, MME (Migration, Mobility, Employment) som det huvudsakliga ramverket för genomförande av den övergripande strategin söderut. Vid toppmötet i antogs en ny handlingsplan för 20112013 och arbetet med genomförandet av bland annat tolv initiativ fortsätter och syftar till att verka för en förbättrad hantering av migrationsströmmar, gynna sysselsättningen i och rörlighet mellan och EU. Rabat-processen är ett subregionalt samarbete, på initiativ av , och med fokus på migration och utveckling, i förhållande till den Västafrikanska migrationsrutten. Den första ministerkonferensen ägde rum i då en deklaration och en handlings- 52 bygga migrationspartnerskap (), dok. nr ST 9283/09. plan antogs.53 Uppföljande ministerkonferenser har ägt rum i i Skr. 2013/14:73 november 2008 och i . planen, Strategy, gäller för 20122014.54 har deltagit i samtliga ministerkonferenser. 6 Övrigt internationellt samarbete 6.1FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) UNHCR har ett globalt mandat att leda och samordna internationella ansträngningar för att skydda flyktingars rättigheter, bistå flyktingar och att verka för varaktiga lösningar i flyktingsituationer. Organisationen är en av FN-systemets största humanitära aktörer och har därutöver en normativ roll som övervakare och uttolkare av flyktingkonvention angående flyktingars rättsliga ställning och tilläggsprotokoll. UNHCR har även ett mandat att bistå statslösa enligt konvention mot statslöshet och kan även bistå internflyktingar efter begäran från berörd stat. UNHCR leds av FN:s högkommissarie för flyktingar. Styrelseorgan är exekutivkommittén (ExCom), bestående av 87 medlemsstater som sammanträder en gång i . Däremellan hålls möten i behandla aktuella frågor. ExCom har till uppgift att godkänna UNHCRs budget och program, att vara rådgivande för högkommissarien i internationella skyddsfrågor, samt att inneha en konsultativ roll i viktigare policyfrågor. var FN-ambassadör i ordförande i . håller årliga bilaterala konsultationer med UNHCR då man bland annat diskuterar aktuella frågor på skyddsområdet. UNHCR är även en viktig samarbetspartner i det svenska vidarebosättningsarbetet. Av världens drygt 47 miljoner människor på flykt bistår UNHCR med skydd och assistans till fler än 28 miljoner. De största flyktingbefolkningarna finns i , och . Afghaner och irakier utgör upp emot hälften av de flyktingar som UNHCR bistår. UNHCR har även stor närvaro i där det finns flera utdragna flyktingsituationer. UNHCR:s arbete med att finna långsiktiga lösningar på flyktingsituationer fokuserar på att möjliggöra frivilligt återvändande, lokal integration eller vidarebosättning. UNHCR finansieras huvudsakligen genom frivilliga bidrag, varav merparten utgörs av bidrag från en begränsad krets medlemmar; de tio största givarna står för av budgeten. uppgick det svenska kärnbidraget till . Därutöver utgick från Sida till UNHCR för projekt- och landsstöd. är därmed den fjärde största givaren till UNHCR. 53Euro-African Ministerial Conference on Migration and Development (, 10-11 2006), dok.nr ST 11578/06. 54Rabat process - on Migration and Development (, ), dok. nr ST 17837/11. till UNHCR har ökat med . regionkontor för norra är placerat i .