prop · H103100 · 2014-04-09 00:00:00 — På detta sätt säkras att välfärdstjänsterna utnyttjas efter behov och inte efter betalningsförmåga. Dessutom är den samhällsekonomiska nyttan av välfärdstjänster ibland större än nyttan för den enskilda individen, de ger upphov till s.k. positiva externa effekter. Utbildning, sjukvård och barnomsorg är exempel på tjänster som i många fall är till nytta inte enbart för dem som brukar dessa tjänster, utan även för samhället i stort. Preferenser för en jämn fördelning av välfärdstjänsterna och förekomsten av positiva externa effekter talar för att produktionen av välfärdstjänsterna till stor del bör finansieras med skatter även framöver. En högre efterfrågan på välfärdstjänster utgör en potentiell utmaning för framtidens finanspolitik. växer välståndet och resurserna, vilket innebär att möjligheten att 159 Utöver dessa kostnadsdrivande faktorer kan utgifterna även komma att öka till följd av exempelvis den medicintekniska utvecklingen. Se exempelvis Den ljusnande framtid är vård (2010). En ökad effektivisering av offentlig verksamhet kan till viss del motverka kostnadsökningen (se avsnitt 11.2.5). möta det finansiella dilemmat ökar. Diagram 11.11 visar att BNP per capita i fasta priser förväntas vara nästan dubbelt så stor 2050, och nära fyra gånger så stor 2100, som 2010. Hushållens konsumtionsutgifter ökar på ett likande sätt i beräkningen, medan den skattefinansierade konsumtionen av olika välfärdstjänster, offentlig konsumtion, endast ökar i mycket begränsad omfattning i fasta priser. Befolkningen kommer därmed att ha mer resurser att använda till konsumtion av varor och tjänster, inklusive välfärdstjänster. Den stora utmaningen är därför inte en framtida resursbrist, utan möjligheten att upprätthålla dagens höga andel av gemensam finansiering av de ökande behoven. I vilken utsträckning välfärdstjänsterna ska finansieras offentligt eller privat är en avvägning där såväl fördelningspolitiska hänsyn och strukturpolitiska överväganden, som förekomsten av positiva externa effekter av vissa välfärdstjänster och effektivitetsförluster av höga skatter, måste beaktas. Det är inte självklart att en ökad efterfrågan på välfärdstjänster utöver dagens nivå uteslutande ska finansieras med skatter. Diagram 11.11 BNP per person Tusental kronor, priser Källor: och egna beräkningar. 11.2Förutsättningarna för långsiktig hållbarhet kan förbättras Som redogjorts för ovan bedöms finanspolitiken vara långsiktigt hållbar i ett scenario som bygger på oförändrad politik och oförändrade beteenden. Denna bedömning grundar sig emellertid på en viss uppsättning antaganden. Som redovisas i avsnitt 11.1 finns det faktorer, såsom ett ökat kostnadstryck och demografiska förändringar, som kan sätta finanspolitiken under press. Dessa förändringar behöver dock inte enbart mötas av sänkta ambitionsnivåer inom den offentliga verksamheten eller av högre skatter. I detta avsnitt behandlas ett antal möjliga alternativ för att minska risken för att problem ska uppstå. Genom att tidigarelägga inträdet på arbetsmarknaden och senarelägga utträdet, förbättra integrationen, öka arbetsutbudet bland utrikes födda och bland kvinnor, förbättra befolkningens hälsa och höja produktiviteten i offentlig verksamhet kan trycket på de offentliga finanserna dämpas. 11.2.1 Vägar till ett längre arbetsliv Mellan mitten av och mitten av 1990- talet sköts det genomsnittliga inträdet på arbetsmarknaden upp, som utträdet skedde allt tidigare. har dessa trender brutits. Ett sätt att förbättra finanspolitikens hållbarhet är att förlänga arbetslivet genom att inträdesåldern höjs. Tidigarelagt inträde på arbetsmarknaden Den genomsnittliga inträdesåldern på arbetsmarknaden har ökat med till 2010.160 Den främsta orsaken till detta är att fler studerar längre. I var den genomsnittliga examensåldern från universitet och högskola 2007, vilket var en av de högsta inom . Genomsnittet var exempelvis i , i och i Tyskland.161 Den viktigaste orsaken till den höga examensåldern är att studerande i påbörjar sina studier sent, och att de i många fall väljer att påbörja en anställning innan en formell examen är avklarad. I genomsnitt var 2007 en studerande i svensk 160Se Arbetslivets längd (). Inträdesåldern beräknas som den åldern då en 40-åring (som är en del av arbetskraften) i genomsnitt skulle haft sitt första inträde på arbetsmarknaden, om det givna årets förvärvsmönster i olika åldrar varit . Med inträde på arbetsmarknaden avses här deltagande i arbetskraften oavsett arbetstid enligt arbetskraftsundersökningar. 161Se (SOU 2010:88 bilaga 3). har en den genomsnittliga åldern för inträde på arbetsmarknaden ökat. högskola när de påbörjar en högre utbildning, medan genomsnittet i OECD- länderna var . Medianåldern för att påbörja studier i Sverige sjönk från 2002 till 2011. Tidigareläggs studierna ökar individens livsinkomst, eftersom perioden med den högre inkomst som den högre utbildningen resulterar i då blir längre. Med en lägre examensålder kan antalet arbetade timmar förväntas bli fler, och skatteinkomsterna därmed högre. En annan effekt är att de utbildningsrelaterade kostnaderna minskar, framför allt på grund av att olika typer av transfereringar blir lägre, både och efter examen. Beräkningar visar att den offentliga sektorns nettovinst av tidigarelagd examen i genomsnitt är ca per student.162 Det innebär att om en årskull studerande tar examen blir den direkta nettovinsten för den offentliga sektorn (priser).163 Genom att höja genomströmningstakten i utbildningssystemet och sänka examensåldern förbättras förutsättningarna för att sänka inträdesåldern på arbetsmarknaden. Senarelagt utträde från arbetsmarknaden Dagens äldre kan se fram emot en betydligt som pensionär än tidigare generationer. Både utträdesåldern och den förväntade medellivslängden har ökat , men utträdesåldern har ökat i betydligt långsammare takt än medellivslängden (se tabell 11.3). Utträdesåldern ligger på runt i genomsnitt, medan den förväntade återstående medellivslängden vid är närmare . I ett internationellt perspektiv är utträdesåldern jämförelsevis hög i . Bland europeiska länder med jämförbar data är det land som har den högsta utträdesåldern. och är utträdesåldern 58–, medan den i och är 64–65 år.164 Tabell 11.3 Utträdesålder och återstående medellivslängd Källor: och pensionsmyndigheten. Ett antal faktorer pekar på att utträdesåldern har förutsättningar att stiga framöver. Ett bättre hälsotillstånd har i kombination med att allt färre har fysiskt krävande arbeten förbättrat förutsättningarna för att fortsätta arbeta längre upp i åldrarna. Vidare är utbildningsnivån högre än tidigare och personer med högre utbildning lämnar arbetsmarknaden senare än de utan högre utbildning.165 Det finns även ekonomiska drivkrafter i pensionssystemet som verkar för att senarelägga utträdet från arbetsmarknaden. Ålderspensionens storlek är baserad på medellivslängden vid pensioneringen och beräkningar visar att utträdesåldern bl.a. på grund av detta kan förväntas öka till för kvinnor och för män fram till 2024.166 Om utträdet från arbetsmarknaden inte senareläggs innebär det att den genomsnittliga ålderspensionen kommer att öka mindre än de förvärvsaktivas inkomster, eftersom pensionen blir lägre när medellivslängden ökar och de intjänade pensionsrättigheterna måste fördelas på fler pensionsår. En sådan utveckling kan skapa finansiella hållbarhetsproblem om fler pensionärer blir berättigade till andra ersättningar, t.ex. bostadstillägg för pensionärer. Pensionerna kan därtill komma att upplevas som otillräckliga, vilket kan medföra krav på kompensation, t.ex. i form av höjd pension eller sänkt skatt, för att utjämna den relativa skillnaden mellan pensionärer och förvärvsaktiva. Det är därför angeläget att det skapas goda förutsättningar för en senareläggning av pensionsåldern. 162 Nuvärdesberäkningen är baserad på (SOU 2010:88 bilaga 3). Nettobidraget är beroende av vilken åldersgrupp man Utträdesåldern från arbetslivet – ett internationellt perspektiv utgår ifrån och varierar mellan 30 000–. 163 Detta är en grov uppskattning som utgår ifrån att ca 60 000 personer Arbetslivets längd (). utexamineras från svenska universitet och högskolor. Svensk finanspolitik (2009). Regeringen tillsatte 2011 en utredning för att ta fram förslag för att hantera de pensionsrelaterade åldersgränserna, samt analysera de hinder och möjligheter som finns för att arbeta längre upp i åldrarna. Utredningen, som lämnade sitt betänkande , har bl.a. föreslagit att en riktålder för pensionering införs som följer medellivslängdens utveckling. 167 Riktåldern indikera en lämplig pensionsålder för att få en godtagbar pensionsnivå. Existerande åldersgränser i det allmänna pensionssystemet och närliggande system bör knytas till denna riktålder. Utredningen har vidare föreslagit att åldersgränsen för det tidigaste uttaget av ålderspension ska höjas till 2015. Utifrån gällande prognos för medellivslängdens utveckling innebär förslaget att det tidigaste uttaget av ålderspension höjs till och för bl.a. nybeviljande av garantipension och sjukersättning till 2019. Därutöver har utredningen föreslagit att rätten att stanna kvar i anställning höjs från 67 till 2016 och att 55- årsgränsen för flertalet tjänstepensioner höjs till 2017. Utöver åldersgränserna i de allmänna systemen möts de äldre även av andra hinder som begränsar möjligheterna till ett längre arbetsliv. Utredningen har därför föreslagit ett åtgärdspaket som bl.a. omfattar insatser för att förbättra arbetsmiljön, stärka de äldres möjligheter att bevara och utveckla sin kompetens, öka informationen, förstärka de ekonomiska incitamenten, motverka åldersdiskriminering, m.m. kom den s.k. pensionsgruppen överens om ett antal förslag till justeringar av den överenskommelse som ligger till grund för pensionssystemets utformning. Pensionsgruppen föreslår bl.a. justeringar av beräkningen av det index som bestämmer uppräkningen av pensionerna för att få en jämnare utveckling av inkomstpensionerna, samt att en översyn av AP- fondernas struktur och placeringsregler görs. Pensionsgruppen kommer att fortsätta att arbeta med åtgärder som syftar till att förlänga arbetslivet. Regeringen har även vidtagit ett antal åtgärder i syfte att stimulera ett senarelagt utträde från arbetsmarknaden, t.ex. avskaffad löneskatt samt ett förenklat och högre jobbskatteavdrag för personer . Dessa åtgärder ökar drivkrafterna att stanna kvar på arbetsmarknaden genom att göra det mer förmånligt för äldre att fortsätta arbeta och för arbetsgivare att anställa äldre arbetskraft. Ett längre arbetsliv stärker de offentliga finanserna I ett scenario som analyserar effekterna av ett längre arbetsliv antas den genomsnittliga inträdesåldern på arbetsmarknaden gradvis sjunka med . antas utträdesåldern stiga med hälften av ökningen av den återstående medellivslängden . Det innebär att utträdesåldern har ökat med , och . I beräkningen har inte ökade offentliga utgifter för åtgärder som förlänger arbetslivet beaktats. Jämfört med scenariot med oförändrat beteende förstärker detta finanspolitikens hållbarhet påtagligt (se diagram 11.12). S1-indikatorn förbättras av BNP till -2,8 och S2-indikatorn förbättras av BNP till -3,5. Scenariot visar att ett längre arbetsliv är mycket viktigt för den långsiktiga finansieringen av välfärden. Diagram 11.12 Primärt finansiellt sparande vid ett längre arbetsliv Källor: och egna beräkningar. 167 Se betänkandet Åtgärder för ett längre arbetsliv (SOU 2013:25). 11.2.2Ökat arbetsutbud bland utrikes födda Arbetsmarknadsanknytningen bland utrikes födda är väsentligt sämre än hos inrikes födda (se även avsnitt 10). Sysselsättningsgraden är bland de utrikes födda i åldern 15–, jämfört bland de inrikes födda. Vidare är arbetslösheten bland utrikes födda jämfört bland inrikes födda. Anknytningen till arbetsmarknaden skiljer sig åt även mellan olika grupper av utrikes födda, t.ex. är flyktingar födda utanför arbetslösa i högre grad än övriga. Det finns flera skäl till att integrationen bland utrikes födda i fungerar mindre bra än i andra länder. Som exempel kan nämnas historiskt sett få arbetskraftsinvandrare, många relativt nyanlända flyktingar och anhöriga, och en hög andel med kort utbildning. Därtill kan arbetsgivarare ha svårigheter att värdera kompetens som förvärvats utomlands, avsaknaden av nätverk samt diskriminering.168 Med en förbättrad integration av utrikes födda förbättras finanspolitikens långsiktiga hållbarhet genom ökade skatteinkomster och minskade utgifter för bl.a. ekonomiskt bistånd, bostadsbidrag och arbetsmarknadsstöd. Regeringen har genomfört en rad reformer för att få fler utrikes födda i arbete. Förutom etableringsuppdraget för vissa nyanlända invandrare har generellt utformade reformer som syftar till att göra det mer lönsamt att arbeta och enklare att anställa stärkt förutsättningarna för de utrikes föddas integration på arbetsmarknaden. Därtill har bl.a. instegsjobb och nystartsjobb införts för att öka incitamenten att anställa utrikes födda, som reformer har genomförts för att stärka och synliggöra de utrikes föddas kunskaper. Trots dessa åtgärder är integrationsproblemen fortfarande betydande. 168 Se Sysselsättning för invandrare – en om arbetsmarknadsintegration (Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi 2011:5). Diagram 11.13 Primärt finansiellt sparande vid en förbättrad integration Källor: och egna beräkningar. För att bedöma effekten av en förbättrad integration för hållbarheten har en känslighetskalkyl genomförts där det antas att sysselsättningsnivåerna bland utrikes födda närmar sig de inrikes födda med en tredjedel . Därmed ökar antalet arbetade timmar i ekonomin . Detta gör att det primära finansiella sparandet blir högre (se diagram 11.13) samt att S1 och S2 förstärks av BNP. Kalkylen beaktar inte eventuella kostnader förknippade med att åstadkomma en förbättrad integration av utrikes födda. 11.2.3 Ett högre arbetsutbud bland kvinnor Kvinnor har ett lägre arbetskraftsdeltagande, högre sjukfrånvaro (både med sjukpenning och med sjuk- och aktivitetsersättning) och jobbar deltid i större utsträckning än män, särskilt om det finns barn i hushållet. Om kvinnors arbetskraftsdeltagande och arbetstid ökade skulle de offentliga finanserna stärkas. Ett högre arbetsutbud bland kvinnor skulle innebära högre skatteinkomster, som olika inkomstberoende transfereringsutgifter skulle sjunka. I den utsträckning arbetsutbudet ökar som en följd av minskad sjukfrånvaro (kvinnor är sjukskrivna i större omfattning än män) minskar även utgifterna för sjukpenning samt sjuk- och aktivitetsersättning. Det ska påpekas att storleken på effekten av ett ökat arbetsutbud till stor del beror på hur männens arbetsutbud påverkas. Om männens förvärvsarbete sjunker i motsvarande grad som kvinnornas ökar, t.ex. som en följd av att det i stället är männen som utför det oavlönade arbetet i hemmet, är effekten på de offentliga finanserna mer begränsad. Ökar däremot kvinnors arbetsutbud genom att deras eller männens fritid minskar, eller på grund av att det samlade hemarbetet minskar,169 skulle detta ha en positiv inverkan på finanspolitikens hållbarhet. Kvinnors ökade förvärvsarbete skulle även innebära högre pensionsinkomster för kvinnliga pensionärer. Detta skulle innebära en lättnad för de offentliga finanserna genom lägre utbetalningar av garantipension, änkepension och bostadstillägg för pensionärer. Kvinnors arbetsutbud kan öka på flera olika sätt. I känslighetskalkylen antas att kvinnors arbetstid ökar så att skillnaden i antalet arbetade timmar mellan män och kvinnor halveras till 2038. Även antalet kvinnor med sjuk- och aktivitetsersättning antas minska. Sammantaget innebär detta att antalet arbetade timmar i ekonomin 2100 är högre än i scenariot vid oförändrat beteende. Det gör att det primära finansiella sparandet blir högre (se diagram 11.14) och att S1 förstärks av BNP, medan S2 förstärks av BNP. Kalkylen beaktar inte eventuella kostnader förknippade med ett ökat arbetsutbud bland kvinnor, t.ex. ökande kostnader för barnomsorg. Diagram 11.14 Primärt finansiellt sparande vid ett högre arbetsutbud bland kvinnor Högre arbetsutbud bland kvinnor Källor: och egna beräkningar. 11.2.4 Ett förbättrat hälsoläge Befolkningens hälsa och de äldres funktionsförmåga har förbättrats . Flera av de stora folksjukdomarna har förskjutits högre upp i åldrarna, som en mindre andel i varje given åldersgrupp anger att de har sjukdomar eller besvär som hindrar deras dagliga liv.170 En fortsatt förbättring av hälsan innebär sannolikt en betydande positiv effekt på de offentliga finanserna. Kostnaderna för vård och omsorg ökar med åldern. Den genomsnittliga årliga kostnaden för vård och omsorg uppgick exempelvis 2012 till per person i åldern 35–, till ca per person i åldern 70–, och till ca per person i åldern 85–. En minskad risk för insjuknande, särskild bland de äldre, skulle därför avsevärt reducera kostnaderna för vård och omsorg. Detta kan vara centralt för finanspolitikens hållbarhet, inte minst när antalet äldre i befolkningen ökar. Genom att identifiera riskgrupper, samt påverka livsstil och levnadsvanor genom förebyggande och hälsofrämjande insatser, kan risken för insjuknande minskas. Det ska dock påpekas att i den utsträckning förbättrad hälsa även innebär ökad livslängd, kan det medföra att fler personer uppnår åldrar där förekomsten av vissa vårdkrävande sjukdomar, t.ex. demens, är 169 Exempelvis på grund av att det omvandlats till en privat producerad 170 Den ljusnande framtid är vård (2010). stor.171 Detta skulle i så fall minska den offentliga besparingspotentialen. Diagram 11.15 Primärt finansiellt sparande vid förbättrad hälsa Källor: och egna beräkningar. För att bedöma hur ett förbättrat hälsotillstånd påverkar hållbarheten antas i en beräkning att de åldersspecifika kostnaderna för sjukvård och äldreomsorg för personer successivt skjuts upp i åldrarna i takt med att den förväntade återstående medellivslängden ökar. ökad medellivslängd innebär med andra ord ett relativt sett friskare år. har de åldersspecifika kostnaderna förskjutits med fem levnadsår. Vård- och omsorgsbehovet för en 80-åring 2100 antas därför vara detsamma som för en 75-åring . Denna förskjutning medför att det primära finansiella sparandet blir högre (se diagram 11.15), och förstärker S1 av BNP och S2 av BNP. 11.2.5Produktivitetens betydelse för hållbarheten En högre produktivitet i näringslivet innebär att det samlade välståndet i samhället ökar. Det gör att löneinkomsterna i samhället ökar, och därmed även skatteinkomsterna, vilket stärker de offentliga finanserna. Det finns dock effekter i motsatt riktning som är i det närmaste lika stora. 171 Se exempelvis Klevmarken och , Simulating an Ageing Population – A Microsimulation Approach Applied to , Contribution to Economic Analysis 285, 2008. Löneutvecklingen i den offentliga sektorn följer, som tidigare nämnts, utvecklingen i näringslivet, vilket ökar de offentliga utgifterna. Till detta kommer att de offentliga transfereringarna per individ på lång sikt antas följa löneutvecklingen, vilket också ökar utgifterna. En produktivitetsökning i näringslivet bidrar visserligen med lägre kostnader på de insatsvaror som används i produktionen av de skattefinansierade tjänsterna, men eftersom dessa utgör en betydligt mindre kostnadsandel än personalkostnaderna i så gott som alla verksamheter, förbättras de offentliga finanserna endast i liten utsträckning. En produktivitetsökning i den offentliga sektorn har däremot betydelse för hållbarheten eftersom ökad effektivitet i denna sektor innebär en högre produktion till givna resurser, eller samma produktion till lägre kostnader. Det finns stora skillnader mellan olika sjukhus och landsting i hur mycket vård som produceras i förhållande till kostnaderna, även när skillnader i vårdbehoven beaktas.172 Enligt uppskattning skulle kostnaderna för hälso- och sjukvård i kunna minska med av BNP om effektiviteten var lika hög som i de mest produktiva OECD- länderna.173 I en liknande beräkning för utbildningssektorn bedömer att kostnaderna skulle kunna minska med av BNP. I en känslighetskalkyl antas att arbetsproduktiviteten i produktionen av de skattefinansierade välfärdstjänsterna ökar kontinuerligt . Detta förbättrar S1 av BNP och S2 av BNP. 172Hälso- och sjukvård ur olika perspektiv: Jämförelser mellan landsting 2009 (kommuner och Landsting 2009). 173Economic Policy Reforms – Going for Growth 2011 (2011). De mest effektiva länderna inom hälso- och sjukvårdsområdet enligt är och 11.3Känsligheten i beräkningarna och jämförelse med föregående hållbarhetsbedömning I detta avsnitt behandlas beräkningarnas känslighet för olika antaganden och en jämförelse görs med hållbarhetsbedömningen som gjordes ekonomiska vårproposition (prop. 2012/13:100). 11.3.1Finanspolitiken är hållbar i de flesta scenarier Hållbarhetsindikatorerna S1 och S2 visar att finanspolitiken är långsiktigt hållbar i ett scenario som bygger på ett oförändrat beteende, se avsnitt 11.1.4. Detta resultat bör dock tolkas med försiktighet av flera skäl. De finanspolitiska utmaningar som behandlas i detta avsnitt verkar på mycket lång sikt och beräkningarna sträcker sig därför långt in . Den långa beräkningshorisonten medför ett betydande inslag av osäkerhet. Till detta ska läggas att kalkylerna är starkt beroende av de antaganden som görs. Kalkylerna ska, som redan nämnts, inte uppfattas som prognoser för en sannolik utveckling, utan som effektanalyser där effekten av olika förändringar i beräkningsantagandena redovisas. I tabell 11.4 sammanfattas hur de alternativa antaganden som ligger till grund för beräkningarna i avsnitt 11.1 och 11.2 påverkar S1 och S2. Dessutom redovisas ytterligare ett antal känslighetskalkyler.174 Allmänt kan sägas att finanspolitiken förefaller vara hållbar i majoriteten av de olika beräkningarna. S1- indikatorn är negativ i alla redovisade scenarier, och S2 endast positiv vid kontinuerligt ökande krav på högre standard i den skattefinansierade produktionen. I beräkningen Högre jämviktsarbetslöshet antas att jämviktsarbetslösheten är högre alla år efter 2019, vilket försämrar S2 174 I scenarierna Mer fritid och Ökad standard är antagandena desamma som i scenariot Ökad efterfrågan på fritid och välfärdstjänster, och i scenarierna Lägre inträdesålder och Högre utträdesålder desamma som i scenariot Ett längre arbetsliv. I promemorian Utvecklad bedömning av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet (2014), som är tillgänglig på regeringens hemsida, , finns en närmare beskrivning av var och en av känslighetsanalyserna. I känslighetsberäkningen Högre sysselsättningsgrad antas att sysselsättningsgraden och arbetskraftsdeltagandet är högre 2029–2100. S2 förbättras då av BNP. Tabell 11.4 S1 och S2 i de olika scenarierna -2,4 -1,6 Högre efterfrågan på fritid och -2,0 -2,2 -0,1 -2,1 -2,2 -1,2 -1,4 -0,6 -2,8 -3,5 -2,7 -2,3 -2,5 -3,1 -2,7 -2,1 Högre arbetsutbud bland kvinnor -2,9 -3,3 -2,7 -5,3 Högre produktivitet i offentlig sektor -2,6 -2,7 -2,5 -1,9 Anm.: Positiva värden anger att det offentliga sparandet måste förstärkas permanent för att finanspolitiken ska vara långsiktigt hållbar, och negativa värden att en permanent försvagning är möjlig. Källa: Egna beräkningar. I bedömningen av utvecklingen fram antas att finanspolitiken är oförändrad och att inga reformer genomförs utom de som redan är beslutade. Utgångsläget för de långsiktiga framskrivningarna är därmed ett offentligt sparande som är linje med överskottsmålet, se tabell 4.2, vilket även påverkar beräkningarna av nivån på det primära finansiella sparandet därefter. För att beskriva betydelsen av ett sämre utgångsläge antas i en alternativ bedömning att de takbegränsade utgifterna ökar –2018, så att budgeteringsmarginalen motsvarar av de takbegränsade utgifterna, vilket är den minsta tillåtna budgeteringsmarginalen när budgetåret inleds enligt regeringens riktlinje.