prop · H103215 · 2014-04-03 00:00:00 — läggande att lämna information till – innebär förslaget att frågor om utdömande av vitet ska prövas i förvaltnings- Bedömningen är att information huvudsakligen kommer att begäras in från bankerna. Frågan om utdömande av vite torde därmed aktualiseras endast i ett fåtal undantagsfall. Vad gäller viten som riktar sig mot den som står under tillsyn innebär förslaget att beslut om utdömande av viten ska kunna överklagas till förvaltningsdomstol. Bedömningen är att antalet sådana överklaganden kommer att bli mycket Således kommer bestämmelserna om vite inte att ha någon påverkan av betydelse på antalet mål i förvaltningsdomstol. Den föreslagna uppgiftsskyldigheten för tredje man kommer att inne- bära att främst banker kommer att bli tvungna att lämna uppgifter till Förslaget kan bidra till ökade kostnader för Bestämmelserna om detta är inte avsedda att användas annat än om det finns skäl för att ifrågasätta de uppgifter som har framkommit vid tillsynen i övrigt. kommer att vända sig till bankerna med förfrågningar vid cirka 100 tillfällen . Enligt uppgifter från Svenska kommer en genomsnittlig förfrågan att ta cirka tio minuter att hantera. Beräkningen förutsätter att uppgifterna kan tas fram med en Excelfil och skickas med e-post till . Avser förfrågan flera konton, tar besvarandet mer tid i anspråk. räknar en av deras medlemsbanker med en timkostnad om för att besvara en förfrågan från Krono- Det rör sig om en ungefärlig uppskattning som, enligt banken, möjligen är något lågt räknad. innebär det att kostnaden för varje förfrågan grovt kan uppskattas till Utredningen har bedömt att de uppgifter som kommer att vara i behov av regelmässigt torde kunna tas fram på elektronisk väg och att förfrågningarna således inte kommer att avse Därmed skulle uppgiftsskyldigheten inte komma att innebära något omfattande manuellt arbete för bankerna. har dock framfört att informationsvärdet av konto- utdragen är begränsat och att det därför kan bli aktuellt att ta fram verifikationer manuellt, vilket skulle leda till en ökad administrativ börda Svensk handel efterlyser en fördjupad kostnadsanalys särskilt vad avser mindre banker. Regeringen bedömer dock att antalet förfrågningar med all sannolikhet kommer att beröra olika banker eller andra aktörer liksom att en sådan utökad uppgiftsskyldighet endast kommer att inträda vid enstaka tillfällen. Bedömningen är därför att förslagets kostnadskonsekvenser till följd av uppgiftsskyldigheten för respektive bank torde vara begränsad. Det torde även gälla mindre banker och andra aktörer. Förslaget bedöms inte att ha några andra konsekvenser av det slag som behöver uppmärksammas i det här sammanhanget. Således görs bedömningen att regeringens förslag till förändringar inte kommer att ha några andra samhällsekonomiska konsekvenser, påverka små företags konkurrensförmåga m.m. till stora företag eller påverka jämställdheten mellan kvinnor och män eller möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 13.1Allmänt om förslagen till lagändringar I följande avsnitt kommenteras förslaget till ny lag om näringsförbud, förslaget till lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och förslaget till lag om ändring i lagen (2014:000) om näringsförbud. De ändringar som föreslås i övriga lagar innebär endast att hänvisning till den äldre lagen om näringsförbud eller viss bestämmelse i den lagen ersätts med hänvisning till den föreslagna lagen eller motsvarande bestämmelse i den föreslagna lagen. I förekommande fall har också ordet skall ersatts med ska samt begreppen är underkastad näringsförbud och är ålagd näringsförbud ersatts med har näringsförbud, det sistnämnda i enlighet med den terminologi som används i den föreslagna lagen om näringsförbud. Dessa övriga lagförslag kommenteras därför inte särskilt. 13.2Förslaget till lag om näringsförbud Paragrafen, som saknar tidigare motsvarighet, beskriver i korthet innebörden av ett beslut om näringsförbud. Personer som får meddelas näringsförbud Personer som bedriver enskild näringsverksamhet 2 § Paragrafen, som väsentligen saknar tidigare motsvarighet, anger att bestämmelserna i 4–9 §§ – som reglerar när näringsförbud ska meddelas – ska tillämpas på dels enskilda näringsidkare, dels dem som utåt har framträtt som ansvariga för en enskild näringsverksamhet. Avsikten är inte att förändra de förutsättningar som gällt för när näringsförbud ska kunna meddelas personer som är eller framträder som enskilda näringsidkare. Med uttrycket enskild näringsidkare avses var och en som yrkesmässigt bedriver näringsverksamhet och gör detta i eget namn, utan användande av en juridisk person. Med näringsverksamhet avses verksamhet av ekonomisk art, oavsett om denna är inriktad på vinst eller inte; uttrycket har i princip samma innebörd som enligt 2 kap. 6 § bokföringslagen (1999:1078). Uttrycket utåt har framträtt som ansvariga för en enskild näringsverksamhet kan få betydelse bland annat i bulvanliknande förhållanden. Med uttrycket avses i första hand den som har varit registrerad som innehavare av en rörelse som har drivits under enskild firma. inte har varit registrerad, blir bestämmelsen tillämplig på den som på Prop. 2013/14:215 annat sätt utåt har uppträtt som innehavare av denna (se prop. 1985/86:126, s. 161). Rubriken närmast före 2 § har utformats i enlighet med Lagrådets Personer med anknytning till juridiska personer I paragrafen regleras vilka personer som kan meddelas näringsförbud på grund av sin anknytning till en juridisk person. Den motsvarar i stort sett 4 § första och andra styckena i lagen (1986:436) om näringsförbud. skiljer sig dock i flera avseenden redaktionellt och språkligt, men även i sakligt hänseende, från de nuvarande bestämmelserna. redovisas i avsnitt 5. Ett av syftena med paragrafens nya utformning är att tydliggöra att näringsförbud kan meddelas den som utövar den faktiska ledningen av en näringsverksamhet, oavsett i vilken juridisk form näringsverksamheten Detta kommer till uttryck genom att de bestämmelser som har funnits i andra stycket i 4 § i den nuvarande lagen om närings- förbud har formulerats om och placerats i den nya paragrafens första Avsikten är att markera att det är paragrafens huvudregel, vilken sedan kompletteras med de särskilda bestämmelserna i andra stycket. Bestämmelsen är därmed avsedd att kunna tillämpas även på företrädare för juridiska personer som inte omnämns i andra stycket, till exempel företrädare för näringsdrivande ideella föreningar. Med uttrycket dem som faktiskt har utövat ledningen avses personer som i realiteten har utövat bestämmanderätten i företaget. betydelse om personen har eller inte har haft någon formell beslutande- rätt i den juridiska personen. Det avgörande är om han eller hon har varit den som de facto har fattat beslut i sådana frågor som ankommer på ett Uttrycket är inte avsett att innefatta personer som endast har utövat mellanchefsfunktioner eller lägre funktioner inom företaget utan syftar på dem som har utövat ledningsfunktioner motsvarande de som en styrelse eller en verkställande direktör utövar i Det är inte nödvändigt att personen ifråga har utövat Om ledningen över näringsverksamheten har utövats av flera gemensamt – med eller utan överenskommen arbetsfördelning – ingår samtliga i den krets som kan meddelas näringsförbud. Det är den som yrkar att näringsförbud ska meddelas som har bevis- bördan för att den person som yrkandet riktas mot har utövat ledningen av den aktuella juridiska personen. Andra stycket har, i förhållande till 4 § första stycket i den nuvarande lagen om näringsförbud, justerats så att bestämmelsen nu omfattar även vissa företrädare för utländska filialer och stiftelser. verkställande direktörer och vice verkställande direktörer i utländska 2013/14:215 filialer samt styrelseledamöter och styrelsesuppleanter i bokföringsskyldiga stiftelser räknas till den krets av personer som kan meddelas näringsförbud, oavsett om de faktiskt har utövat ledningen över filialen respektive stiftelsen. En del stiftelser har s.k. anknuten förvaltning, dvs. de förvaltas av en annan juridisk person. Beslutsbefogenheterna utövas då av ledningen i denna andra juridiska person. Vid anknuten förvaltning presumeras befattningshavarna hos denna juridiska person ha utövat ledningen av den näringsverksamhet som stiftelsen har bedrivit. Det innebär att om förvaltaren är ett aktiebolag så omfattas styrelseledamöter och suppleanter samt verkställande direktör och vice verkställande direktör av bestämmelsen. Såsom bestämmelsen är utformad gäller detta dock endast när förvaltaren är en sådan association som upptas i andra stycket. Således omfattas exempelvis inte styrelseledamöterna i en ideell förening som är förvaltare av en stiftelse. I den nya bestämmelsen omnämns inte bankaktiebolag och försäkringsaktiebolag. Dessa omfattas emellertid numera av aktiebolagslagen (2005:551) och utgör därför aktiebolag. Det innebär att styrelseledamöter i bankaktiebolag och försäkringsaktiebolag liksom tillhör den krets av befattningshavare som kan meddelas näringsförbud. Den nya bestämmelsen har utformats så att den omfattar även verkställande direktör och vice verkställande direktör i sparbanker, ekonomiska föreningar och försäkringsföreningar. Uppräkningen i andra stycket är inte uttryckligen begränsad till företrädare för näringsdrivande juridiska personer. Bestämmelserna i 4–7 §§ har emellertid utformats så att näringsförbud i praktiken inte kan meddelas annat än om den juridiska personen faktiskt har bedrivit näringsverksamhet. Näringsförbud på grund av brott 4 § Paragrafen reglerar förutsättningarna för att meddela en person närings- förbud på grund av brott. Den motsvarar 1 § i den nuvarande lagen om näringsförbud men har getts en annan språklig och redaktionell utform- Någon förändring i sak är inte avsedd. En grundläggande förutsättning för att en person ska kunna meddelas näringsförbud är att han eller hon omfattas av 2 eller 3 § (se vidare kommentarerna till dessa paragrafer). Därutöver måste tre förutsättningar vara för handen. En första förutsättning är att personen grovt har åsidosatt sina skyldig- heter i näringsverksamheten. Vid bedömningen av om en person grovt har åsidosatt sina skyldigheter kan rätten väga in begången brottslighet. Rätten har också möjlighet att väga in andra omständigheter som visar att personen är olämplig att bedriva näringsverksamhet. hänsyn till hela det spektrum av åsidosättanden av skyldigheter som kan förekomma i en näringsverksamhet. Man kan alltså lägga vikt vid sådant som att personen har åsidosatt sina förpliktelser mot borgenärerna, till exempel mot staten som skatte- eller avgiftsborgenär. Vidare kan hänsyn Prop. 2013/14:215 tas till åsidosättanden av arbetsrättsliga förpliktelser av olika slag, Man kan även beakta ett beteende i strid med marknadsrättsliga normer, som har uppställts till skydd för bland annat konkurrenter och konsumenter samt även ta hänsyn till åsidosättanden av civilrättsliga anspråk (se prop. 1985/86:126 s. 42). En andra förutsättning är att den aktuella personen har gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa. Brottsligheten ska ha begåtts i den näringsverksamhet som personen har anknytning till enligt 2 eller 3 §. Denna anknytning ska ha förelegat när brottsligheten begicks. Beträffande innebörden av begreppen i näringsverksamhet och brottslighet som inte är ringa kan hänvisas till tidigare förarbeten (se 1985/86:126 s. 149 f.). I ett enskilt fall kan det vara så att en juridisk person som omnämns i 3 § andra stycket inte har bedrivit någon näringsverksamhet; så kan till exempel vara fallet i fråga om vissa I så fall kan inte 4 § – och för övrigt inte heller 5, 6 eller 7 § – Det bör understrykas att det inte måste ha förekommit andra miss- förhållanden i näringsverksamheten än begången brottslighet. situation där näringsförbudet grundas enbart på begångna brott måste dock dessa i sig ha utgjort ett grovt åsidosättande av näringsidkarens Den tredje förutsättningen för näringsförbud är att förbudet är påkallat från allmän synpunkt. Vid bedömningen av den frågan är det naturligt att domstolen väger in allvaret i den brottslighet och de övriga försummelser som den aktuella personen kan tillskrivas. Det innebär att samma brotts- lighet kan ligga till grund för prövningen av de tre förutsättningarna. 8 § finns bestämmelser som är avsedda att ge domstolen vägledning i frågan om huruvida näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag, dock med den justeringen att ordet meddelas näringsförbud har använts istället för åläggas. I enlighet med vad Lagrådet föreslagit har uttrycket påkallad från allmän synpunkt genomgående använts i lagtexten. Näringsförbud i samband med konkurs Paragrafen innehåller bestämmelser som ger möjlighet att meddela personer näringsförbud efter konkurs. Motsvarande bestämmelser finns i dag i 2 § och 4 § tredje stycket i den nuvarande lagen om näringsförbud. De nya bestämmelserna har dock delvis getts en ny språklig och Någon ändring i sak är inte avsedd. Även enligt denna paragraf är det en grundläggande förutsättning för beslut om näringsförbud att personen omfattas av 2 eller 3 §. här måste ytterligare tre förutsättningar vara för handen. Den första av dessa tre förutsättningar är att den enskilda närings- idkaren eller den juridiska personen har försatts i konkurs. yrkande om att en person ska meddelas näringsförbud ska kunna bifallas krävs alltså att det rättssubjekt till vilket personen har anknytning har gått Denna förutsättning är uppfylld om personen har varit till 2013/14:215 exempel styrelseledamot i ett aktiebolag och detta aktiebolag har gått i konkurs. I andra stycket preciseras i vilket skede personen ska ha haft anknytning till konkursgäldenären. Av den bestämmelsen följer att tillräcklig anknytning föreligger inte enbart om personen var styrelseledamot i det aktuella bolaget vid konkursutbrottet utan också om personen visserligen hade lämnat befattningen vid konkursutbrottet men hade varit styrelseledamot närmast innan konkursansökan kom in till tingsrätten. Den andra förutsättningen enligt första stycket är att den aktuella personen har agerat grovt otillbörligt mot den enskilda näringsidkarens eller den juridiska personens borgenärer eller på annat sätt grovt har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamheten. Vad som kan utgöra grovt åsidosättande i näringsverksamheten ska tolkas på motsvarande sätt som enligt 4 §. Den tredje förutsättningen är att näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt. I den delen hänvisas till kommentarerna till 4 och 8 §§. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Näringsförbud på grund av underlåtenhet att betala skatt m.m. 6 § Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om näringsförbud med anledning av underlåtenhet att betala skatt m.m. Den motsvarar 1 a § i den nuvarande lagen. De nya bestämmelserna har dock i vissa delar fått en ny språklig och redaktionell utformning. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen kan endast tillämpas på personer som omfattas av 2 eller 3 §. Därutöver måste tre rekvisit vara uppfyllda. För det första ska personen grovt ha åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamheten. Rekvisitet är detsamma som i 4 och 5 §§. Det grova åsidosättandet kan helt eller delvis utgöras av betalningsunderlåtelserna. Men det kan också vara av de slag som har angetts i kommentaren till 4 §. För det andra ska den person som yrkandet om näringsförbud riktar sig mot i den näringsverksamhet som han eller hon har anknytning till i avsevärd omfattning underlåtit att betala skatt, tull eller avgift. Beträffande innebörden av detta begrepp kan hänvisas till tidigare förarbeten (se prop. 1985/86:126 s. 151 f.). Beträffandet det tredje rekvisitet, att näringsförbud ska vara påkallat från allmän synpunkt, hänvisas till kommentarerna till 4 och 8 §§. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Näringsförbud på grund av överträdelse av konkurrensbestämmelser Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om näringsförbud med anledning av överträdelser av konkurrensbestämmelserna i 2 kap. 1 § konkurrenslagen eller artikel 101 i EUF-fördraget. Den motsvarar 2 a § i den nuvarande lagen. Bestämmelserna har emellertid fått en delvis ny Prop. 2013/14:215 språklig och redaktionell utformning. Någon ändring i sak är inte avsedd (se prop. 2007/08:135 s. 156 f. och 291). Vid prövningen av om personen har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamheten kan även åsidosättanden som avser andra regler än konkurrensreglerna vägas in. Såsom uttalats i tidigare förarbeten bör emellertid tyngdpunkten i de aktuella åsidosättandena ligga på konkurrensöverträdelsen. I övrigt kan hänvisas till kommentaren till 4 och 8 §§. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. När näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt 8 § Paragrafen, som motsvarar 3 § första (del av) och andra styckena i nuvarande lagen om näringsförbud, reglerar vilka omständigheter som rätten särskilt ska ta hänsyn till vid bedömningen av om näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt. Bestämmelserna har fått en ny språklig utformning. Någon ändring i sak är inte avsedd. I första stycket 1 a och b anges att särskild hänsyn ska tas till om åsidosättandet har varit systematiskt eller syftat till betydande . Med systematiskt avses att det har varit fråga om upprepade förfaranden som genomförts efter viss beräkning. Det senare förhållandet utmärker också kriteriet att åsidosättandet har syftat till betydande . Ett förbud kan således vara mer påkallat för den näringsidkare som till exempel inte betalar in några skatter eller avgifter med beräkningen att själv få , än för den som oförskyllt hamnat i ett svårt ekonomiskt läge (se prop. 1985/86:126 s. 157). Med betydande skada enligt 1 c avses i första hand skador som kan förorsakas borgenärer, konkurrenter, konsumenter och andra. Här avses även person- och sakskador som har eller kunde ha uppkommit på grund av exempelvis arbetsmiljö- eller miljöbrott (se prop. 1985/86:126 s. 157). Slutligen anges i punkten 2 att hänsyn ska tas till om personen vid tidigare tillfälle har dömts för brott i näringsverksamhet. Om personen har dömts tidigare men ändå har fortsatt att åsidosätta sina skyldigheter, får han eller hon normalt anses kvalificerad för ett näringsförbud. Likaså bör den som har näringsförbud och återfallit i nya oegentligheter i allmänhet meddelas ett nytt förbud (se prop. Av andra stycket framgår att om den aktuella personen har gjort sig skyldig till brott i näringsverksamhet för vilket det lägsta föreskrivna straffet är fängelse , ska näringsförbud anses påkallat från allmän synpunkt, om inte särskilda skäl talar emot det. Särskilda skäl kan finnas till exempel om domstolen med tillämpning av 23 kap. 5 § har dömt till ett lindrigare straff än det som är föreskrivet för brottet. Det kan till exempel vara aktuellt beträffande en funktionär i ett bolag som i mindre utsträckning har medverkat till annans grova skattebedrägeri. Särskilda skäl kan också finnas om gärningen framstår som en engångshändelse efter en lång tids regelrätt drivande av näringsverksamhet (se prop. 1995/96:98 s. 36 och rättsfallet NJA 2006 s. 346). 2013/14:215 9 § Paragrafen, som motsvarar 3 § första (del av) och tredje styckena i nuvarande lagen om näringsförbud, anger vad som – utöver vad som gäller enligt 8 § – särskilt ska beaktas i samband med prövningen av näringsförbud enligt 7 §. Bestämmelserna har delvis fått en ny språklig utformning. Någon ändring i sak är inte avsedd och således kan hänvisas till tidigare förarbeten (se prop. 2007/08:135 s. 293). I paragrafens första stycke anges att näringsförbud ska meddelas , lägst tre och högst . Det motsvarar den bestämmelse som finns i 5 § i den nuvarande lagen. I paragrafen har klargjorts att förbudet gäller från det att beslutet om näringsförbud vinner laga kraft. Den bestämmelsen är ny men torde överensstämma med vad som ändå ha ansetts gälla (se prop. 1985/86:126 s. 162). Om näringsförbudet meddelas i en brottmålsdom och domen inte överklagas eller överklagas enbart i andra delar, börjar näringsförbudet alltså att gälla i och med att tiden för överklagande går ut. Eftersom det redan av lagen framgår när näringsförbudet börjar gälla, behöver rätten inte i domslutet särskilt förordna om när förbudet får verkan. Andra stycket motsvarar 11 § andra stycket i den nuvarande lagen om näringsförbud. Där anges att vid bestämmandet av förbudstidens längd ska hänsyn tas till tidigare meddelade tillfälliga näringsförbud. Innebörden av detta är att domstolen vid det slutliga beslutet om näringsförbud ska räkna av den tid som personen har haft tillfälligt näringsförbud. Bestämmelsen kan illustreras med följande exempel. Om en person vid överklagandetidens slut har haft tillfälligt näringsförbud och domstolen anser att personen bör ha näringsförbud av , ska den slutliga förbudstiden i domen eller det slutliga beslutet bestämmas till och . Detta kan behöva beaktas även i högre rätt. Om även högre rätt anser att näringsförbudet bör gälla , kan domstolen likväl ha anledning att sätta ned den slutliga förbudstiden med hänsyn till det tillfälliga näringsförbud som kan ha gällt under rättegången i högre rätt. I syfte att förtydliga den ordning som torde gälla har det i andra styckets andra mening angetts att domstolen vid en sådan avräkning får bestämma kortare förbudstid än (se prop. 1985/86:126 s. 163 och 198). Det bör understrykas att den sammanlagda förbudstiden (tillfälligt och slutligt näringsförbud) inte får överstiga (jfr NJA 1996 s. 305). I paragrafen anges vad en person som har näringsförbud är förhindrad att göra. Paragrafen motsvarar dels 6 § första–tredje styckena (1–11 punkterna) dels delar av 7 § (12–13) i den nuvarande lagen. Den avviker i vissa språkliga hänseenden från de nuvarande bestämmelserna men överensstämmer i väsentliga avseenden i sak med vad som har gällt (se prop. 1985/86:126 s. 163 f. och 166 f., prop. 1995/96:98 s. 37 och prop. 2000/01:105 s. 48 f.). I följande avseenden skiljer den sig dock i sak från nuvarande bestämmelser. I punkten 5 har handelsbolag tagits bort i listan över de typer av styrelseuppdrag som en person med näringsförbud inte får inneha. Anledningen till det är att lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag inte innehåller några bestämmelser om styrelse och att ett styrelseuppdrag i ett handelsbolag därmed inte har någon given innebörd. Paragrafen kan likväl förhindra den som har näringsförbud att inneha ett sådant uppdrag, eftersom det i det enskilda fallet kan falla in under punkten 1 eller punkten 2. Nuvarande bestämmelser anknyter på några punkter till begreppet försäkringsföretag. avses enligt 1 kap. 3 § försäkringsrörelselagen (2010:2043) försäkringsaktiebolag, ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföreningar. Försäkringsaktiebolag utgör numera en typ av aktiebolag och omfattas därför utan vidare av bestämmelserna om aktiebolag. I den nya paragrafen har därför i stället tagits in uttryckliga bestämmelser om ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföreningar. I punkten 7 har listan över de associationer i vilka en person med näringsförbud inte får vara verkställande direktör kompletterats med ekonomisk förening, sparbank och medlemsbank. Det sammanhänger med att de lagar som reglerar dessa associationer innehåller bestämmelser om verkställande direktör, vilka i väsentliga delar överensstämmer med vad som gäller om verkställande direktör i till exempel aktiebolag. I punkten 8 har tagits in en bestämmelse om att ett näringsförbud hindrar att en person är verkställande eller vice verkställande direktör i en utländsk filial eller föreståndare för en sådan näringsverksamhet som bedrivs av någon i utlandet bosatt person enligt lagen (1992:160) om utländska filialer m.m.