prop · H103110 · 2014-03-17 00:00:00 — Om laboratoriets utrustning och förhållandena i övrigt medger det, får även andra undersökningar utföras. Laboratoriet ska inom sitt verksamhetsområde bedriva forensisk forskning samt samla, bearbeta och offentliggöra resultat inom verksamhetsområdet. är chefsmyndighet för laboratoriet. Som tidigare nämnts ska laboratoriet ingå i den nya som en nationell avdelning. Verksamheten ska vara densamma i den nya organisationen som . Laboratoriet kommer då att ha huvudansvaret för den forensiska processen inom . Kommittén föreslår att benämningen ska utmönstras ur författningstext. Av avsnitt 5.1 och 8.4 framgår att det även efter omorganisationen finns behov av att ange i viss författningstext. Avdelningen ska dock i den nya organisationen benämnas Nationellt forensiskt centrum (dir. 2013:121). 6.4Rikspolisstyrelsen ersätts med eller Säkerhetspolisen Regeringens förslag: ska utmönstras och i huvudsak ersättas med . I ett antal författningar ska Säkerhetspolisen anges vid sidan av och i några fall ska ersättas med Säkerhetspolisen. ska utmönstras och ersättas med nationella operativa avdelning. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens. Kommittén föreslår inte i samma utsträckning som regeringen att Säkerhetspolisen ska pekas ut i lag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser yttrar sig inte över förslagen. De remissinstanser som yttrar sig är i huvudsak positiva till förslagen. i anser att det är viktigt att det framgår tydligt om det är eller Säkerhetspolisen som avses. Säkerhetspolisen är positiv till förslagen men anser att Säkerhetspolisen bör nämnas i större utsträckning när myndigheten avses, för att minska behovet av att använda 7 § andra stycket polislagen. bör det övervägas om den bestämmelsen kan ersättas av uttryckliga regler som anger i vilken utsträckning en viss bestämmelse är tillämplig på Säkerhetspolisen. Datainspektionen anser att det bör analyseras om det i vissa fall – i lag eller förordning – bör anges var inom som en viss funktion ska finnas. Flera remissinstanser, bland dem Datainspektionen och Försvarsunderrättelsedomstolen, påpekar att kommittén inte föreslår någon ändring i den s.k. signalspaningslagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser yttrar sig inte särskilt i denna del men tillstyrker eller har inget att invända mot promemorians lagändringar. Skälen för regeringens förslag är central förvaltningsmyndighet för polisväsendet. Till hör Säkerhetspolisen, och . Vidare är chefsmyndighet för . Benämningen förekommer i drygt 190 författningar. Med hänsyn till att upphör i samband med omorganisationen måste benämningen utmönstras. I flertalet författningar kan den ersättas med . För vissa författningar krävs emellertid närmare överväganden om vilken myndighet som ska fullgöra uppgifterna . I fråga om vissa uppgifter som faller inom verksamhetsområde fordras också överväganden om det, exempelvis med hänsyn till internationella åtaganden, krävs någon ytterligare precisering av var inom myndigheten frågan ska hanteras. Regeringen återkommer till den frågan i avsnitt 6.5. uppgifter delas upp mellan och Säkerhetspolisen När upphör och Säkerhetspolisen ombildas till en fristående myndighet måste de uppgifter som ankommer på fördelas mellan och Säkerhetspolisen. I vissa fall ska dock uppgifterna fullgöras av båda myndigheterna. En utgångspunkt för omorganisationen är att inga förändringar ska göras i arbetsfördelningen mellan och Säkerhetspolisen. Kommittén föreslår att det i ett antal författningar ska anges om det är eller Säkerhetspolisen som avses. Säkerhetspolisen anser att den bör nämnas i större utsträckning än vad kommittén föreslår. Regeringen delar den uppfattning som i ger uttryck för, nämligen att det i största möjliga utsträckning bör gå att direkt i författning utläsa vilka uppgifter som respektive Säkerhetspolisen har. Detta är utgångspunkten för regeringens förslag. anges Säkerhetspolisen i ett trettiotal författningar. I dessa behövs inga ändringar. Däremot blir det nödvändigt att klargöra när både och Säkerhetspolisen ska fullgöra uppgifter eller ha befogenheter som tillkommer . För att i så stor utsträckning som möjligt tydliggöra när det är Säkerhetspolisen eller som avses, föreslår regeringen att Säkerhetspolisen pekas ut i fler författningar än vad som föreslås i betänkandet. Härigenom får Säkerhetspolisens remissynpunkter anses tillgodosedda. I några fall bör ersättas med enbart Säkerhetspolisen. Som exempel kan nämnas vissa bestämmelser i säkerhetsskyddslagen (1996:627), där uppgifter fullgörs av Säkerhetspolisen. Inom finns utöver Säkerhetspolisen bara en enhet som nämns i lag, nämligen . Den anges som ett av organen som har rätt att inrikta signalspaning enligt 4 § lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet. Begreppet bör därför, som föreslås i promemorian, utmönstras och ersättas med benämningen på motsvarande enhet i den nya organisatio- Prop. 2013/14:110 nen, nämligen nationella operativa avdelning. genom tillgodoses de synpunkter som bl.a. Datainspektionen och Försvarsunderrättelsedomstolen lämnat beträffande den lagen. Med anledning av Datainspektionens synpunkt att det bör analyseras om det finns skäl att i författning ange var inom en viss uppgift ska fullgöras vill regeringen framhålla att kommittén har analyserat den frågan. Som framgår av det följande avser regeringen att i vissa fall återkomma med en sådan precisering på lägre författningsnivå. Tillämpningen av nuvarande 7 § andra stycket polislagen När Säkerhetspolisen ombildas till en fristående myndighet behöver 7 § andra stycket polislagen ändras. Enligt dess nuvarande lydelse ska, när leder polisverksamhet, vad som i lag eller annan författning föreskrivs om polismyndighet i tillämpliga delar gälla även . Detta innebär med nuvarande ordning, där Säkerhetspolisen och utgör organisatoriska delar av , att vad som i lag eller annan författning föreskrivs om polismyndighet i tillämpliga delar även gäller när Säkerhetspolisen eller leder polisverksamhet. För del förlorar frågan aktualitet när den inordnas i . Säkerhetspolisen kommer däremot även efter ombildningen att ha behov av polisiära befogenheter, t.ex. för att genomföra förundersökningar. Bestämmelsen kan därför inte upphävas. Eftersom Säkerhetspolisen efter inte kommer att vara en del av den nya måste Säkerhetspolisen uttryckligen anges i den bestämmelse som motsvarar 7 § andra stycket polislagen. En nackdel med bestämmelsen är att uttrycket leda polisverksamhet inte gör att man med säkerhet på förhand kan avgöra vilka bestämmelser om polismyndighets befogenheter som är avsedda att tillämpas av Säkerhetspolisen. Det bör dock framhållas att bestämmelsen har tillämpats , är väl inarbetad och att den inte har ifrågasatts i den praktiska tillämpningen. Säkerhetspolisen framhåller att den delar kommitténs uppfattning att det bör övervägas om regleringen i nuvarande 7 § andra stycket polislagen kan ersättas av uttryckliga regler i respektive författning som anger i vilken omfattning en viss bestämmelse är tillämplig på Säkerhetspolisen. För att begränsa behovet av att tillämpa bestämmelsen i fråga föreslår kommittén att det i vissa författningar, främst av administrativ karaktär, uttryckligen bör anges om de är tillämpliga på Sä- kerhetspolisen. Det gäller t.ex. vissa registerförfattningar. Regeringen anser att det i ytterligare några författningar bör anges att en viss bestämmelse också gäller för Säkerhetspolisen. Regeringens förslag innebär sammantaget att behovet av att tillämpa den bestämmelse som motsvarar 7 § andra stycket polislagen minskar kraftigt jämfört med dagens reglering. Det finns däremot inte beredningsunderlag för att i detta lagstiftningsärende ta ställning till om bestämmelsen kan tas bort helt. 2013/14:110 6.5 Särskilda överväganden beträffande polisens Regleringen av polisens internationella samarbete Regeringens förslag: uppgifter i det internationella samarbetet ska övertas av . Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Polisens internationella samarbete bygger i stor utsträckning på internationella överenskommelser och EU- rättsakter. Regleringen finns i stor utsträckning i lag. När polisen nu omorganiseras är utgångspunkten att det internationella samarbetet inte ska påverkas. spelar en viktig roll i detta samarbete, eftersom styrelsen i stor utsträckning har pekats ut som den myndighet till vilken utländska myndigheter ska vända sig för att aktualisera samarbete. Att just pekas ut beror i många fall på att överenskommelserna ställer krav på att det ska finnas en tydligt utpekad myndighet, normalt på central nivå, som dygnet runt kan ta emot framställningar och besvara förfrågningar. En sådan funktion finns hos . I andra fall pekas ut därför att det vid den myndigheten finns en specialistfunktion som har till uppgift att ta emot och bearbeta information inom ett särskilt område. Ett exempel är Finanspolisen, som är den enhet som bl.a. tar emot viss information från finansiella företag och från motsvarande polisiära enheter i andra stater. Även Säkerhetspolisen har ett omfattande internationellt samarbete. I motsats till det internationella samarbete som bedrivs inom polisen i övrigt är dock detta samarbete normalt inte författningsreglerat. När det i det följande talas om internationella samarbete avses inte Säkerhetspolisens verksamhet. När upphör blir det, som framgår av avsnitt 6.4, nödvändigt att ange vilken myndighet som ska överta de uppgifter som styrelsen har . Regeringen anser i likhet med kommittén att principen bör vara att ska överta de internationella uppgifter som ligger på . I de fall där det i en internationell överenskommelse eller en EU-rättsakt ställs krav på att det ska finnas en viss utpekad myndighet som utländska myndigheter kan vända sig till bör, som kommittén föreslår, pekas ut i stället för . Utgångspunkten bör, på samma sätt som , vara att funktionerna som kontaktpunkt i största möjliga utsträckning samlas på ett ställe i organisationen. Enligt regeringens mening behöver dock frågan om var inom myndigheten arbetsuppgifterna bör fullgöras inte regleras i lag utan detta kan göras på lägre författningsnivå. Det kan dock finnas skäl att i några fall överväga om det krävs undantag från huvudprincipen att ska fullgöra uppgifterna . Vidare krävs överväganden om vilken myndighet som ska pekas ut i författningar som använder begreppet behörig myndighet. Lagen om internationellt polisiärt samarbete Regeringens förslag: I lagen om internationellt polisiärt samarbete ska i vissa paragrafer begreppen svensk polismyndighet, behörig svensk polismyndighet, behörig svensk myndighet och svensk polis- myndighet på orten ersättas med och i förekom- mande fall Säkerhetspolisen. I de paragrafer där begreppet behörig svensk myndighet kan avse även någon annan myndighet än Polis- myndigheten eller Säkerhetspolisen ska det behållas. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock ingen ändring av begreppet behörig svensk myndighet i 10 § andra stycket lagen (2000:343) om internationellt poli- Kommittén föreslår att begreppet svensk polismyndighet på orten i 9 § ersätts med benämningen på den polisregion som kommer att tillhöra samt att eller den polisregion huvudkontoret i ett enskilt fall bestämmer beslutar om gräns- Kommittén behandlar inte frågan om Säker- hetspolisen behöver anges i någon bestämmelse. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser yttrar sig inte särskilt över förslagen i denna del. Säkerhetspolisen anför att eftersom Säker- hetspolisen är en myndighet som får besluta om gränsöverskridande övervakning bör myndigheten läggas till i 11 § i lagen. Skälen för regeringens förslag Lagen om internationellt polisiärt samarbete innehåller bestämmelser om dels , dels polisiärt samarbete i , dels samarbete enligt Prümrådsbeslutet. När det gäller att avgöra vilka begrepp som ska ersätta begreppen och de specifice- rade polismyndighetsbegreppen som förekommer i denna lag måste hän- syn tas till de internationella åtaganden som bestämmelserna grundas på. I lagen används – med viss variation – uttrycket behörig myndighet (behörig myndighet, behörig svensk myndighet, behörig polismyndig- Behörig myndighet kan med dagens reglering vara Rikspolisstyrel- sen, polismyndigheterna och (om har överlämnat ärendet dit). I den framtida organisationen kommer Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen och att, beroende på vilken åtgärd som är aktuell, kunna vara behörig myndighet. Det bör om möjligt anges vilken myndighet som är behörig Eftersom uttrycket behörig myndighet har olika innebörd i snarlika situa- tioner är regleringen svårtillämpad. har den fördelar, eftersom reglerna inte behöver ändras i samma utsträckning som om man i varje enskild bestämmelse namnger en eller flera myndigheter. rig myndighet bör dock endast användas i de bestämmelser där det är frå- ga om fler än två myndigheter. Kommittén föreslår att lagen ändras så att anges i stället för en svensk polismyndighet i de fall där är ensam behörig myndighet. Regeringen delar kommitténs uppfattning att det så långt möjligt bör anges i lagen när en viss myndighet är ansvarig. Ett exempel på en sådan bestämmelse är 8 §, där det anges att en person som har omhändertagits av en utländsk tjänsteman får tas i förvar av en svensk polismyndighet. Mot bakgrund av att det i dessa fall även kan vara fråga om brott inom ansvarsområde bör både och Säkerhetspolisen anges i paragrafen. I 9 § lagen anges att danska polismän på svenskt territorium på Öresundsförbindelsen har samma befogenheter att ingripa mot hot mot den allmänna ordningen och säkerheten som svenska polismän har enligt lag eller annan författning. Om en dansk polisman vidtar en sådan åtgärd ska svensk polismyndighet på orten underrättas. Åtgärden får pågå till dess att en behörig svensk myndighet övertar genomförandet eller begär att den ska avbrytas. I förarbetena till lagen anges som skäl för att behörig svensk polismyndighet på orten ska underrättas att den svenska myndigheten – som i dessa fall normalt inte har kännedom om att de danska polismännen befinner sig på svenskt territorium – ska ha det operativa ledningsansvaret för hur åtgärden utförs (prop. 1999/2000:64 s. 170). Att en svensk myndighet övertar genomförandet av en åtgärd innebär att de svenska polismän som kommer till platsen inte bara övertar ansvaret för hur åtgärden utförs, utan också i praktiken utför åtgärden i alla delar. Dagens reglering innebär att i ska underrättas. Kommittén föreslår att underrättelse enligt 9 § lagen ska riktas till den polisregion i vilken det som är polisdistrikt kommer att ingå. Enligt beslut av (se avsnitt 4.3) kommer Polisregion att ansvara för polisverksamheten inom , län, och län. ska vara huvudort för polisregion . Det finns sakliga skäl för den ordning som kommittén föreslår. Regeringen anser dock att det inte i lag bör slås fast att en viss utpekad polisregion ska underrättas. Den enhet inom som ska underrättas kan pekas ut på lägre föreskriftsnivå. Det svensk-danska avtalet om polisiärt samarbete i hindrar inte en sådan lösning, eftersom det i artikel 6 i avtalet endast anges att avtalspartens myndigheter ska underrättas om vilken myndighet som avses. Regeringen anser därför att 9 § lagen bör ändras så att uttrycken svensk polismyndighet på orten och behörig svensk myndighet ersätts med . I 10 § andra stycket lagen anges att danska polismän på svenskt territorium på Öresundsförbindelsen får inleda förföljande. De ska i ett sådant fall anhålla om bistånd av en behörig svensk myndighet. är den enda myndigheten som kan bistå vid ett sådant förföljande och är således ensam behörig myndighet. Regeringen anser därför, till skillnad från kommittén, att uttrycket behörig svensk myndighet här bör ersättas med . Gränsöverskridande övervakning aktualiseras om polisen i en Schengenstat, som ett led i en pågående utredning om brott, övervakar (skuggar) en misstänkt person och den personen ger sig in på en annan Schengenstats territorium. Under de förutsättningar som anges i får de polismän och därmed jämställda tjänstemän som utför övervakningen fortsätta den även på den mottagande statens område (prop.1999/2000:64 s. 81). Enligt 4 § lagen ska samtycke till gränsöverskridande övervakning in på svenskt territorium som huvudregel inhämtas i förväg, dvs. innan gränsen överskrids. Begäran ska ställas till en av varje land utsedd centralmyndighet. har i samband med undertecknandet av avtalet om anslutning till anvisat som sådan centralmyndighet. Kommittén föreslår att framställningar om samtycke till gränsöverskridande övervakning ska göras till eller till den polisregion som huvudkontoret i det enskilda fallet bestämmer. Kommittén föreslår också att uppgift att ta emot anmälningar och framställningar om bistånd vid gränsöverskridande övervakning utan föregående samtycke bör läggas på . Med hänsyn till de internationella åtaganden har enligt särskilt , där det ska finnas en tydligt utpekad myndighet med behörighet att bevilja eller vidarebefordra anmälningar och framställningar, bör det av författning tydligt framgå vem som har denna behörighet. Kommittén föreslår att beslutanderätten i fråga om gränsöverskridande övervakning ska läggas på och att anmälan eller framställning om gränsöverskridande övervakning endast ska kunna göras dit. Kommittén föreslår också att huvudkontoret ska kunna överlämna ärendet till den polisregion som enheten i det enskilda fallet bestämmer och att huvudkontoret även får överlämna ett sådant ärende till . Regeringen anser dock, av de skäl som angetts beträffande 9 §, att endast bör pekas ut i lagen, medan frågor om var inom myndigheten vissa beslutsfunktioner ska ligga och var anmälningar ska göras bör regleras på lägre föreskriftsnivå. Gränsöverskridande övervakning förekommer även inom den verksamhet som Säkerhetspolisen bedriver och därför bör, som Säkerhetspolisen påpekar, även Säkerhetspolisen anges som behörig myndighet. Det innebär att Säkerhetspolisen, inom ramen för den polisverksamhet som den myndigheten bedriver, kan pröva frågor om gränsöverskridande övervakning och att en framställning om sådan övervakning får göras till Säkerhetspolisen. Gränsöverskridande förföljande är ett mer ingripande förfarande än gränsöverskridande övervakning. En Schengenstats polismän får i vissa fall följa efter en flyende person över en landgräns in i en grannstat som är ansluten till . Det huvudsakliga syftet med förföljandet ska vara att säkerställa ett utlämningsförfarande till den Schengenstat från vilken förföljandet startade (prop. 1999/2000:64 s. 81). Gränsöverskridande förföljande regleras i 5–8 §§ lagen. När det gäller gränsöverskridande förföljande ställer inget krav på att en på förhand utpekad myndighet i den mottagande staten ska fungera som kontaktpunkt för de utländska tjänstemännen. Däremot föreskriver det svensk-danska polissamarbetsavtalet i artikel 8.3 2013/14:110 att danska polismän vid förföljande över Öresundsförbindelsen ska kontakta i . I förarbetena till lagen framhålls bl.a. att när någon har avslöjats på bar gärning i färd med att begå ett brott, eller avtjänar fängelsestraff eller är häktad och har rymt, ligger det i sakens natur att det ofta är mycket bråttom. Regeringen ansåg mot denna bakgrund att de kontakter som ska föregå ett gränsöverskridande förföljande bör tas med den lokala polismyndigheten. Det överensstämmer med vad som föreskrivs i det svenskdanska polissamarbetsavtalet, nämligen att danska polismän när det gäller förföljande över Öresundsförbindelsen ska kontakta i . Dessa överväganden är alltjämt aktuella. Regeringen anser dock, av de skäl som angetts beträffande 9 §, att endast bör pekas ut i lagen, medan frågor om var inom myndigheten vissa beslutsfunktioner ska ligga bör regleras på lägre föreskriftsnivå. Särskilt om regleringen i 11 och 15 §§ lagen Vilken myndighet som är behörig att besluta om och vidta åtgärder vid gränsöverskridande övervakning och gränsöverskridande förföljande framgår av 15 § lagen. I korthet innebär bestämmelserna att tar emot, beviljar eller vidarebefordrar framställningar om föregående samtycke till gränsöverskridande övervakning, närmast berörd polismyndighet beslutar om gränsöverskridande förföljande, och berörd polismyndighet tar hand om kontakter som avser instruktioner för verksamheten, begäran om att denna ska upphöra och Regleringen är i sin nuvarande utformning svåröverskådlig och behöver, som Lagrådet framhåller, förtydligas. Vissa redaktionella ändringar bör därför göras i paragrafen. bör ersättas med och, i förekommande fall, Säkerhetspolisen. Närmast berörd polismyndighet bör bytas ut mot , i konsekvens med övriga ändringar i lagen, medan det på lägre föreskriftsnivå kan preciseras var inom myndigheten beslut kan fattas. Uttrycket berörda svenska polismyndigheter bör ersättas med berörd svensk myndighet, eftersom regleringen även omfattar . En motsvarande ändring bör göras i 11 §, eftersom även den paragrafen kan avse . Där bör alltså behöriga svenska polismyndigheter ersättas med den behöriga svenska myndigheten. Andra kontakter med anledning av gränsöverskridande övervakning eller förföljande än de ovan angivna bör, på samma sätt som äga rum direkt mellan de utländska tjänstemännen och den myndighet som är berörd. 6.5.3Transport i samband med överlämnande, avvisning eller utvisning Regeringens förslag: I lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder ska ersättas med . Motsvarande ändringar ska göras i lagen om transitering av tredjelandsmedborgare. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över för- slagen i denna del. Skälen för regeringens förslag Överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder Lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder innehåller bestämmelser om överlämnande mellan medlemsstaterna i EU av den som ska lagföras för brott eller avtjäna en frihetsberövande påföljd. Lagen gäller i stället för utlämningslagstiftningen. Av 8 kap. 2 § lagen framgår att i vissa fall kan tillstånd beviljas att transportera den som ska utlämnas eller överlämnas till en annan stat genom . beviljar sådana tillstånd. Av förarbetena framgår att valts därför att styrelsen har ansvar för och överblick över de gränskontroller där frågan om transitering kan bli aktuell (prop. 2003/04:7 s. 151). Uppgiften bör ankomma på . Mot bakgrund av de uttalanden som gjorts i förarbetena framstår det som nödvändigt att begränsa uppgiften att hantera dessa frågor till en nationell enhet inom . Detta kan dock regleras i förordning. Lagen om transitering av tredjelandsmedborgare Genom lagen (2005:754) om transitering av tredjelandsmedborgare har genomfört rådets direktiv /110/EG av om bistånd vid transitering i samband med återsändande med flyg. I lagen finns bestämmelser om transitering i samband med att en tredjelandsmedborgare, som har avvisats eller utvisats från en stat som är medlem i Europeiska unionen, eller från , , eller , återsänds med flyg via . Enligt direktivet ska varje stat utse en centralmyndighet som bl.a. ska ta emot ansökningar om ledsagad eller icke-ledsagad transitering med flyg och om biståndsåtgärder i samband med det. ska besluta om vilket bistånd som ska tillhandahållas. har utsett till centralmyndighet. I förarbetena till lagen anger regeringen som skäl för detta att det framstår som mest ändamålsenligt att ansökningar om transitering ges in till den myndighet som har ansvar för och överblick över gränskontrollerna där transitering kan bli aktuell (prop. 2004/05:168 s. 16 f.). Vidare anförs att beslut om transitering bör fattas av den myndighet som har bäst förutsättning att snabbt kunna lämna tillstånd och bistå med de åtgärder som en transitering kan kräva.