prop · H103115 · 2014-03-07 00:00:00 — Domstolen ansåg att inte hade vidtagit nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de behöriga myndigheterna, med hjälp av tillstånd i enlighet med artiklarna 6 och 8 i direktivet eller på lämpligt sätt genom en förnyad bedömning av villkoren och, i förekommande fall, genom en uppdatering av villkoren, övervakar att samtliga befintliga anläggningar drivs i överensstämmelse med kraven i artiklarna 3, 7, 9, 10, 13, 14 a och b samt 15.2 i direktivet. tillsändes en skrivelse där kommissionen efter- frågade vilka åtgärder vidtagit med anledning av domen. besvarade denna skrivelse och uppgav i huvudsak att det nu endast fanns två anläggningar i , samt Svappavaaragruvan, som ännu inte hade tillståndsprövats enligt Kommissionen inkom med en formell underrättelse enligt artikel 260 FEUF och efterhörde på nytt vilka åtgärder vidtagit för att följa domstolens dom. information om när tillstånd för samt Svappavaaragruvan förväntades att kunna meddelas samt hur och när överensstämmelse med IPPC-direktivets krav uppnåtts för de ytterligare anläggningar som omfattades av domen av . anförde i svar att tillståndsfrågan för de båda var under domstolsbehandling samt att tillstånd enligt IPPC-direktivet uppskattningsvis förväntades att kunna meddelas och redogjorde även för hur och när överenstämmelse uppnåtts för övriga anläggningar vilka omfattades av Kommissionen beslutade att med stöd av artikel 260.2 FEUF stämma inför (mål C-243/13). ansökan om stämning som mottogs yrkade kommissionen bl.a. att domstolen skulle fastställa att inte hade uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 260.1 FEUF eftersom inte vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa domstolens dom i mål C- 607/10 samt förplikta att betala ekonomiska sanktioner i form av vite och standardbelopp. I svaromål bestred kommissionens talan i sin helhet och anförde i huvudsak följande. Vid utgången av den frist som angavs i den formella underrättelsen i det skriftliga förfarandet var tillståndsfrågan löst för 27 av de 29 anläggningar som omfattades av domen i mål C-607/10. Tillstånd i enlighet med IPPC-direktivets krav för de två återstående anläggningarna var föremål för helt möjlighet att påverka dessa tillståndsprocesser och det finns följaktligen inte några ytterligare åtgärder som regeringen kan vidta för att följa domen. Mot denna bakgrund gör regeringen i första hand gällande att den vidtagit de åtgärder som krävs för att följa domstolens dom i mål C-607/10 vid utgången av den frist som angavs i den formella Kommissionens talan ska således ogillas i sin helhet. vart fall föreligger mot bakgrund av anförda omständigheter inte skäl att förplikta att betala någon ekonomisk sanktion och det framstår som oproportionerligt att utdöma både ett vite och ett standardbelopp. Kommissionen har inte tagit tillräcklig hänsyn till att det fördragsbrott som fastställdes genom domen i mål C-607/10 var av mycket begränsad omfattning, 29 av 1 035 anläggningar, och att , vid referens- tidpunkten för nu aktuellt förfarande, hade följt domen beträffande 27 av dessa 29 anläggningar, vilket ska beaktas i förmildrande riktning. Kommissionen har inte förmått styrka att den påstådda överträdelsen har haft de följder för enskilda och allmänna intressen som har gjorts Tvärtom framgår det av verksamheternas miljörapporter att de har medfört mycket begränsad miljöpåverkan. kommissionen har inlett överträdelseförfaranden mot 14 andra medlemsstater för bristande genomförande av IPPC-direktivet illustrerar svårigheterna kring att säkerställa att IPPC-direktivets krav uppnås i alla avseenden, något som bör beaktas i förmildrande riktning om domstolen skulle välja att ådöma ekonomiska sanktioner. domstolen skulle finna anledning att ålägga någon ekonomisk sanktion, föreligger skäl att sätta ned av kommissionen yrkade belopp. Kommissionen vidhöll sin talan i en replik som gavs in Regeringen bemötte denna i duplik . löstes tillståndsfrågan för Svappavaara- Direktiv /60/EG om upprättande av en ram för unionens åtgärder på vattenpolitikens område (ärendenummer /4643) Kommissionen inkom med en formell underrättelse (ärende 2007/2239 med hänvisning till ärende 2006/4643) och med en kompletterande formell underrättelse (enbart ärende 2007/2239), vilka besvarades respektive (se under avsnittet Formella underrättelser). I ett motiverat yttrande anförde kommissionen att underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt direktiv /60/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, särskilt artikel 9, genom att undanta vissa verksamheter (såsom uppdämning för vattenkraftproduktion, sjöfart och översvämningsskydd, uttag för bevattning och industriell användning samt eget uttag) från tillämpningen av definitionen av vattentjänster. svarade sammanfattningsvis att man har en annan uppfattning än kommissionen om hur definitionerna av vattentjänster och vattenanvändning enligt artiklarna 2.38 respektive 2.39 i direktivet ska tolkas. Oavsett hur dessa definitioner ska tolkas, saknar vidare skillnaderna i tolkning av begreppet vattentjänst och vattenanvändning betydelse för ett effektivt genomförande av artikel 9 i direktivet i , utifrån de geografiska och klimatiska förhållanden som gäller här och den begränsade effekten på den generella I den svenska lagstiftningen finns det regleringar som medför att det finns principer för kostnadstäckning av vattentjänster och en prispolitik som inbegriper även sådan vattenanvändning som inte utgör vattentjänster enligt artikel 2.38 i I enlighet med artikel 9 i direktivet beaktas därmed principerna om kostnadstäckning och att förorenaren betalar samt den ekonomiska analys som utförs enligt bilaga III i direktivet. uppfyller således sina skyldigheter enligt artikel 9 i direktivet. Direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter/art- och habitatdirektivet. (ärendenummer /4200) mottog kommissionen ett klagomål från fyra svenska icke- statliga organisationer angående den nya vargpolitiken och den licensjakt som hade ägt rum i . Enligt klagomålet har den svenska vargstammen inte gynnsam bevarandestatus, främst på grund av att den lider av en hög grad av inavel till följd av geografisk isolering. godkänna licensjakt på en skyddad art i en så känslig situation var därför enligt de klagandes åsikt inte förenligt med direktivet. gjorde i en formell underrättelse gällande att inte uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 12 och 16 i direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (art- och habitatdirektivet). Detta genom att enligt kommissionen har antagit en vargpolitik som påverkar och sannolikt kommer att påverka möjligheterna till en gynnsam bevarandestatus för den svenska vargen, genom att tillåta licensjakt på varg trots att förutsättningarna enligt direktivet för en sådan jakt inte varit uppfyllda. redogjorde i svar för den svenska vargpolitiken och den licensjakt som ägt rum och som enligt regeringen inte står i strid med art- och habitatdirektivet. Kompletterande svar skickades in , maj vidhöll kommissionen sin inställning i ett motiverat yttrande. Till grund för sin bedömning lade kommissionen följande närmare omständigheter; att den svenska vargstammen begränsats till ett givet tak, att licensjakten avsett en strikt skyddad art som inte har gynnsam bevarandestatus på grund av populationsdynamik och begränsning av det naturliga utbredningsområdet samt att flyttningar av varg medgetts för vilka det inte finns några garantier för att de kommer att genomföras, som inte varit förberedda på ett sätt som garanterar ett snabbt genomförande och som i vart fall inte har realiserats . anförde i svar sammanfattningsvis följande. Regeringen är angelägen om att fortsätta dialogen med kommissionen i syfte att uppnå en samsyn om hur en gynnsam bevarandestatus för vargen ska uppnås. Någon sådan licensjakt som skett och 2011 kommer därför inte att äga rum 2012. Begränsningen till ett givet tak för den svenska vargstammen gäller inte längre. i uppdrag att upprätta en förvaltningsplan för varg och beslutat att inrätta en nationell kommitté för hållbar rovdjurspolitik för Regeringen fortsätter också att vidta konkreta åtgärder för att öka vargstammens genetiska status och kommer utsättning av djurparksvalpar att äga rum. Regeringen har också inlett ett utökat nordiskt samarbete om vargförvaltningen och kontakt har även etablerats Dock var enligt regeringens uppfattning licensjakten efter varg 2010 och 2011 förenlig med artiklarna 12 och 16 i art- och Det råder inte något tvivel om att det största hindret för en gynnsam bevarandestatus för den svenska vargstammen är brister i dess genetiska status. För att effektiva åtgärder i form av utflyttning och införsel av varg ska kunna vidtas för att läka dessa brister måste det finnas en acceptans hos den lokala befolkningen för dessa åtgärder och den svenska vargförvaltningen som helhet. åstadkommas genom en ökad delaktighet från befolkningens sida i Regeringen är också av uppfattningen att det är av stor vikt att förvaltningen av rovdjursstammarna i huvudsak sker nationellt i enlighet med subsidiaritetsprincipen och med regionalt och Mot bakgrund av att svenska myndigheter sedan lång tid arbetat med olika åtgärder för att öka den lokala acceptansen för varg och det därvid kunnat konstateras att acceptansen sjunkit trots dessa åtgärder när varg-stammen ökat, har det förelegat ett behov av att stärka den lokala acceptansen. De viktigaste åtgärderna för att åstadkomma detta har varit att inrätta viltvårdsdelegationer i kombination med att under strikt kontrollerade former tillåta licensjakt på varg. lämplig lösning har enligt regeringens uppfattning inte stått till buds. finns också underlag till stöd för att licensjakten effektivt bidragit till att öka den lokala acceptansen för vargförvaltningen. varken riskerat att försvåra eller försvårat möjligheterna att uppnå en gynnsam bevarandestatus för den svenska vargstammen. licensjakt har varit väl underbyggda, beaktat försiktighetsprincipen och omgärdat jakten med strikta villkor i enlighet med artikel 16.1 e) i art- Att bedömningen att licensjakt 2010 och 2011 kunde tillåtas enligt artikel 16.1 e) i art- och habitatdirektivet var riktig bekräftas av rapporter som visar att vargbeståndet ökat och som indikerar en bättre genetisk status hos vargstammen. kompletterade sitt svar på det motiverade yttrandet genom att bifoga och informera om dels rapporten jakt på stora rovdjur i , dels rapporten hos varg (Canis lupus lupus) i skandinaviska djurparker. svar lämnats in till kommissionen , samt i kompletterade sitt svar på det motiverade yttrandet ytterligare med en redogörelse för innehållet i regeringens proposition 2012/13:191 En hållbar rovdjurspolitik och information om utredningen om en översyn av jaktlagstiftningen. beslutades propositionen av . Direktiv /31/EG om geologisk lagring av koldioxid och ändring av direktiv /337/EEG, direktiv /60/EG, 2001/80/EG, 2004/35/EG, 2006/12/EG och 2008/1/EG samt förordning (EG) nr 1013/2006 (ärendenummer /0948) Kommissionen inkom med en formell underrättelse i ärendet och anförde att inte anmält rubricerat direktiv som genomfört. svarade att direktivet har genomförts genom en ändring i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd som trädde i kraft och att direktivet anmäldes som fullständigt genomfört i kommissionens databas för genomförande av direktiv. Kommissionen utfärdade ett motiverat yttrande och vidhöll därvid sin inställning att inte genomfört ovanstående direktiv i sin helhet. Det motiverade yttrandet ska besvaras . Direktiv /21/EG om hantering av avfall från utvinningsindustrin (ärendenummer /2117) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att genom att underlåta att till fullo och eller korrekt införliva artiklarna 3, 4, 5, 6, 11, 12, 13, 14, 15, 17 samt bilaga II i direktiv /21/EG av om hantering av avfall från utvinningsindustrin och om ändring av direktiv /35/EG försummat att uppfylla sina skyldigheter enligt dessa bestämmelser. svarade sammanfattningsvis följande. Regeringen vidgår att bilaga II till direktivet inte till fullo har införlivats i svensk lagstiftning, men bestrider kommissionens påståenden i övrigt. Även om regeringens uppfattning är att artiklarna 3.12, 5.2 a och b, 5.3 c, 5.3 e, g och h samt 5.3 andra stycket är genomförda i svensk lagstiftning, har kommissionens synpunkter avseende det svenska genomförandet av dessa bestämmelser varit värdefulla och kommer att ingå i den svenska översynen av förordningen om utvinningsavfall. Redan i svaret på en informell skrivelse aviserade den denna översyn. Tyvärr har detta arbete blivit försenat. Den kommer att prioritera arbetet med översynen. Kommissionens synpunkter är förstås i detta sammanhang av stor betydelse. Regeringen har för avsikt att, i samband med att ett författningsförslag remitteras nationellt, överlämna detsamma till kommissionen för att på så sätt ge kommissionen möjlighet att lämna synpunkter på författningsändringarna. Regeringen planerar att remittera ett förslag till ny författningstext och de nya reglerna planeras därefter träda i kraft . Ett kompletterande svar på den formella underrättelsen inlämnades till kommissionen . Ytterligare ett kompletterande svar överlämnades . I detta redogjorde regeringen bl.a. för innehållet i den nya förordningen (2013:319) om utvinningsavfall som ersatt den tidigare. utfärdade kommissionen ett motiverat yttrande och gjorde därvid gällande att artikel 5.2 b, inledningen till artikel 5.2 c, artikel , artikel 6.4 första stycket, artikel 6.5 första stycket andra meningen, artikel 12.3 första stycket, artikel 12.5, artikel 14.1 a och artikel 14.2 ännu inte har genomförts korrekt i svensk lagstiftning. Det motiverade yttrandet ska besvaras . Direktiv /66/EG om batterier och ackumulatorer och förbrukade batterier och ackumulatorer och om upphävande av direktiv /157/EEG (ärendenummer /2164) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har genomfört direktiv /66/EG om batterier och ackumulatorer och förbrukade batterier och om upphävande av direktiv /157/EEG på ett korrekt sätt. Kommissionen hävdar för det första att endast delvis har genomfört artiklarna 2 och 3, vilka behandlar direktivets tillämpningsområde samt vissa definitioner. Kommissionen anmärker vidare på genomförande av artikel 8 vilken behandlar insamlingssystemen samt konstaterar att utlovat ny lagstiftning på området men att någon sådan lagstiftning ännu inte har anmälts till kommissionen. Vidare anmärker kommissionen på hur har genomfört de artiklar som handlar om behandling och återvinning av batterier. Kommissionen har även anmärkt på hur har reglerat producenternas finansiella ansvar för batterier som släppts ut på marknaden. Slutligen vidhåller kommissionen i den formella underrättelsen att inte genomfört bilaga III på ett korrekt sätt, vilken reglerar detaljerade krav på behandling och återvinning av batterier. besvarade den formella underrättelsen och argumenterade för att direktivet har genomförts på ett korrekt sätt i svensk rätt, men angav att genomförandet kan förtydligas på vissa ställen. Till svaret bifogades tilltänkta ändringar av förordningen (2008:834) om producentansvar för batterier (batteriförordningen), som enligt regeringen förtydligar det svenska genomförandet av direktivet. genomfördes ändringar i batteriförordningen och avfallsförordningen (2011:927). överlämnade kommissionen ett motiverat yttrande i ärendet. Kommissionen anser att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter eftersom artiklarna 8 och 12 samt bilaga III till direktivet inte har genomförts på ett korrekt sätt. besvarade det motiverade yttrandet och förklarade därvid att de författningsändringar som utlovats hade genomförts men att vissa av ändringarna av förbiseende inte anmälts i genomförandedatabasen. Svaret innehöll även en redogörelse för de ändringar som genomför artiklarna 8 och 12 samt bilaga III till direktivet. Rening av avloppsvatten (ärendenummer /2130, mål C-438/07) Kommissionen yrkade i ansökan om stämning fastställelse av att har brutit mot artiklarna 5.2, 5.3 och 5.5 i direktiv /271/EEG. Underlåtelsen består i att inte har ordnat så att samtliga utsläpp från reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse med över 10 000 personekvivalenter (pe) som släpps ut direkt i känsliga områden eller deras avrinningsområden uppfyller de tillämpliga kraven i bilaga 1 till direktivet. Enligt kommissionen finns det vetenskapliga bevis för att fosfor och kväve är huvudorsakerna bakom eutrofiering, att fosfor- och kväveutsläpp i kustvatten sprids till andra delar av och att sådana utsläpp i inlandsvatten som ligger i avrinningsområde bidrar till dess eutrofiering. Kommissionen har mot denna bakgrund gjort gällande att direktiv /271/EEG kräver att det införs en allmän kväverening vid alla reningsverk för avloppsvatten från tätorter med mer än 10 000 pe som släpps ut direkt i de känsliga områdena eller i deras avrinningsområden. Eftersom inte har vidtagit sådana åtgärder har kommissionen yrkat att domstolen ska fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt direktiv /271/EEG. vitsordade för det första att 37 av de sammanlagt 141 aktuella reningsverken inte uppfyller tillämpliga krav på kväverening enligt bilaga 1 till direktiv /271/EEG och att regeringen därför inte har någon anledning att bestrida kommissionens talan såvitt avser dessa. För det andra anförde regeringen att 68 reningsverk är utrustade med särskild teknik för kväverening samt uppfyller utsläppskraven enligt bilaga 1 till direktiv /271/EEG och att kommissionens talan således saknar grund i den delen. Vad beträffar resterande 36 reningsverk vitsordade regeringen för det tredje att det inte har införts särskild teknik för kväverening men att enligt regeringens uppfattning direktivet inte kräver detta. Det följer nämligen inte någon allmän skyldighet av direktiv /271/EEG att införa särskild teknik för kväverening vid samtliga reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse med mer än 10 000 pe. Tvärtom föreskriver direktivet att medlemsstaterna utifrån de lokala förhållandena ska bedöma vilket eller vilka näringsämnen – fosfor och/eller kväve – som bidrar till eutrofiering och i enlighet med denna bedömning vidta mer långtgående reningsåtgärder. meddelade dom i målet och ogillade kommissionens talan beträffande de sammanlagt 104 reningsverk som bestritt att de inte uppfyller direktivets krav på rening. Vad gäller de övriga 37 reningsverken fastställde domstolen kommissionens yrkanden om att brutit mot de relevanta artiklarna i direktiv /271/EEG. ställde kommissionen i en skrivelse frågor om vilka åtgärder vidtagit för att efterfölja dom. I svar angav regeringen att det pågår ett intensivt arbete för att säkerställa att domen efterlevs. Bland annat har remitterat kommissionens skrivelse till de länsstyrelser som i sin egenskap av tillsynsmyndigheter berörs av den aktuella domen och begärt redovisningar av vilka åtgärder som vidtagits för att säkerställa domens efterlevnad för varje enskilt reningsverk. Regeringen har i regleringsbrev angett att myndigheten ska verka för och följa upp att länsstyrelserna ser till att föreskrifter avseende avloppsreningsverk för att minska kväveutsläpp följs. Verket ska redovisa vilka åtgärder som har vidtagits och resultaten av dessa till . Vidare har regeringen i regleringsbreven för landets länsstyrelser angett att länsstyrelserna ska intensifiera arbetet med att verka för att verksamhetsutövarna iakttar föreskrifter avseende avloppsreningsverk för att minska kväveutsläpp. Länsstyrelserna ska redovisa vilka åtgärder som vidtagits och resultaten av dessa. besvarade ett antal kompletterande frågor från kommissionen. Regeringen förklarade varför det ansågs att vissa av de tätorter som tidigare angetts inte klara kraven i avloppsdirektivet nu anses klara kraven på grund av naturlig retention. Vidare lämnade regeringen av kommissionen efterfrågad information om månatliga analysdata avseende kvävekoncentration för de berörda tätorterna. överlämnade en lägesrapport till kommissionen . beslutade kommissionen om en formell underrättelse enligt artikel 260.2 FEUF och gjorde därvid gällande att den erhållit ofullständiga uppgifter om de åtgärder som vidtagits av den för att följa dom samt erinrade om kommissionens möjlighet att väcka talan om ekonomiska sanktioner vid domstolen. I svar anförde bl.a. följande. som har förflutit sedan dom har åtgärdat huvuddelen av de anläggningar som i domen konstaterades inte leva upp till avloppsreningsdirektivets krav på kväverening. pågår ett intensivt arbete med åtgärdande av de återstående reningsverken. Till svaret fogades bilagor där nuvarande kvävereningsgrad, belastnings- och retentionsberäkningar samt i förekommande fall tidplan för pågående ombyggnationer tydligt framgår. Vidare utlovade regeringen att, i enlighet med kommissionens önskan, fortsätta lämna uppdateringar var sjätte månad till dess kraven är helt uppfyllda. Direktiv /60/EG om upprättande av en ram för unionens åtgärder på vattenpolitikens område samt klagomål angående genomförandet av direktivet (ärendenummer /2239 med hänvisning till ärende 2006/4643) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte fullständigt, eller på ett felaktigt sätt, har införlivat artiklarna 2013/14:115 2, 4, 5, 9, 10, 11 och 13 samt bilagorna VII, VIII, IX och X i direktiv Bilaga 2 2000/60/EG om upprättande av en ram för unionens åtgärder på vattenpolitikens område. Kommissionen hänvisade även till ett inkommet klagomål (ärendenummer /4643) om sätt att implementera direktivet när det gäller begreppet vattentjänster. Kommissionen ansåg att definitionen av vattentjänster i lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster är för begränsad. svarade kommissionen och uppgav i huvudsak följande. Direktiv /60/EG om upprättande av en ram för unionens åtgärder på vattenpolitikens område (RDV) är ett s.k. ramdirektiv. Enligt ingressen, punkten 18, kräver unionens vattenpolitik en klar och tydlig, effektiv och enhetlig rättslig ram. Denna ram har införlivats i svensk rätt genom ändringar i (MB) och i det system av kompletterande författningar med mer detaljerade och tekniska bestämmelser, som MB lägger grunden för. RDV:s syften täcks av MB och de författningar som har meddelats med stöd av balken, liksom de författningar som har en nära anknytning till balken. De ytterligare ändringar i svensk lagstiftning som planeras i anledning av direktivet beräknas träda i kraft . I en kompletterande formell underrättelse (enbart ärende 2007/2239) uppgav kommissionen att den inte kommer att driva vidare de klagomål som avsåg artiklarna 2.29, 2.30, 2.31, 4.1 b iii, 4.4, 4.9, 5, 10.2, 10.3, 11.6 och bilagorna VII, VIII och IX till RDV. Kommissionen uppgav vidare att den inte heller kommer att driva vidare klagomålen rörande tolkningen av begreppet vattentjänster (förutom när så är relevant för genomförandet av definitionen av vattentjänster och artikel 9 i direktivet) men att det är möjligt att den återkommer i denna fråga. Kommissionen förklarade att den vidhåller övriga påstådda brister och har dessutom pekat på oklarheter i genomförandet av artiklarna 3.1, 3.3 och 3.5 samt avsaknad av information angående genomförandet av bilagorna I, II, III, IV och VI. Sammanfattningsvis ansåg kommissionen att inte har fullgjort sina skyldigheter enligt artiklarna 2, 3, 4, 9, 13 och 24 samt bilagorna I, II, III, IV och VI till direktivet. svarade att artiklarna 2, 4, 9 och 13 samt bilagorna I, II, III, IV, och VI till RDV har införlivats i svensk rätt på ett korrekt sätt. När det gäller de påstådda oklarheterna med genomförandet av artikel 3 konstaterar regeringen att de begrepp som används i RDV inte är formulerade på samma sätt i förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (VFF).