prop · H103225 · 2014-04-24 00:00:00 — Regeringen anser därför att det är viktigt att vidta åtgärder för att säkerställa att de som fullgör ett uppdrag som ställföreträdare är kompetenta och i övrigt lämpliga för uppdraget. Samhällets hjälpinsatser bygger på respekt för den enskildes rätt till självbestämmande. Ett ställföreträdarskap innebär ofta ett minskat inflytande för den enskilde över angelägenheter som i högsta grad rör hans eller hennes person. För att den enskilde ska känna trygghet i en sådan situation är det avgörande att han eller hon får ett stort förtroende för den ställföreträdare som utses. Regeringen anser att det finns anledning att ytterligare stärka den enskildes inflytande över vem som utses till ställföreträdare. Flera kommuner bedömer att det har blivit svårare att rekrytera gode män och förvaltare. Med en åldrande befolkning kommer antalet personer som behöver stöd dessutom att öka. För att enskilda inte ska riskera att stå utan hjälp ger regeringen hög prioritet åt att säkerställa att det finns tillgång till personer som vill åta sig uppdrag som ställföreträdare. Regeringen anser att det krävs en kombination av flera åtgärder för att undvika att det uppstår en brist på gode män och förvaltare. För det första måste instituten god man och förvaltare utnyttjas på bästa sätt. För det andra är det viktigt att uppdraget som god man och förvaltare är attraktivt för att fler ska vara villiga att åta sig ett sådant uppdrag. 2013/14:225 Ett effektivt utnyttjande av ett ställföreträdaruppdrag bygger på att den som utför uppdraget vet vad som förväntas av honom eller henne och känner till vad som faller inom respektive utom uppdraget. Det är därför nödvändigt att se till att gode män och förvaltare inte behöver utföra uppgifter som ankommer på t.ex. personliga assistenter eller kontaktpersoner. En förutsättning för att detta ska fungera är att den som utför uppdraget ges tillräcklig information om vad det innebär att vara god man respektive förvaltare. Flera faktorer påverkar hur attraktivt det är att åta sig uppdrag som ställföreträdare. En sådan faktor är en väl fungerande överförmyndarorganisation. Det är också viktigt att ställföreträdare kan känna sig trygga i sina uppdrag. Utbildning för gode män och förvaltare är därför en viktig fråga. Det ska också vara möjligt att utföra ett frivilliguppdrag under rimliga förutsättningar och, om det inte går, kunna avsluta uppdraget inom skälig tid. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att det finns behov av att vidta åtgärder som förbättrar förutsättningarna att verka som god man och förvaltare. En effektivare och mer ändamålsenlig verksamhet Det är viktigt att överförmyndarnas verksamhet och länsstyrelsernas tillsyn över den fungerar på ett ändamålsenligt sätt. Behov av att vidta ytterligare åtgärder för att stärka tillsynen har bl.a. påtalats av (RiR 2009:31). Regeringen har arbetat kontinuerligt med frågor om tillsynen över överförmyndarna och genomfört ett antal förändringar; bl.a. ska numera som huvudregel genomföra årliga inspektioner av överförmyndarna. tillsyn över överförmyndarna har också förstärkts och utvidgats till att omfatta kontroll av utbildningen av överförmyndarna och kompletterats med en rådgivande funktion (prop. 2007/08:150). Regeringen genomförde även en koncentration av länsstyrelsernas verksamhet som innebär att det numera är endast sju länsstyrelser (jämfört med tidigare 21 länsstyrelser) som har tillsyn över överförmyndarna. Syftet med reformen var att få till stånd en högre effektivitet och en mer rationell användning av resurser (prop. 2011/12:31). För en väl fungerande godmans- och förvaltarverksamhet är det avgörande att såväl överförmyndarens verksamhet som tillsyn är effektiv och av hög kvalitet. Arbetsfördelningen mellan tingsrätten och överförmyndaren ska vara ändamålsenlig så att myndigheternas resurser utnyttjas på bästa sätt. Det bör nu vidtas ytterligare åtgärder för att säkerställa att såväl verksamheten som tillsynen fungerar på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Utredningen i ärenden om anordnande av Prop. Regeringens förslag: Rätten får i ett ärende om godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap uppdra åt överförmyndaren att inhämta yttranden från bl.a. anhöriga och läkarintyg. Rätten får även begära att överförmyndaren lämnar förslag på en god man eller förvaltare. Förslag ska lämnas, om det inte finns särskilda skäl mot det. Ansöker överförmyndaren om anordnande av ett godmanskap eller förvaltarskap ska inhämtade yttranden och utredning samt förslag ges in till tingsrätten tillsammans med ansökan. utrednings förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Förslagen tillstyrks eller lämnas utan invändning av de flesta remissinstanserna. Hit hör bl.a. , , , , i län och . Några remissinstanser, däribland , , kommun, kommun och Föreningen , anser däremot att överförmyndaren inte bör bistå tingsrätten med utredning, bl.a. eftersom det riskerar att gå ut över myndighetens tillsynsverksamhet. kommun, kommun, , kommun och Kommuner och Landsting ifrågasätter om inte en bättre lösning är att överförmyndaren ges beslutanderätten i otvistiga ärenden om godmanskap. , kommun, kommun, kommun och Föreningen invänder mot förslaget att överförmyndaren ska lämna förslag på ställföreträdare. påpekar att en ändring kan behöva göras i patientsäkerhetslagen (2010:659) så att skyldigheten att utfärda läkarintyg gäller även om överförmyndaren begär det. Föreningen anser att förslagen inte är Skälen för regeringens förslag Överförmyndaren bör inhämta yttranden och annan utredning Det är tingsrätten som beslutar om godmanskap eller förvaltarskap för någon som på grund av sjukdom, psykisk störning eller annat liknande förhållande behöver hjälp att ta hand om sina angelägenheter (11 kap. 4 och 7 §§ ). När rätten meddelar ett sådant beslut ska den förordna en god man respektive förvaltare att utföra ställföreträdaruppdraget. Överförmyndaren har till uppgift att förordna god man i ett antal andra situationer, t.ex. då en förmyndare för en underårig person inte kan utöva förmynderskapet på grund av sjukdom (11 kap. 1–3 §§ ). En annan situation är att en god man eller förvaltare behöver ersättas under ett pågående godmanskap eller förvaltarskap. I ärenden om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § och förvaltarskap har tingsrätten utredningsansvaret. Rätten ska inhämta yttranden från bl.a. anhöriga och socialnämnden i den utsträckning som det behövs för att kunna ta ställning i ärendet. 2013/14:225 förmyndaren är skyldig att yttra sig till tingsrätten. Rätten ska i vissa fall också hämta in utredning om den enskildes hälsotillstånd. Det har visat sig att tillämpningen av bestämmelserna om utredningsansvar inte är enhetlig och att hanteringen av ärendena därför kan skilja sig åt. En del överförmyndare hämtar in de yttranden och den utredning som behövs och lämnar över detta till tingsrätten. I andra fall är det tingsrätten som helt eller delvis själv hämtar in utredningen. De oklarheter som finns i arbetsfördelningen mellan tingsrätten och överförmyndaren riskerar att leda till att resurserna inte utnyttjas effektivt. I förlängningen kan också enskilda drabbas, t.ex. genom att handläggningstiderna blir längre eller genom att den bäst lämpade ställföreträdaren inte utses. Även för gode män och förvaltare kan det leda till praktiska svårigheter. Det är därför angeläget att arbetsfördelningen mellan tingsrätten och överförmyndaren klarläggs. Det finns enligt regeringen goda skäl för att överförmyndaren bör bistå tingsrätten med att hämta in underlag i godmanskaps- och förvaltarskapsärenden. pågår en renodling av domstolarnas verksamhet till dömande uppgifter. Syftet är att domstolarna ska leva upp till medborgarnas krav på hög kvalitet, snabb och effektiv handläggning samt god service. Att tingsrätten själv ska behöva hämta in underlag i godmanskaps- och förvaltarskapsärenden är inte i linje med en sådan strävan. är överförmyndaren specialiserad på frågor kring ställföreträdarskap och hämtar in motsvarande underlag i de ställföreträdarskapsärenden som myndigheten själv handlägger. Överförmyndaren har också god kunskap om organisationen inom kommunen. Att överförmyndaren bistår tingsrätten med att hämta in yttranden och annan nödvändig utredning kan även leda till arbetsbesparingar i utredningen om anordnande av godmanskap och förvaltarskap. Att överförmyndaren bistår tingsrätten kan också ses som ett led i den kompetenshöjning som är nödvändig för att överförmyndaren ska kunna fatta beslut i vissa godmanskapsärenden, vilket flera remissinstanser efterfrågar (jfr prop. 2010/11:119 s. 65 f.). Några remissinstanser, bl.a. kommun och Föreningen , anser att en skyldighet för överförmyndaren att bistå tingsrätten riskerar att ta resurser från tillsynsverksamheten. Regeringen konstaterar att överförmyndaren hämtar in underlag i de ärenden som myndigheten själv handlägger. Uppgiften är således inte helt ny för överförmyndaren och i normalfallet inte heller särskilt komplicerad. I praktiken är det också många överförmyndare som redan ger in sådan utredning till tingsrätten. Till skillnad från , som ifrågasätter om överförmyndare i mindre kommuner har resurser att bistå tingsrätten med att hämta in underlag t.ex. om kanslistöd saknas, anser regeringen att överförmyndaren även i sådana kommuner bör ha förutsättningar att bistå rätten. Överförmyndare får antas ha en verksamhet som är anpassad till det antal ärenden som finns på orten och uppgiften i mindre kommuner bör därför inte behöva bli mer betungande än i större kommuner. Sammantaget anser regeringen att handläggningen av ärenden om godmanskap och förvaltarskap blir mer ändamålsenlig och effektivare om överförmyndaren bistår tingsrätten med att hämta in underlag. Regeringen föreslår därför att rätten bör ges möjlighet att uppdra åt överförmyndaren att hämta in underlag i ärenden om godmanskap enligt 11 kap. 4 § och förvaltarskap. I de fall det är överförmyndaren som ansöker hos tingsrätten om anordnande av ett ställföreträdarskap har överförmyndaren redan satt sig in i ärendet och fått information om den enskilde från t.ex. socialnämnden. Enligt regeringens mening är det inte ändamålsenligt att överförmyndaren ska behöva invänta ett föreläggande från tingsrätten om att hämta in utredning i sådana fall. Överförmyndaren bör i stället ges möjlighet att, redan när frågan om anordnade av godmanskap eller förvaltarskap uppkommer hos överförmyndaren, inhämta t.ex. läkarutlåtanden som behövs. Regeringen anser också att överförmyndaren bör vara skyldig att ge in inhämtat underlag tillsammans med sin ansökan. På så sätt uppnås en mer effektiv handläggning av ärendena. Bestämmelser om detta bör införas i . I syfte att få till stånd en effektiv hantering bör, som påpekar, en följdändring göras i patientsäkerhetslagen som innebär att skyldigheten för läkare att ge utlåtanden på begäran av länsstyrelse, domstol, åklagarmyndighet och kompletteras med en motsvarande skyldighet för det fall överförmyndaren begär in ett utlåtande. Överförmyndaren bör lämna förslag på ställföreträdare Det finns ingen skyldighet för överförmyndaren att lämna förslag på ställföreträdare till tingsrätten, men bl.a. har uttalat att det är lämpligt att det lämnas ett sådant förslag (se t.ex. JO 2013/14 s. 573). I praktiken lämnar vissa överförmyndare redan förslag på ställföreträdare, medan andra inte gör det. Av i huvudsak samma skäl som redovisas ovan för att överförmyndaren ska bistå rätten med yttranden och annan utredning anser regeringen att överförmyndaren även bör vara skyldig att lämna förslag på en lämplig ställföreträdare. Framför allt är detta motiverat av att överförmyndaren får anses ha den bästa kunskapen om vilka personer som kan komma i fråga för ett uppdrag som ställföreträdare. Därmed har överförmyndaren förutsättningar att finna lämpliga personer för respektive uppdrag, vilket är en fördel för den enskilde. Ett par remissinstanser befarar att en sådan skyldighet kommer att påverka myndighetens tillsyn. Mot bakgrund av att överförmyndaren redan har till uppgift att förordna ställföreträdare, t.ex. för ensamkommande barn eller vid byte av ställföreträdare, delar inte regeringen den farhågan. Mot den angivna bakgrunden föreslår regeringen att överförmyndaren ska lämna förslag på ställföreträdare, om rätten begär det. Överförmyndarens skyldighet att föreslå ställföreträdare bör emellertid inte vara absolut, eftersom det finns fall då det inte går att hitta någon som vill åta sig ett uppdrag (jfr avsnitt 7). Något förslag ska inte heller behöva lämnas i de fall myndigheten anser att det saknas förutsättningar för ett ställföreträdarskap. Om tingsrätten, till skillnad från överförmyndaren, bedömer att det finns förutsättningar för ett ställföreträdarskap ska dock tingsrätten kunna förelägga överförmyndaren att lämna ett förslag på ställföreträdare. 2013/14:225 I de fall det är överförmyndaren som ansöker hos tingsrätten om anordnande av ett ställföreträdarskap, anser regeringen att överförmyndaren ska lämna förslag på god man eller förvaltare som ansökan ges in. Utbildning för gode män och förvaltare Regeringens förslag: Överförmyndaren ska ansvara för att gode män och förvaltare erbjuds den utbildning som behövs. utrednings förslag överensstämmer i huvudsak med rege- Enligt utredningens lagförslag ska överförmyndaren ansvara för att gode män och förvaltare får nödvändig utbildning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Statskontoret anser att om utbildning- en för gode män och förvaltare är frivillig, bör det tydligare ingå i över- förmyndarnas ansvar att kontrollera ställföreträdarnas kompetens. kommun och kommun ser svårigheter med att ansvaret ska ligga på överförmyndaren. Skälen för regeringens förslag: För den som har behov av en god man eller förvaltare är det viktigt att ställföreträdaren har den kunskap som krävs för uppdraget. Av och lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn följer att den som utses till god man och förvaltare ska vara lämplig. I detta ligger att den person som utses ska ha förutsättningar att utföra de uppgifter som följer av uppdraget. har utbildning för gode män och förvaltare blivit vanli- gare och mer utvecklad. Många överförmyndare, liksom godmansföre- ningar, genomför utbildningsinsatser för ställföreträdare och ser utbildning som ett naturligt och viktigt inslag i sin verksamhet. kommuner tillhandahåller relativt omfattande utbildning, medan andra inte har en lika utvecklad utbildningsverksamhet. Det är viktigt att de som rekryteras till gode män och förvaltare får stöd i sitt uppdrag så att de kan utföra det med hög kvalitet. Den som har god man eller förvaltare har också rätt att förvänta sig bästa möjliga stöd och ett gott bemötande. En ordning som innebär att alla ställföreträdare vet vad som förväntas av dem och känner till orsakerna bakom behovet av ställföreträdarskap i det enskilda fallet utgör en god grund för att huvud- mannen ska få så bra hjälp som möjligt. Ett gott bemötande av den hjälp- behövande förutsätter kunnighet, lyhördhet och empati. skapsnivå, t.ex. kännedom om demenssjukdomar eller missbruksproble- matik, ökar förutsättningarna för att den enskilde får ett bra bemötande. Utbildningsinsatser för gode män och förvaltare är därmed en viktig fråga för den enskilde men även för den som åtar sig uppdraget. Att utbildning erbjuds kan också leda till att det blir mer attraktivt att åta sig ställföreträdarskap, eftersom ställföreträdare som har den kunskap som krävs blir tryggare i sitt uppdrag. Med rätt kunskap kan ställföre- trädare även utföra sina uppdrag mer effektivt och därigenom ökar ut- rymmet för dem att åta sig flera uppdrag. Ökad kvalitet i den hjälp som lämnas den enskilde leder dessutom till färre misstag av ställföreträdaren. Att gode män och förvaltare har nödvändiga kunskaper för att utföra sitt uppdrag ger därmed ökad rättssäkerhet för den enskilde och underlättar också överförmyndarnas tillsyn. I olika sammanhang har det efterfrågats en precisering av vilka uppgifter som ingår i ett ställföreträdarskap. Regeringen anser dock, med hänsyn till den skiftande karaktär uppdragen kan ha, att det inte är möjligt att i lag närmare precisera vad som ingår i ett godmanskap eller förvaltarskap. är det viktigt att veta vad som faller inom respektive utanför ett uppdrag och därmed vilka uppgifter ställföreträdaren inte förväntas utföra. Ökade utbildningsinsatser kan även i detta avseende vara av stor betydelse och alltså bidra till att förbättra kunskapen om vad ett uppdrag som god man eller förvaltare innebär. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att det är angeläget att gode män och förvaltare får den utbildning som behövs för att kunna utföra sina uppdrag. Redan vid den lämplighetsbedömning som görs har överförmyndaren ett ansvar för att se till att den som förordnas har förutsättningar att klara av uppdraget (avsnitt 11). I detta ligger också ett ansvar för att erbjuda utbildning till dem som har behov av det och se till att nödvändig information når ställföreträdarna. Även om överförmyndarna i flera fall redan tar initiativ till och samordnar utbildningsinsatser, behöver det tydliggöras att överförmyndaren har ett sådant ansvar. Överförmyndaren bör ha ett övergripande ansvar för att utbildning kommer till stånd. Det behöver dock inte vara överförmyndaren som håller i själva utbildningen. Hanteringen av utbildningsfrågor kan även vara ett skäl för kommunerna att samarbeta, t.ex. genom att inrätta gemensamma nämnder. Utbildningsinsatser som kommer till stånd på överförmyndarens initiativ är inte avsedda att ersätta den utbildning som godmansföreningar och andra frivilligorganisationer erbjuder. Ett utvecklat samarbete mellan överförmyndarna och olika frivilligorganisationer kan däremot bidra till att ställföreträdare erbjuds ännu bättre utbildningsmöjligheter. Som utredningen anför bör ställföreträdare inte vara skyldiga att genomgå utbildning. Ställföreträdares kunskapsnivå kan variera i olika avseenden. Exempelvis en advokat bör normalt känna till de grundläggande reglerna för ställföreträdarskap och det redovisningsansvar som följer med uppdraget. En advokat behöver därför som regel inte någon utbildning i sådana frågor men kan, t.ex. om den enskilde är dement, vara hjälpt av en särskild utbildning i andra frågor. Regeringen anser, till skillnad från Statskontoret, att det med hänsyn till att utbildningen är frivillig inte ytterligare behöver tydliggöras att det ingår i överförmyndarnas ansvar att kontrollera ställföreträdarnas kompetens. Det ligger redan i överförmyndarnas ansvar att kontrollera att gode män och förvaltare utför sitt uppdrag på ett kompetent och för den enskilde rättssäkert sätt. Om det framkommer att en ställföreträdare brister i något avseende, är det lämpligt att överförmyndaren erbjuder utbildning. Sammanfattningsvis anser regeringen att det bör framgå uttryckligen av att överförmyndaren har ett ansvar för att gode män och förvaltare erbjuds utbildning. 2013/14:225 är skyldig att med råd stödja överförmyndarna i deras verksamhet, vilket bl.a. innefattar utbildningsfrågor. Det kan ske genom utarbetande av riktlinjer för vad utbildning av gode män och förvaltare bör innehålla samt genom att ta fram utbildningsmallar eller utbildningsverktyg. Även om varje länsstyrelse ansvarar för att lämna råd om utbildning till överförmyndarna inom sitt område, finns det behov av enhetlighet. Regeringen avser därför att meddela närmare föreskrifter om vilken länsstyrelse som ska ansvara för utarbetande av riktlinjer m.m. 7Bättre möjlighet att avsluta ett uppdrag som god man eller förvaltare Regeringens förslag: En förvaltare ska ha rätt att bli entledigad från sitt uppdrag innan en ersättare har utsetts, om han eller hon har skälig orsak att frånträda uppdraget . Förvaltarskapet ska i det fallet upphöra om en ny förvaltare inte kan utses trots att överförmyndaren har vidtagit alla rimliga åtgärder för att hitta en ersättare. Detta ska gälla även för gode män enligt 11 kap. 4 § . Beslut om entledigande av ställföreträdaren och om upphörande av ställföreträdarskapet ska fattas av rätten. Regeringens bedömning: För gode män enligt 11 kap. 1, 2 och 3 §§ finns det inte behov av en motsvarande möjlighet till entledigande. Detsamma gäller för gode män för ensamkommande barn. utrednings förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att även gode män enligt 11 kap. 1, 2 och 3 §§ ska ha rätt att frånträda sitt uppdrag även om någon ersättare inte har utsetts. Utredningen föreslår också att ett godmanskap eller förvaltarskap ska kunna upphöra om en ställföreträdare t.ex. avlider och en ersättare inte kan utses. Remissinstanserna: Förslaget om att ställföreträdare som har skälig orsak att lämna uppdraget ska ha rätt att bli entledigade utan att en ersättare utsetts tillstyrks eller lämnas utan invändning av de flesta remissinstanserna. Hovrätten för , , , och . Ett par remissinsatser, och män och Förvaltare, anser att ställföreträdare bör ges en mer generell rätt att frånträda sina uppdrag; ställföreträdaren bör ha rätt att efter en rimlig tid frånträda uppdraget oavsett orsak. i och efterlyser ett förtydligande av vad som avses med skälig orsak. anser att det bör framgå av lagtexten att kravet för att gode män ska kunna entledigas är mindre strängt än för förvaltare. i anser däremot att samma restriktivitet för ett entledigande bör gälla såväl för gode män som för förvaltare, eftersom även huvudmän med god man kan sakna Ett antal remissinstanser avstyrker eller ifrågasätter förslaget att ett förvaltarskap ska kunna upphöra utan att den enskilde garanteras hjälp på annat sätt. Hovrätten för , i , , kommun och Handikappförbunden. Några remissinstanser, bl.a. Kommuner och Landsting och Föreningen anser att frågan bör utredas vidare. och kommun efterlyser ett förtydligande av vad som krävs för att överförmyndaren ska anses ha vidtagit alla rimliga åtgärder för att hitta en ersättare. Några remissinstanser, bl.a. och , avstyrker förslaget att gode män enligt 11 kap. 1, 2 och 3 §§ ska kunna entledigas utan att ersättare utses. vill i stället gå längre och anser att även en god man för ett ensamkommande barn bör ges rätt att frånträda sitt uppdrag . Skälen för regeringens förslag och bedömning En förvaltare bör ha rätt att kunna frånträda sitt uppdrag En god man eller förvaltare kan utses för någon som till följd av t.ex. sjukdom eller annan problematik har svårt att sköta sina angelägenheter. Det är en privatperson som frivilligt ställer upp som god man eller förvaltare. Uppdraget har ett tydligt ideellt inslag och pågår ofta . Att det finns ett förtroendefullt förhållande mellan den enskilde och ställföreträdaren är därför avgörande för att uppdraget ska fungera på ett tillfredsställande sätt. En god relation är inte bara av betydelse för den enskilde. Den som åtar sig ett frivilliguppdrag har rätt att känna sig trygg i sitt uppdrag. I undantagsfall kan det hända att en ställföreträdare utsätts för t.ex. hot eller våld från den enskilde, vilket givetvis inte är acceptabelt. I en sådan situation är det inte konstigt om en ställförträdare vill avsluta sitt uppdrag. Även av andra anledningar kan det finnas behov för en ställföreträdare att få avsluta sitt uppdrag trots att den enskilde fortfarande har behov av ställföreträdarskapet. I finns bestämmelser om när ställföreträdare ska entledigas. En god man eller förvaltare har rätt att på begäran bli entledigad från sitt uppdrag oavsett orsak. Om den enskilde fortfarande har behov av det stöd som ett ställföreträdarskap ger, är den gode mannen eller förvaltaren dock skyldig att kvarstå till dess att en ny ställföreträdare har utsetts. Om huvudmannen t.ex. är farlig för sig själv eller andra, kan det vara svårt för överförmyndaren att hitta någon som vill ta över uppdraget.