prop · H10379 · 2014-02-03 00:00:00 — I fråga om avtal med bindningstid ska villkoren inte få innebära att konsumenten måste säga upp avtalet tidigare än en månad före bindningstidens utgång för att avtalet ska upphöra att gälla . Promemorians förslag: överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorians förslag omfattar dock alla elektroniska kommunikationstjänster. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, däribland (), , , , , , och tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. PTS anser dock att regleringen dels bör omfatta samtliga slutanvändare, dels bör utformas som en rättighet för slutanvändaren. ifrågasätter proportionaliteten av förslaget och anser att ett eventuellt behov av reglering på området bör tillgodoses genom egenåtgärder. ifrågasätter behovet av förslaget och anför att det avgörande för konsumenterna torde vara att vid avtalsingåendet ha tillgång till tydlig information om vad som gäller. efterfrågar ett klargörande när det gäller skälen till att förslaget omfattar alla elektroniska kommunikationstjänster medan för- 2013/14:79 slaget avseende operatörslås endast omfattar allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. Skälen för regeringens förslag: Som har angetts i avsnitt 4.1 är det praxis med tre månaders uppsägningstid i konsumentavtal inom området för elektronisk kommunikation. Uppsägningstidens längd för en konsument bestäms av innehållet i de standardavtal som tjänsteleverantörerna tillhandahåller. Det saknas lagbestämmelser som direkt reglerar uppsägningstidens längd. Som har redovisats i avsnitt 6 och som framgår av promemorian (Ds 2013:9) visar den sammantagna bilden av olika konsumentundersökningar på delmarknaderna för elektronisk kommunikation att de flesta konsumenter är ganska nöjda med sina leverantörer. Studierna visar dock också att konsumenterna är mycket mindre nöjda med sina erfarenheter när de vill ändra sina avtal eller byta leverantör. I det läget ser troligen konsumenterna en så pass lång uppsägningstid som som ett sätt att obstruera bytet eller att få ut så mycket pengar som möjligt från kunden innan bytet sker. Det tenderar att skapa ytterligare missnöje hos kunderna och ge negativ uppmärksamhet åt såväl den enskilda leverantören som branschen som helhet. Som påpekas i promemorian ökar antalet konsumentklagomål som gäller uppsägningstider. Ärendena handlar exempelvis om att konsumenten menar att en muntlig uppsägning har gjorts men att den inte finns noterad hos leverantören, att uppsägningstiden är för lång eller att konsumenten inte har förstått skillnaden mellan bindningstid och uppsägningstid. Det förekommer även situationer där en konsument har flyttat sitt nummer till en ny leverantör, men behöver betala både till sin nya och föregående leverantör . Enligt 5 kap. 16 § LEK gäller att en tjänsteleverantör som vill ändra förutsättningarna för ett avtal till nackdel för en konsument är skyldig att uppmärksamma konsumenten om ändringen senast en månad innan den träder i kraft. En konsument som inte vill godta de nya villkoren har rätt att säga upp avtalet utan att därvid drabbas av någon kostnad, avgift eller annan förpliktelse. I och med att den normala uppsägningstiden för en konsument är medför regleringen i 5 kap. 16 § LEK att en konsument som med stöd av paragrafen säger upp ett avtal som huvudregel ändå blir bunden av de nya villkoren . Detta är otillfredsställande. Marknaderna för elektronisk kommunikation präglas av snabb teknisk utveckling där tjänsteleverantörerna ständigt kommer med nya tidsbegränsade erbjudanden. På sådana marknader utgör avtalsvillkor som ställer krav på tre månaders framförhållning ett reellt hinder för konsumenters möjligheter att byta tjänsteleverantör. Som framgår av promemorian rör många konsumentklagomål på skäligheten i avtalsvillkor just tillämpningen av uppsägningstid i samband med byte av tjänsteleverantör. Vidare har det framgått att många konsumenter utgår från att ett abonnemang upphör automatiskt vid bindningsperiodens slut. Det är dock mycket vanligt att abonnemanget i stället automatiskt övergår till ett tillsvidareavtal med tre månaders uppsägningstid. En sådan missuppfattning kan således leda till fortsatt bindning till, räknat från avtalsperiodens utgång. Tillämpningen av tre månaders uppsägningstid kan också komplicera processen för portering av nummer. Just nummerportabilitet, dvs. möjligheten att behålla sitt nummer när man byter leverantör, har varit en viktig reform i den bakomliggande EU-regleringen för att underlätta konsumentrörlighet. En kortare uppsägningstid ökar även möjligheten för konsumenten att kunna anta tidsbegränsade erbjudanden i form av kampanjer och liknande från konkurrerande leverantörer. Konsumenter fokuserar i allmänhet på de grundläggande villkoren i ett erbjudande och uppmärksammar andra villkor relativt lite. Leverantörerna, som får antas vara medvetna om detta, fokuserar därför ofta sina konkurrensstrategier på de centrala villkoren. Mot denna bakgrund finns det begränsade incitament för leverantörerna att konkurrera med andra delar av avtalsvillkoren än de mest centrala. Vid avtalstecknandet ligger dessutom en uppsägning av avtalet ofta fram i tiden, vilket troligen ännu mer minskar intresset från konsumenten för avtalsvillkoren om detta. Sammantaget är det mindre troligt att marknadens aktörer själva genom konkurrens kommer att börja tillämpa kortare uppsägningstider i konsumentavtal. Mot denna bakgrund instämmer inte regeringen i de bedömningar som och har gjort om att befintlig reglering av avtalsinformation är tillräcklig eller att de problem som har identifierats kan tillgodoses genom egenåtgärder. Det tycks saknas praktiska skäl till att konsumenter ska ha en längre uppsägningstid än en månad. En månads uppsägningstid ger fortfarande tillräcklig tid för leverantörerna att hantera den senaste månadens faktureringar, och på de marknader det är tillämpligt genomföra nummerportering. För en enskild kund kan två månaders kortare avtalstid resultera i upp till ca mindre i betalning till den gamla leverantören. Om kunden annars tvingas betala för två abonnemang under den tiden, är det en ren besparing. Vidare är konsumenten den enda avtalspart som helt blir bunden av ett villkor om tre månaders uppsägningstid. Det är därmed svårare för konsumenten att säga upp sin avtalsrelation med tjänsteleverantören, med tre månaders uppsägningstid, än för tjänsteleverantören att åstadkomma en motsvarande förändring genom ändrat avtalsinnehåll med en månads framförhållning enligt 5 kap. 16 § LEK. Även av detta skäl finns det anledning att begränsa uppsägningstidens längd, för att få rätt balans mellan parterna. Med en förkortad uppsägningstid kan konkurrensen ytterligare öka något. Detta kan i sin tur leda till bättre villkor för konsumenterna. Det bör också kunna leda till en ökad spridning av ny teknik genom att konsumenterna får lättare att anta nya erbjudanden som kan inkludera ny terminalutrustning med förbättrade egenskaper. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att den svenska marknaden för elektroniska kommunikationstjänster som helhet skulle gynnas av en kortare maximal uppsägningstid i konsumentabonnemang än den som i allmänhet tillämpas. Den längsta tillåtna uppsägningstiden för konsumenter bör begränsas till en månad. Det bör därför i LEK införas en bestämmelse om att den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster i avtal med en konsument inte 2013/14:79 ska få ställa upp villkor som innebär att uppsägningstiden för konsumenten är längre än en månad. I fråga om avtal med bindningstid bör det införas en bestämmelse om att konsumenten ska kunna säga upp avtalet senast en månad före bindningstidens utgång för att avtalet ska upphöra att gälla . Härigenom tillgodoses de synpunkter som PTS har lämnat på utformningen av regleringen. Det saknas i detta ärende underlag för att bedöma behovet av kortare uppsägningstider även för andra slutanvändare än konsumenter. Det är därför inte möjligt att, som PTS har föreslagit, utvidga tillämpningsområdet till andra kategorier av slutanvändare. I promemorian föreslås att bestämmelsen om längsta tillåtna uppsägningstid placeras i 5 kap. 15 a § LEK, som gäller för alla elektroniska kommunikationstjänster. har efterlyst ett klargörande till skälen varför tillämpningsområdet för den bestämmelsen skiljer sig från tillämpningsområdet för förslaget rörande operatörslåst terminalutrustning, se avsnitt 8, vilket endast omfattar allmänt tillgängliga sådana tjänster. Tillämpningsområdet för 5 kap. 15 a § LEK är bestämt utifrån EU- rättsliga bestämmelser i artikel 30.5 i direktivet om samhällsomfattande tjänster. Flertalet bestämmelser i som gäller elektroniska kommunikationstjänster gäller dock endast allmänt tillgängliga sådana tjänster. En tjänst kan sägas vara allmänt tillgänglig om den tillhandahålls öppet på marknaden och inte enbart till en på förhand avgränsad användargrupp. Tjänsten ska alltså stå öppen för en vid krets av användare att ansluta sig till. Det är främst när det gäller sådana tjänster som det finns skäl att ta särskild hänsyn till konsumenters behov. Mot denna bakgrund bör de nya bestämmelsernas tillämpningsområde, till skillnad mot vad som föreslås i promemorian, avgränsas till allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. Bestämmelserna bör därför placeras i en ny paragraf. Regeringens förslag: Den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster och som har träffat avtal med en konsument om abonnemang med viss bindningstid, i kombination med tillhandahållande av terminalutrustning, ska efter den inledande bindningstiden på begäran av konsumenten kostnadsfritt och utan dröjsmål ta bort operatörslås. Med operatörslås avses sådana begränsningar när det gäller användningen av terminalutrustning som leverantören har infört i syfte att hindra att den används med andra leverantörers elektroniska kommunikationstjänster. Tjänsteleverantören ska efter bindningstidens utgång på ett tydligt sätt underrätta konsumenten om dennes rätt att begära att ett operatörslås ska tas bort kostnadsfritt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om på vilket sätt underrättelsen ska lämnas. Promemorians förslag: överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås dock att begränsningar när det gäller användningen av terminalutrustning inte ska vara tillåtna efter den inledande bindningstiden. Remissinstanserna: (), , , , , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Hovrätten för övre , och tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. har inget att invända mot att SIM-kortslås och liknande begränsningar endast ska få användas under bindningstid. Bolaget menar dock att det inte finns tekniska lösningar för automatisk upplåsning tillgängliga på marknaden. Eftersom befintlig terminalutrustning på marknaden inte medger automatisk upplåsning, menar bolaget att skyldigheten att låsa upp terminalutrustning måste förutsätta en begäran från användaren. är positivt till förslaget. Bolaget anser dock att begränsningar ska få förekomma efter bindningstidens utgång om inte konsumenten kontaktat respektive tillhandahållare för kostnadsfri upplåsning, eftersom det skulle krävas omfattande tekniska och kostnadskrävande åtgärder för tjänsteleverantörerna att införa automatiserade förfaranden för detta. Tele 2 och menar att det är oklart vad som avses med begränsningar när det gäller användningen av terminalutrustning och framhåller att begränsningar i vissa fall kan vara nödvändiga för att säkerställa det elektroniska kommunikationsnätets funktion och integritet eller avse utrustning som är framtagen för att fungera med en särskild tjänst. De ifrågasätter också om förslaget innebär att SIM-kortslås ska vara förbjudna när det inte finns någon inledande bindningstid, t.ex. i kontantkortstelefoner. anför att i fråga om tv-sändningar med krypterade signaler som är kopplade till en mottagningsutrustning så måste krypteringen kunna vara kvar även efter bindningstidens utgång. avstyrker förslaget med hänvisning till att det är otydligt vad som avses med begränsningar när det gäller användningen av terminalutrustning. Bolaget menar att ett generellt förbud mot operatörsspecifik terminalutrustning skulle få stora, svåröverskådliga och negativa konsekvenser för såväl teknik- och tjänsteutvecklingen som kundernas upplevelse och användning av elektroniska kommunikationstjänster. Bolaget anser att det bör förklaras mer i detalj vilken typ av begränsningar som anses omotiverade och bör undvikas. Skälen för regeringens förslag: Som anförs i avsnitt 4.2 använder leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster operatörslås som ett sätt att begränsa användningen av mobiltelefoner eller annan terminalutrustning till ett visst abonnemang eller till leverantörens egen elektroniska kommunikationstjänst. Det gäller sådan terminalutrustning som har sålts, ofta till subventionerat pris, i kombination med ett abonnemang på en elektronisk kommunikationstjänst, exempelvis ett mobiltelefonabonnemang. Efter bindningstidens utgång kan konsumenten få terminalutrustningen upplåst mot en avgift. Så länge terminalutrustning i någon mening ägs av leverantören, dvs. innan den är fullt betald av konsumenten, är det rimligt att leverantören har rätt att vidta nödvändiga åtgärder, såsom att tillämpa SIM-kortslås eller någon annan typ av operatörslås, för att säkerställa att terminal- utrustningen används på det sätt som avses enligt abonnemangsavtalet. Det är rimligt att den begränsning i användningen som ett operatörslås innebär kan tas bort utan dröjsmål eller merkostnader för konsumenten när bindningstiden har löpt ut och terminalutrustningen ägs Det gäller oavsett vilken teknik som har använts i syfte att begränsa användningen. Mot denna bakgrund föreslås i promemorian en teknikneutral bestämmelse om att begränsningar i användningen av terminalutrustning inte ska vara tillåtna efter det att den inledande bindningstiden av ett abonnemang löpt ut, utan avlägsnas automatiskt och kostnadsfritt. ringen instämmer i promemorians bedömning att sådana begränsningar bör tas bort kostnadsfritt. har påpekat kan det dock krävas omfattande tekniska och kostnadskrävande åtgärder för tjänste- leverantörerna att införa automatiserade förfaranden för detta. påpekat att befintlig terminalutrustning på marknaden inte alltid medger automatisk upplåsning. Borttagandet av begränsningar i form av operatörslås bidrar till att göra det så enkelt som möjligt för konsumenterna att efter bindningstidens utgång använda sin terminalutrustning som de vill. nuvarande snabba utvecklingen att ersättningstakten för sådana produk- ter, särskilt mobil terminalutrustning, är hög. bindningstidens utgång, i samband med tecknandet av ett nytt abonne- mangsavtal, möjlighet att skaffa ny, ofta subventionerad, terminalutrust- ning med väsentligt förbättrade egenskaper. Det kan därför ifrågasättas om det är motiverat att kräva av tjänsteleverantörerna att göra stora investeringar för att ta bort begränsningar automatiskt. befintlig terminalutrustning inte alltid är utformad på ett sätt som ens gör det möjligt att låsa upp operatörslås automatiskt, skulle en sådan regle- ring dessutom behöva förses med flera undantag vilket riskerar att ge upphov till gränsdragningsproblem. Regeringen bedömer därför att operatörslås inte bör tas bort automa- tiskt av tjänsteleverantören. Det är dock viktigt att konsumenten på ett enkelt sätt kan se till att ett operatörslås tas bort när den inledande bind- ningstiden löpt ut. Tjänsteleverantören bör i samband med att bindnings- tiden löper ut på ett tydligt sätt underrätta konsumenten om möjligheten att ta bort ett operatörslås, och efter bindningstidens utgång på begäran av konsumenten ta bort operatörslåset kostnadsfritt och utan dröjsmål. Bestämmelser om detta bör föras in i LEK. Lagrådsremissen innehöll ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om på vilket sätt underrättelsen till konsumenten ska lämnas. det sätt på vilket underrättelsen ska lämnas utgör närmast föreskrifter om verkställigheten av den bakomliggande skyldigheten att lämna en under- Som Lagrådet har förordat bör därför lagbestämmelsen utformas som en upplysningsbestämmelse om förekomsten av sådana föreskrifter. Regleringen bör endast omfatta begränsningar som tjänsteleverantören har infört eller låtit införa för att hindra att terminalutrustningen används med någon annan leverantörs tjänster, oavsett om SIM-kortslås eller någon annan teknik har använts för ändamålet. I enlighet med vad och har anfört bör däremot begränsningar som inte har ett sådant syfte, t.ex. operatörsspecifika Prop. 2013/14:79 anpassningar av bredbandsmodem eller digital-tv-utrustning, vilka behövs för att terminalutrustningen ska kunna användas för att ta del av leverantörens tjänster enligt det tecknade abonnemanget, falla utanför regleringen. Hit hör även sådana begränsningar när det gäller användningen av terminalutrustning som behövs med hänsyn till funktioner eller egenskaper hos den elektroniska kommunikationstjänsten eller med hänsyn till säkerheten i det elektroniska kommunikationsnätet. Regeringens förslag: De nya bestämmelserna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det saknas behov av övergångsbestämmelser. Promemorians förslag och bedömning: överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: anser att det bör förtydligas att förslagen endast gäller för abonnemang som tecknas efter ikraftträdandet. Även IT&Telekomföretagen framför att det bör förtydligas att ändringarna inte har retroaktiv verkan. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att underlätta för konsumenter att byta leverantör av elektroniska kommunikationstjänster. De nya bestämmelserna bör träda i kraft . Bestämmelserna bör endast tillämpas på avtal som har ingåtts efter ikraftträdandet. Detta följer av allmänna principer. Några övergångsbestämmelser behöver därför inte införas. Förslagen i denna proposition berör de företag inom den elektroniska kommunikationssektorn som omfattas av LEK och de konsumenter som använder sig av elektroniska kommunikationstjänster. Förslaget berör därmed nästan alla invånare i i större eller mindre utsträckning. Sammantaget är bedömningen att de samhällsekonomiska effekterna av förslagen blir positiva. De nya reglerna kompletterar de åtgärder för bättre och tydligare information om tjänsters innehåll som PTS arbetar med och de åtgärder för tydligare prisinformation som har vidtagit, och som har beskrivits i avsnitt 6. Åtgärderna väntas sammantagna leda till en bättre fungerande konsumentmarknad inom området elektroniska kommunikationer. 2013/14:79 Grossistprodukter är insatsvaror till slutkundsprodukter, och det finns en nära koppling mellan grossist- och slutkundsmarknaderna inom området elektronisk kommunikation. Det är därför viktigt att eventuella ingripanden på slutkundsmarknaden inte skapar orimliga förutsättningar på grossistmarknaden. Ett krav på begränsade uppsägningstider måste motsvaras av möjligheter för leverantörer att i sin tur säga upp tjänsten på grossistmarknaden, åtminstone när det är fråga om leverans till specifika fysiska adresser. Eftersom leveranser på grossistnivå hos leverantörer med s.k. betydande marknadsinflytande, vilka har tillträdesskyldigheter i grossistledet, även behöver anpassas till behovet hos den egna vertikalt integrerade detaljistleverantören att kunna avsluta tjänsten med en månads varsel, torde detta inte bli ett praktiskt problem. Det kan däremot inte uteslutas att avtalsvillkor om leveranser av elektroniska kommunikationstjänster i grossistledet kan behöva justeras eller förtydligas med hänsyn till de nya reglerna för konsumentmarknaden. Det gäller även grossisttjänster som tillhandahålls av SMP-operatörer inom ramen för deras tillträdesskyldigheter. De företag som berörs måste göra mindre anpassningar av standardvillkoren i sina konsumentavtal och kan tvingas ändra sina processer eller rutiner när det gäller att ta bort operatörslås. Dessa åtgärder medför således en viss ökad administrativ börda för de berörda företagen. Kostnaderna för detta bedöms dock vara tillfälliga och begränsade. De uppvägs också av att konsumenterna lättare kan göra mer rationella val, vilket som helhet leder till en effektivare resursallokering i ekonomin. Eftersom bestämmelserna är nya och kompletterar befintliga konsumentskyddsbestämmelser i innebär de ett ökat åtagande för PTS, som är tillsynsmyndighet enligt lagen. Antalet tillsynsärenden bedöms dock bli mycket litet. Hanteringen av dessa ska därför hanteras inom befintliga ekonomiska ramar för myndigheten. Beslut i tillsynsärenden enligt LEK överklagas till allmän förvaltningsdomstol. I och med att antalet tillsynsärenden antas bli mycket litet torde det bli sällsynt med överklagade tillsynsbeslut. Handläggningen av sådana mål ska därför rymmas inom befintliga anslag för domstolarna. Förslagen har sammanfattningsvis inte några effekter för statsbudgeten. De har inte heller några effekter för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, jämställdheten mellan kvinnor och män eller möjligheterna att uppnå de integrationspolitiska målen eller från miljösynpunkt. 11 Författningskommentar Prop. 5 kap. 15 b § Paragrafen är ny. Den behandlas i avsnitt 7. I första meningen anges att den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster i avtal med en konsument inte får ställa upp villkor som innebär att uppsägningstiden för konsumenten är längre än en månad. I avtal med bindningstid kan dock abonnenten inte ensidigt avbryta abonnemanget . kan tidigast sägas upp till bindningstidens utgång. föreskrivs därför att villkoren i sådana avtal inte får innebära att konsumenten måste säga upp avtalet tidigare än en månad före bind- ningstidens utgång för att avtalet ska upphöra att gälla vid den tid- Efterlevnaden av bestämmelserna övervakas av tillsynsmyndigheten i enlighet med 7 kap. 5 kap. 15 c § Paragrafen är ny. Den behandlas i avsnitt 8. I första stycket har det förts införts en skyldighet för den som till- handahåller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster att kostnadsfritt ta bort operatörslås. Användningen av operatörslås är en sådan begränsning i användningen av terminalutrustning som ska framgå av avtalsvillkoren och av information som ges till konsumenten innan avtalet ingås, se 15 § första stycket 9 och 17 §. Paragrafen gäller när en konsument har tecknat abonnemang på en elektronisk kommunikationstjänst i kombination med att tjänsteleveran- tören tillhandahållit konsumenten viss terminalutrustning (s.k. sam- Det kan t.ex. röra sig om ett mobiltelefonabonnemang i kombination med en mobiltelefon, ett bredbandsabonnemang med till- hörande modem eller ett tv-abonnemang med tillhörande digital-tv-box. Paragrafen omfattar endast abonnemang. Köp av förbetalda kontant- kort faller därmed utanför tillämpningsområdet. abonnemanget är förenat med bindningstid. Efter den inledande bindningstidens utgång har konsumenten rätt att få operatörslås i terminalutrustning borttagna kostnadsfritt och utan dröjs- I andra stycket finns en definition av operatörslås. operatörslås är s.k. SIM-kortslås. Även andra åtgärder som syftar till att begränsa användningen av terminalutrustning till en viss leverantörs tjänster omfattas dock av bestämmelsen, oberoende av vilken teknik som Bestämmelsen omfattar inte bara operatörslås som leverantören själv infört utan också sådana lås som leverantören har låtit någon annan Begränsningar som inte har det angivna syftet faller utanför regle- Hit hör t.ex. sådana operatörsspecifika anpassningar av bred- bandsmodem eller digital-tv-utrustning som är en förutsättning för att terminalutrustningen ska kunna användas för att ta del av leverantörens