prop · H103107 · 2014-02-25 00:00:00 — hand riktas mot förhållanden som är klart olämpliga och förtroende- Sundhetskravet är även avsett att träffa överträdelser av normer i form av lagar eller andra författningar, icke bindande regler givna av myndigheter, regler från privata organ såsom branschorganisationer eller liknande, eller etablerade moraliska eller etiska normer. bedömningsgrunder anfördes i förarbetena till LBF (prop. 2002/03:139). Inom sundhetsbegreppet i 6 § KkrL ryms däremot förhållanden som kreditgivarens informationsplikt gentemot den enskilde konsumenten i samband med att kreditavtalet ingås och att kreditgivaren ska vara omsorgsfull i fråga om konsumentens intressen. erhålla de förklaringar hon behöver för att förstå vad avtalet innebär och vilka kostnader som kommer att uppstå i samband med kreditavtalet. Bestämmelsen om sundhet i KkrL tar främst sikte på frågor som uppstår i samband med att ett enskilt kreditavtal ska ingås, medan sundhetsregeln i den nya lagen avses ta sikte på missförhållanden som rör rörelsen som Här ingår även bedömningar av soliditet och likviditet, riskhantering och genomlysning av verksamheten. Det bör uppmärksammas att sundhetskravet ska gälla både när bedömningen görs av om huruvida ett företag uppfyller förutsättningarna för tillstånd och i den löpande utvärderingen av verksamheten. Sundhetskravet bör vidare innefatta att företagen ska dokumentera alla delar av den operativa verksamheten, såväl beslut i kreditärenden som hanteringen i övrigt (jfr 8 kap. 3 § LBF). Syftet är att ge bättre underlag för den näringsrättsliga kontrollen av Kravet på dokumentation bör innebära att det ska finnas ett bevarat skriftligt eller elektroniskt material rörande den information som har inhämtats i ärendet. Dokumentationskravet bör inte avse företagets efterlevnad av bestämmelserna om kreditprövning i KkrL. Det har dock övervägts om tillsynsmyndigheten bör ges rätt att utfärda bindande föreskrifter beträffande dokumentationen av kreditärendet. Varken i LBF eller i KkrL finns något bemyndigande för tillsynsmyndigheterna i det avseendet. stället har myndigheterna använt sig av möjligheten att utfärda allmänna Sådana råd, som funnits , är i sig inte bindande, men utgör en rekommendation av hur KkrL bör tillämpas. allmänna råd omfattar samtliga företag som ägnar sig åt kreditgivning till konsumenter och som står under inspektionens En näringsidkare kan dock välja en annan metod för att uppnå Prop. 2013/14:107 samma syfte som de allmänna råden, och framför allt det syfte som den bakomliggande lagregeln har. En näringsidkare vars alternativa handlande inte ger det önskade resultatet kan emellertid anses ha brutit mot lagregeln. i kreditverksamheten och lagöverträdelsen anses allvarlig ska enligt den nya lagen kunna ingripa med olika åtgärder. Om inspektionen vid en granskning av företaget finner att det brister i fullgörandet av sina skyldigheter, bör företaget komma att påföras en sanktionsavgift i enlighet med de förslag som lämnas i avsnitt 6.18. I mycket allvarliga fall bör en överträdelse kunna leda till att ett företags tillstånd återkallas, se avsnitt 6.15. Det är därför viktigt även av det skälet att vägledning ges också för hur kreditärenden ska hanteras. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om hur sundhetskravet kan uppfyllas. I föreskrifterna bör det preciseras bl.a. vad som utgör tillräckliga styr- och kontrollformer för verksamheten med konsumentkrediter. Föreskrifterna bör även innefatta hur kreditärenden ska dokumenteras och redovisas. Enligt regeringens uppfattning är det lämpligare att utforma dokumentationsplikten som ett utflöde av sundhetskravet snarare än som ett separat krav. Med anledning av synpunkter från och bör uppmärksammas att föreskrifter rörande dokumentationen inte utformas så att de riskerar att strida mot reglerna i konsumentkreditdirektivet. Regeringens förslag: Vid prövningen av om den som har ett kvalificerat innehav i ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter är lämplig ska innehavarens anseende beaktas. Det ska också beaktas om det finns skäl att anta att 1.innehavaren kommer att motverka att företagets verksamhet drivs på ett sätt som är förenligt med kraven i lagen om verksamhet med konsumentkrediter och andra författningar som reglerar företagets verksamhet, eller 2.att innehavet har samband med eller kan öka risken a)för penningtvätt, eller b)finansiering av terroristbrott. Även den som förvärvar ett kvalificerat innehav i företaget efter det att tillstånd för verksamheten meddelats ska prövas. Med kvalificerat innehav avses ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, om innehavet representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster, eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen i företaget. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. önskar att det klargörs att alla former av brottslighet ska kunna anses relevanta vid prövningen av en ägares lämplighet. 2013/14:107 Skälen för regeringens förslag: Vid tillståndsprövningen enligt den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter bör , i likhet med vad som gäller beträffande andra finansiella företag, göra en lämplighetsprövning av den som har eller kan förväntas få ett kvalificerat innehav i företaget. Vid prövningen bör beaktas om det finns skäl att anta att innehavaren kommer att motverka att verksamheten drivs i enlighet med gällande regler och att innehavet har samband med eller kan öka risken för vissa angivna brott. I likhet med andra företag som står under tillsyn bör de aktuella företagen vara skyldiga att följa det regelverk som finns beträffande åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Vid ägarprövningen ska därför beaktas om innehavet kan öka risken för penningtvätt. Det bör även beaktas om innehavet kan öka risken för finansiering av terroristbrott. Vid prövningen ska också innehavarens anseende beaktas. Med anseende avses detsamma som vid motsvarande ägarprövning i andra finansiella företag. I en persons anseende kan vägas in t.ex. huruvida personen har dömts för ekonomiska brott. Begreppet anseende bör kunna tolkas vidare och även avse en bedömning av personens laglydighet, erfarenhet och omdöme i övrigt. Syftet är att förhindra olämpliga personer från att ha kvalificerade innehav i sådana företag. Som en del av kontrollen bör ta del av register samt belastningsregistret för att kontrollera huruvida en person misstänks för eller har gjort sig skyldig till brott som är sådana att de kan påverka bedömningen, t.ex. bokföringsbrott eller skattebrott som inte är bagatellartade. Som efterlyser bör inspektionen på motsvarande sätt som i fråga om andra finansiella företag ha möjlighet att begära ut uppgifter ur belastningsregistret och misstankeregistret avseende sådan brottslighet som är relevant för att bedöma huruvida en viss person är lämplig att ha ett kvalificerat innehav i ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter. Ändringar till följd av detta bör därför göras i förordningen (1999:1134) om belastningsregister och i förordningen (1999:1135) om misstankeregister så att kan begära ut uppgifter från registren i samband med ägarprövning i fråga om sådana företag. Kontakter kan också behöva tas med eller konkursförvaltare. Har t.ex. personen regelmässigt underlåtit att betala skatter och allmänna avgifter på icke obetydliga belopp eller som näringsidkare på olika sätt förfarit otillbörligt i samband med ett konkursförfarande bör det ses som exempel på att personen i väsentlig utsträckning har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamhet. Ovanstående krav bör gälla den som har ett kvalificerat innehav av andelar i den juridiska personen. Med ett kvalificerat innehav bör avses detsamma som i 1 kap. 5 § 14 LBF, dvs. ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, om innehavet representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster, eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget. I likhet med vad som gäller för andra finansiella företag bör även den som förvärvar ett kvalificerat innehav i företaget efter det att tillstånd för verksamheten meddelats prövas. Godkännande av bolagsordning eller stadgar Regeringens förslag: I samband med att tillstånd att driva verksamhet med konsumentkrediter ges ska företagets bolagsordning eller stadgar godkännas. Ett företag som har beslutat att ändra sin bolagsordning eller sina stadgar ska ansöka om godkännande av ändringen. Ändringen ska godkännas om bolagsordningen eller stadgarna stämmer överens med lagen om viss kreditgivning till konsumenter och andra författningar samt i övrigt innehåller de särskilda bestämmelser som behövs med hänsyn till omfattningen och arten av verksamheten. Ett beslut om ändring av bolagsordning eller stadgar får inte registreras innan det har godkänts. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. framhåller att krav på godkännande och tillstånd vid ändringar av bolagsordning endast marginellt bidrar till en effektiv tillsyn över företagen. I likhet med lagen om betaltjänster och lagen om elektroniska pengar bör ett uttryckligt krav på godkännande av bolagsordning och stadgar inte finnas med i lagen. anser att det är oklart med vilken typ av bestämmelser som behövs med hänvisning till omfattningen och arten av verksamhet när bolagsordningen ska godkännas och efterlyser en exemplifiering härav. Skälen för regeringens förslag: För banker och kreditmarknadsföretag gäller vissa i lag preciserade förutsättningar för att de ska beviljas tillstånd att driva finansieringsverksamhet (3 kap. LBF, 2 kap. 3 § sparbankslagen [1987:619] och 2 kap. 2 § lagen om medlemsbanker [1995:1570]). Vid behandlingen av en ansökan om verksamhetstillstånd för banker och kreditmarknadsföretag prövas om bolagsordningen (bankaktiebolag och kreditmarknadsbolag), stadgarna (medlemsbanker och kreditmarknadsföreningar) eller reglementet (sparbanker) stämmer överens med LBF. För banker prövas även om och i vilken utsträckning det i bolagsordningen behövs några särskilda bestämmelser med hänsyn till omfattningen och arten av bankens verksamhet. Regeringen anser att man bör ställa upp motsvarande krav för viss verksamhet med konsumentkrediter som dem som gäller för verksamhet enligt LBF för att uppnå en likalydande reglering för finansiella företag, som driver liknande verksamhet. Enligt regeringens uppfattning bör det på motsvarande sätt som i fråga om banker vara upp till att avgöra om det bör ställas några krav i samband med prövningen av tillståndsansökan med hänsyn till den art av verksamhet som bedrivs. Därav följer att ett företags bolagsordning eller stadgar ska godkännas i samband med att ett företag beviljas tillstånd att driva viss verksamhet med konsumentkrediter. I likhet med vad som gäller för verksamhet som drivs enligt LBF är det också befogat att kräva att en ändring av ett företags bolagsordning eller stadgar ska godkännas av . 2013/14:107 6.8 Regeringens bedömning: Det behövs inte någon regel med målsättning för handläggning att inom meddela beslut i fråga om tillstånd att driva verksamhet med konsumentkrediter. Inte heller behövs någon sådan regel i fråga om godkännande av bolagsordning eller stadgar. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. I promemorian föreslogs en bestämmelse som innebar att skulle meddela beslut i fråga om tillstånd att driva verksamhet med konsumentkrediter från den dag då en fullständig ansökan har kommit in och ansökningsavgiften betalats. Detsamma föreslogs gälla i fråga om godkännande av bolagsordning eller stadgar. Remissinstanserna tillstyrker förslaget i promemorian eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens bedömning: Ansökan om tillstånd att driva viss verksamhet med konsumentkrediter samt frågor om godkännande av bolagsordning eller stadgar ska lämnas in till och prövas av . Ett ärende om ändring av bolagsordning eller stadgar som aktualiseras efter det att företaget har fått tillstånd ska likaså prövas av . I promemorian framförs att utifrån det finansiella företagets intresse borde det anses skäligt att det finns en regel om att ska meddela sökanden huruvida ansökan bifallits eller avslagits från det att myndigheten mottagit en fullständig ansökan och ansökningsavgiften har betalats. En motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 9 § första meningen lagen om betaltjänster. I anslutning till den bestämmelsen finns, till följd av EU- rättsliga krav, även i andra meningen en mer långtgående bestämmelse som innebär att om ett beslut inte meddelats ska tillstånd anses ha beviljats av . I promemorian bedöms emellertid en motsvarande bestämmelse inte vara nödvändig när det gäller företag som driver viss verksamhet med kreditgivning till konsumenter. Lagrådet ifrågasätter behovet av en bestämmelse som anger en tidsfrist för att meddela beslut i de aktuella ärendena. Lagrådet pekar bl.a. på att ett uteblivet beslut inte leder till att tillståndet ska anses beviljat och att det i förvaltningslagen (1986:223) finns en generell bestämmelse om att ärenden där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts (7 §). Lagrådet föreslår därför att bestämmelsen utgår. Regeringen delar Lagrådets bedömning. Regeringens förslag: ska föra ett register över företag som har tillstånd att driva verksamhet med konsumentkrediter. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. 2013/14:107 i framhåller att ett register tydliggör för konsumenten vilka företag som blivit godkända samt att det skapar struktur för branschen. Skälen för regeringens förslag: Som framgått är Finansinspektionens företagsregister inte helt tillfredsställande ur konsumentskyddssynpunkt (avsnitt 6.2.2). Skälet till att ska föra ett register är att garantera allmänhetens rätt till information om vilka företag som driver anmälningspliktig verksamhet. Allmänheten bör kunna lita på att de företag som är införda i registret och visas på uppfyller de mest grundläggande kraven för att driva sådan verksamhet. Eftersom kontrollen nu sker i efterhand kan den situationen inträffa att ett företag finns med på listan över registrerade företag trots att företagets ägare eller personer i dess ledning är kriminellt belastade. Ett sådant företag finns med på listan till dess att kan vidta åtgärder för att avregistrera det. Det är utmärkande för verksamhet med konsumentkrediter att kunskap i stora delar saknas om vilka företag som bedriver verksamheten, hur många företag som är aktiva och hur omsättning m.m. ser ut i branschen. Registerföring är en verksam åtgärd för att skapa transparens. För att tillgodose allmänhetens rätt till information om vilka företag som har tillstånd att driva viss verksamhet med konsumentkrediter bör därför föra ett register över de företag som har tillstånd att driva sådan verksamhet. Motsvarande skyldighet gäller för att föra ett register avseende finansiella verksamheter som regleras enligt t.ex. lagen om betaltjänster (8 kap. 5 §). Regeringens förslag: Enskildas förhållanden till ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter får inte obehörigen röjas. Den som bryter mot tystnadsplikten kan bli föremål för ingripanden från . Ansvar enligt 20 kap. 3 § ska dock inte följa för den som bryter mot förbudet. Det ska vara tillåtet för företag som beviljats tillstånd av att driva verksamhet med konsumentkrediter att utväxla uppgifter för kreditupplysningsändamål. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. I promemorians förslag saknades ett tydliggörande i 5 a § lagen om ändring i kreditupplysningslagen att det endast ska vara företag som har beviljats tillstånd av att driva viss verksamhet med konsumentkrediter som ska kunna utväxla uppgifter för kreditupplysningsändamål. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Datainspektionen anser dock att förslaget till ändring i 5 a § kreditupplysningslagen bör justeras så att det tydliggörs att endast företag som beviljats tillstånd av att driva viss verksamhet med 2013/14:107 konsumentkrediter ska ingå i den grupp av företag som tillåts att utväxla uppgifter för kreditupplysningsändamål. Skälen för regeringens förslag: Den verksamhet som kommer att drivas enligt den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter visar sådana likheter med den verksamhet som bedrivs av kreditinstitut, att det är befogat med en bestämmelse om tystnadsplikt för uppgifter om enskildas förhållanden i den nya lagen i likhet med den som finns i 1 kap. 10 § LBF. Av bestämmelsen bör det också, i likhet med den i LBF, framgå att ansvar enligt 20 kap. 3 § inte följer för den som bryter mot förbudet. Den som bryter mot tystnadsplikten kan i stället bli föremål för de ingripanden som inom ramen för sin tillsynsverksamhet kan tillgripa mot de företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter (se avsnitten 6.13–6.17). har möjlighet att utväxla uppgifter om lämnade krediter m.m. för kreditupplysningsändamål. En möjlighet att utbyta sådana uppgifter även för företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter kan antas medföra en förbättrad kreditprövning. Värdet av en förbättrad kreditprövning uppväger det intrång i den personliga integriteten som utbytet av uppgifter kan innebära. För att möjliggöra sådant utbyte av uppgifter bör företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter ingå bland de företag som kan lämna ut uppgifter om krediter i enlighet med kreditupplysningslagen (1973:1173). Datainspektionen påpekar att det bör tydliggöras i lagtexten att endast företag som beviljats tillstånd av ska ingå i den slutna användarkretsen. Regeringen instämmer i detta. Regeringens förslag: Ett företag som driver verksamhet med konsumentkrediter får uppdra åt någon annan att utföra visst arbete eller vissa operativa funktioner som ingår i denna verksamhet. Företaget ska anmäla sådana uppdragsavtal till . Uppdrag åt någon annan att utföra sådana funktioner som är av väsentlig betydelse för verksamheten får bara ges om företaget ansvarar för att 1.verksamheten drivs av uppdragstagaren under kontrollerade och säkerhetsmässigt betryggande former, och 2.uppdraget inte väsentligt försämrar kvaliteten på verksamhetens internkontroll och möjligheter att övervaka att verksamheten följer de regler som gäller för den. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: Regler om vad som gäller när finansiella företag uppdrar åt någon annan att utföra ett visst arbete finns bl.a. i 6 kap. 7 § LBF, 3 kap. 28 § lagen om betaltjänster och 8 kap. 14 § lagen om värdepappersmarknaden. Liksom för sådana finansiella företag som avses där bör det vara möjligt för företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter att uppdra åt någon annan att utföra visst arbete eller andra operativa funktioner som ingår i verksamheten. 2013/14:107 Det bör dock inte vara möjligt att kringgå rörelsereglerna genom att organisera rörelsen i olika företag. Det företag som har tillstånd bör t.ex. ansvara för att verksamheten mot kunden inte innebär en försämrad kvalitet i företagets interna kontroll och hantering av bl.a. kreditbeslutet. De förutsättningar som gäller för uppdrag åt någon annan enligt nämnda lagar bör därför få sin motsvarighet i den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. Det innebär att uppdragsgivaren ska ansvara för att verksamheten drivs av uppdragstagaren under kontrollerade och säkerhetsmässigt betryggande former. Vidare är en förutsättning att uppdragsgivaren ansvarar för att uppdraget inte väsentligt försämrar kvaliteten på verksamhetens internkontroll och möjligheter att övervaka att verksamheten följer de regler som gäller för verksamheten. Ett företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter och vill uppdra åt någon annan att utföra vissa funktioner bör även vara skyldigt att anmäla detta till . Regeringens förslag: ska ha tillsyn över företag som driver verksamhet med konsumentkrediter. Tillsynen omfattar att verksamheten drivs enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter, andra författningar som reglerar verksamheten, företagets bolagsordning eller stadgar samt interna instruktioner som har sin grund i författningar som reglerar verksamheten. tillsyn ska dock inte omfatta konsumentkreditlagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. och betonar behovet av tydlig gränsdragning mellan myndigheternas ansvarsområden. framför att all tillsyn bör utövas av i likhet med vad som gäller för banker och kreditmarknadsbolag, att det i lagen bör tydliggöras att inte har tillsyn över KkrL och att det för att undvika risken för dubbelbestraffning även bör framgå att felaktigheter som påpekat inte leder till ingripanden från och tvärtom. ställer sig frågande till hur förevarande lagförslag förhåller sig till regeringens förslag om utökade sanktionsmöjligheter för . och Svensk Inkasso anser att konstruktionen med dubbel tillsyn genom och är mindre ändamålsenlig. Skälen för regeringens förslag: utövar tillsyn över banker och kreditmarknadsföretag som tillhandahåller kreditgivning till konsumenter. Inspektionen har även tillsyn enligt AnmL. bör ansvara även för tillsynen enligt den nya lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. 2013/14:107 att de företag som berörs driver sin verksamhet i enlighet med den nya lagen, andra författningar som reglerar verksamheten, företagets bolagsordning eller stadgar samt interna instruktioner som har sin grund i författningar som reglerar verksamheten (jfr t.ex. 13 kap. 2 § LBF). Författningar utöver den nya lagen omfattar t.ex. associationsrättsliga bestämmelser samt regler mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Flera remissinstanser, liksom Lagrådet, har framfört synpunkter som rör gränsdragningen mellan och Frågor om skärpta tillsynsbestämmelser och om har varit föremål för överväganden i flera sammanhang (se t.ex. prop. 2009/10:242 s. 78). I avsnitt 6.4 föreslås att tillståndsplikt införs för viss verksamhet som innebär att lämna eller förmedla krediter till konsumenter. företagen blir tillståndspliktiga kan förhindra att en verksamhet som inte når upp till kraven påbörjas. kommer att löpande kunna kontrollera att ett företag som har tillstånd följer alla de författningar vars efterlevnad utövar Om företaget åsidosätter sina ingripa med olika åtgärder, se avsnitt 6.13. att dessa företag blir föremål för löpande tillsyn kan myndigheten i större utsträckning ingripa mot företag som begår lagöverträdelser än vad som är fallet . Frågan om tillsyn över att KkrL följs ingår inte i proposition till som syftar till att stärka tillsyn enligt KkrL med ytterligare sanktionsmöjligheter (prop. 2013/14:34 Sanktionsavgift vid bristande kreditprövningar). KkrL omfattar tillsyn av efterlevnaden inte den verksamhet som står under tillsyn av , vilket skulle innebära att de verksamheter som regleras också skulle falla under Regeringen bedömer dock att man inte kan förväntas att uppnå ett högre konsumentskydd genom att lägga över tillsyn från till när det gäller de företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter enligt den Därför ska tillsynen över att företag som driver viss verksamhet med konsumentkrediter följer KkrL finnas kvar hos De båda myndigheterna har olika ansvarsområden. utövar tillsyn över att KkrL följs. Det innebär att verket övervakar bl.a. att tillräcklig information lämnas ut till konsumenterna av näringsidkaren i kreditärenden och att kreditprövning utförs innan kredit beviljas.