prop · H103161 · 2014-03-12 00:00:00 — Om inte löner betalas ut och räkningar kan betalas blir det snabbt kaos i ekonomin. I är det i huvudsak bankerna som förmedlar olika slags betalningstjänster och ser till att betalningar kan utföras. Förutom bankerna är de tekniska system där de faktiska överföringarna görs, dvs. den finansiella infrastrukturen, en förutsättning för att betalningsförmedlingen ska fungera. För transaktioner med värdepapper, där både betalning och värdepapper ska byta ägare, finns det tekniska system som hanterar varje steg i transaktionen från det att en kund lämnar en köp- eller säljinstruktion till sin bank till dess att affären är genomförd. Omvandling av sparande till finansiering innebär att det finansiella systemet tar hand om sparandet i hushåll och företag och medverkar till att finansiera konsumtion och investeringar i till exempel bostäder och produktionskapital. Denna så kallade kapitalförsörjning innefattar alla former av finansiering, men en viktig del utgörs av krediter av olika slag. Hushåll och företag kan spara genom att göra insättningar i bank eller genom att köpa värdepapper på en marknad. Hushåll och företag som i stället vill låna kan göra det genom att ta banklån. För större företag finns det vanligtvis även möjlighet att låna genom att ge ut räntebärande värdepapper, så kallad marknadsfinansiering. När banker lånar ut pengar omvandlar de kortfristig finansiering till långfristig utlåning. Med det menas att bankernas finansiering, dvs. kundernas insättningar och bankernas marknadsfinansiering, ska betalas tillbaka på begäran eller har en kort löptid, medan deras utlåning är långfristig. Denna så kallade löptidsomvandling är en mycket viktig tjänst eftersom den ger hushåll och företag möjlighet att spara med kort bindningstid, så att exempelvis insättningar kan användas för betalningar, som de kan låna , exempelvis vid bostadsköp eller för investeringar i en ny fabrik. Omvandlingen av sparande till finansiering och av kortfristig finansiering till långsiktig utlåning är alltså av stor betydelse för ekonomin. Hushåll och företag kan behöva krediter för att överbrygga glapp mellan intäkter och utgifter på kort sikt. Brist på mer långfristiga krediter skulle kunna tvinga företag att avstå från investeringar och många hushåll skulle få svårt att köpa bostad. Hantering av finansiella risker innebär att hushåll och företag har möjlighet att hantera sina risker genom att sprida och dela dem eller omfördela risker till de aktörer som är intresserade av att mot ersättning Prop. 2013/14:161 bära dessa. Riskhanteringen har blivit allt viktigare i takt med att de finansiella marknaderna har utvecklats. Företag och banker som finansierar sig på internationella värdepappersmarknader kan exempelvis försäkra sig mot ränte- och valutarisker, dvs. de risker som orsakas av förändringar i räntenivåer och valutakurser, via de finansiella marknaderna. Exempelvis kan en pensionsförvaltare som placerar i obligationer vilja minska risken för en räntehöjning genom att sälja den risken på marknaden, som förvaltaren kan vilja öka möjligheten till värdestegring genom att köpa risken för att den svenska kronan stiger i värde. Om riskhanteringen på de finansiella marknaderna inte fungerar kan många affärer försvåras och kanske till och med inte genomföras. Med finansiell stabilitet avses att det finansiella systemet kan upprätthålla sina grundläggande funktioner även vid en situation då det utsätts för störningar av olika slag. För att systemet ska vara stabilt är det centralt att finansmarknadens alla aktörer – hushåll, finansiella företag och icke-finansiella företag – har förtroende för att systemet fungerar. 4.3.1Störningar i det finansiella systemet Störningar kan uppstå i det finansiella systemet på grund av problem i de tekniska systemen för att genomföra betalningar eller för att omsätta värdepapper. Störningar av minst lika allvarligt slag kan uppstå om marknadsaktörernas förtroende för varandra minskar. Deras vilja att handla med varandra minskar då med följd att tillgången på finansiering blir sämre. Banksektorn är särskilt känslig för störningar. Det beror på att bankerna omvandlar kortsiktig finansiering till långsiktig utlåning. En bank är därför beroende av att kontinuerligt kunna förnya sina kortfristiga skulder. Om marknadsaktörernas förtroende för banken försämras kan banken snabbt förlora denna finansiering. De olika delarna i det finansiella systemet är nära kopplade till varandra. Sammankopplingen yttrar sig bland annat i att aktörer lånar av eller handlar med varandra i mycket stor omfattning. finansierar de sig ofta på samma marknader. Om ett problem uppstår i en del av det finansiella systemet – hos någon eller några aktörer, på en marknad eller i någon del av den finansiella infrastrukturen – kan det därför lätt och snabbt sprida sig till övriga delar av systemet. Myndigheternas arbete för finansiell stabilitet har som uppgift att främja ett effektivt och säkert stabilitetsarbete har det dubbla syftet att bidra till stabilitet både hos det finansiella systemet som helhet och hos enskilda Stabiliteten hos ett enskilt finansiellt företag är 2013/14:161 betydelsefull för de sparare, försäkringstagare och andra aktörer som är beroende av att företaget kan fullgöra sina förpliktelser. Ett enskilt finansiellt företags stabilitet kan, som nämnts, även ha betydelse för det finansiella systemet som helhet. På EU-nivå är och de europeiska finansiella tillsynsmyndigheterna viktiga i arbetet för finansiell stabilitet. Även andra myndigheters arbete bidrar till stabilitet i det finansiella systemet. Ett viktigt underlag för myndigheternas arbete för finansiell stabilitet utgörs av den detaljerade finansiella information som myndigheterna samlar in. 5Riksbankens och av finansiell information samlar med stöd av lagen (1988:1385) om riksbank, riksbankslagen, in en mängd uppgifter. Bestämmelserna beskrivs närmare i avsnitt 6.2.1. Den viktigaste kategorin av uppgiftslämnare är de drygt 170 monetära finansinstituten. innefattar banker, bostadsinstitut, finansbolag, kommun- och företagsfinansierande institut, monetära värdepappersbolag och penningmarknadsfonder. De är liksom andra företag som står under tillsyn skyldiga att lämna uppgifter till . Instituten lämnar uppgifter en gång , kvartal eller år. De institut som har större balansomslutning lämnar uppgifter med tätare intervall än de som har mindre balansomslutning. Insamling sker från de institut som svarar för av institutens sammanlagda balansomslutning. är det 32 institut som lämnar uppgifter och 68 institut som lämnar uppgifter en gång per Övriga 71 institut lämnar uppgifter en gång . Svenska utgivare av värdepapper En annan kategori uppgiftslämnare är svenska utgivare av värdepapper. De värdepappersutgivare som omfattas är sådana som ger ut andra värdepapper än aktier och derivatinstrument. Företag med utländska motparter eller utländska tillgångar eller skulder För betalningsbalansstatistik samlar in uppgifter från de som utfört transaktioner med utländska motparter eller hållit tillgångar eller skulder med utlandsanknytning. till betalningsbalansstatistiken är i huvudsak stora finansiella och icke- Prop. 2013/14:161 finansiella företag med omfattande handel eller finansiella förhållanden Det gäller t.ex. de monetära finansinstituten, försäkringsbolag och industriföretag. gör även några urvalsundersökningar där också mindre och medelstora företag kan vara uppgiftslämnare. samlar inte enbart in uppgifter från dem som är uppgiftsskyldiga enligt lag. köper även in uppgifter från fastighetsmäklare och olika informationsföretag. 5.1.2Vilka uppgifter samlas in? finansmarknadsstatistik består av uppgifter om svenska monetära finansinstitut och de finansiella marknaderna. De uppgifter som samlas in ger en bild av –den övergripande strukturen av de monetära finansinstitutens tillgångar och skulder, –utvecklingen av penningmängd och kreditgivning (in- och utlåning), –de monetära finansinstitutens balansräkningar, –de monetära finansinstitutens räntesättning, och –värdepappersmarknaden (emission av värdepapper). Uppgifterna samlas in på institutsnivå. Det innebär att uppgifter samlas in om exempelvis en banks utlåning, bl.a. uppdelad på olika sektorer och löptider. Däremot kan inte uppgifter om bankens enskilda låntagare särskiljas. Uppgifter till betalningsbalansstatistiken hämtas från en mängd olika undersökningar. Till största delen rör det sig om uppgifter från de rapporterande företagens egna resultat- och balansräkningar. Från bankerna förekommer också rapportering som avser kunders affärer med utlandet. Ett exempel på detta är när bankerna agerar som mellanhand mellan sina svenska och utländska kunder vid värdepappersaffärer. samlar även in andra uppgifter, bl.a. likviditetsdata från bankerna, uppgifter om fastighetsförsäljningar, uppgifter om bankers och företags utländska finansiering, uppgifter om prisutvecklingen för handeln med finansiella tillgångar samt uppgifter om omsättningen på penning- och obligationsmarknaden. 2013/14:161 5.2 I en rad lagar om finansiella marknader och företag finns bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter till , se avsnitt 6.2.3. Med stöd av dessa bestämmelser samlar in en mängd uppgifter för sin tillsyn. De som lämnar uppgifter till är de företag som står under tillsyn. Det gäller företag som erbjuder finansiella tjänster till allmänheten. Företagen delas i tillsyn in i följande kategorier: –bank- och kreditmarknadsföretag, –betaltjänstföretag, och De allra flesta av de företag som tillsyn omfattar är juridiska personer. Några är dock fysiska personer som bedriver sin verksamhet i enskild firma. Av alla de företag som tillsynen omfattar är det ca 500 som regelbundet lämnar finansiell information till . Antalet rapporterande enheter är dock fler, knappt 1 600. Det beror framför allt på att fondbolag lämnar rapporter för varje fond som de förvaltar. 5.2.2Vilka uppgifter samlas in? har meddelat detaljerade föreskrifter för olika kategorier av företag med bestämmelser om periodisk rapportering av finansiella uppgifter till , se avsnitt 6.2.4. Föreskrifter om periodisk rapportering finns för företag inom alla de kategorier som nämndes i avsnitt 5.2.1 utom försäkringsförmedlare. För olika kategorier av företag gäller olika rapporteringsplaner. Försäkringsbolagen lämnar flest rapporter, upp till 19 rapporter , medan andra företag som fondbolag av olika slag endast lämnar 2–3 rapporter . De periodiska rapporterna består sammanlagt av närmare 23 000 variabler. Som ett exempel på uppgifter som samlas in kan nämnas att från banker, kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag samlas uppgifter in om deras balans- och resultaträkningar. Uppgifter om bl.a. utlåning samlas in nedbrutet till olika mindre kategorier, exempelvis hur utlåningen till icke-finansiella företag fördelar sig på olika branscher. Ad hoc-insamlingar, kvartalsrapporter m.m. Prop. Förutom de uppgifter som samlas in via det periodiska inrapporteringssystemet använder sig också av andra uppgifter som inhämtas i det löpande tillsynsarbetet. Det rör sig dels om insamlingar som sker regelbundet bl.a. gällande likviditetsrisker och kreditrisker, dels insamlingar som sker ad hoc-mässigt som till exempel uppgifter om stora exponeringar och insamling av uppgifter från kvartalsrapporter från instituten samt vissa bakgrundsdata. genomför årliga bolåneundersökningar. Vid dessa undersökningar samlas detaljerade uppgifter in från banker om enskilda bolånekunders inkomster och skulder. Även kvalitativa frågor ställs. Bolåneundersökningarna syftar dels till att ge underlag för bedömningar av hushållens förmåga att hantera sin skuldsättning vid ett högre ränteläge eller en sämre konjunktur, dels till att bedöma de enskilda institutens bostadsutlåning bl.a. avseende kreditbedömning och riskbenägenhet. samlar även in andra uppgifter. Här kan nämnas transaktionsrapportering för kontroll av marknadsmissbruk. 6.1Myndigheterna och deras uppgifter är enligt 9 kap. 13 § regeringsformen rikets centralbank och en myndighet under . har ansvaret för penningpolitiken. I 1 kap. 1 § riksbankslagen anges att endast får bedriva eller ta del i sådan verksamhet som enligt lag ankommer på . Förutom den i regeringsformen angivna uppgiften att ansvara för penningpolitiken ska också främja ett säkert och effektivt betalningsväsende (1 kap. 2 §). I viktigare frågor som har samband med betalningssystemets stabilitet eller berör tillsynsverksamhet ska samråda med inspektionen. Vid ett sådant samråd ska lämna de uppgifter som behövs (4 kap. 3 §). ska följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna samt vidta erforderliga penningpolitiska åtgärder (6 kap. 2 §). De penningpolitiska åtgärderna anges i 6 kap. 5 och 6 §§. I 6 kap. 7 och 8 §§ ges även vissa befogenheter att vidta åtgärder som hänger samman med uppgiften att främja ett säkert och effektivt 2013/14:161 6.1.2 ansvarar enligt 1 § förordningen (2009:93) med instruktion för för bl.a. tillsyn, regelgivning och tillståndsprövning som rör finansiella marknader och finansiella företag (punkt 1). Inspektionen ansvarar även för att vidta åtgärder för att motverka finansiella obalanser i syfte att stabilisera kreditmarknaden, men med beaktande av åtgärdernas effekt på den ekonomiska utvecklingen (punkt 3). Myndigheten ska inom ramen för egna beslut om resursfördelning och planering arbeta för att det finansiella systemet är stabilt och präglas av ett högt förtroende med väl fungerande marknader som tillgodoser hushållens och företagens behov av finansiella tjänster. Myndigheten ska särskilt svara för att följa och analysera utvecklingen inom sitt ansvarsområde. Om myndigheten bedömer att instabilitet i finanssektorn riskerar att negativt påverka det svenska finansiella systemets funktionssätt, ska regeringen underrättas (2 §). ska i särskilda rapporter till regeringen redogöra för myndighetens analys och bedömning av den finansiella stabiliteten, de åtgärder som vidtagits och kan komma att vidtas för att motverka att finansiella obalanser uppstår, åtgärdernas effekter på samhällsekonomin samt behovet av utveckling av regler på området (3 § första stycket 5). Enligt instruktionen ska samråda med olika myndigheter, bl.a. med i viktigare frågor som har samband med betalningssystemets stabilitet eller som berör ansvar för valuta- och kreditpolitiken och för betalningsväsendet. ska lämna de uppgifter som behövs till de myndigheter med vilka samrådet sker (7 §). , , ansvarar enligt 1 § förordningen (2007:762) med instruktion för för officiell statistik och för annan statlig statistik. Enligt förordningen (2001:100) om den officiella statistiken är SCB statistikansvarig myndighet för en lång rad statistikområden. Enligt 2 § i instruktionen har SCB utöver det till uppgift att –utveckla, framställa och sprida statlig statistik, –samordna överlämnandet av statistiska uppgifter till internationella organisationer, och –samordna det statliga statistiksystemet. SCB ska i mån av resurser utföra uppdrag inom sitt verksamhetsområde åt en myndighet, och får åta sig sådana uppdrag även från andra uppdragsgivare (4 §). I 6 kap. 9 § riksbankslagen finns bestämmelser om olika aktörers skyldighet att lämna uppgifter till . Uppgifterna ska lämnas efter anmodan. och andra företag som står under tillsyn ska lämna de uppgifter som anser nödvändiga för att –följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna, och –övervaka betalningssystemets stabilitet (paragrafens första stycke). Svenska utgivare av värdepapper ska lämna de uppgifter om emitterade värdepapper som anser nödvändiga för de båda nämnda ändamålen (andra stycket). Den som för egen eller annans räkning har utfört transaktioner med utländsk motpart eller hållit tillgångar och skulder med utlandsanknytning är skyldig att lämna de uppgifter som behövs som underlag för betalningsbalansstatistik och för statistik över utlandsställningen (tredje stycket). får utfärda närmare föreskrifter om uppgiftsskyldigheten (fjärde stycket). får meddela de förelägganden som behövs för att föreskrifterna om uppgiftsskyldighet ska efterlevas. Ett sådant föreläggande får förenas med vite (11 kap. 2 a §). Den som underlåter att fullgöra sin uppgiftsskyldighet eller lämnar oriktig uppgift när skyldigheten fullgörs kan i vissa fall dömas till böter, om gärningen inte omfattas av ett vitesföreläggande (11 kap. 3 §). Föreskrifter om rapportering av finansmarknadsstatistik föreskrifter (RBFS 2010:1) och allmänna råd om instituts rapportering av finansmarknadsstatistik innehåller bestämmelser om finansiella företags och filialers rapportering till . Enligt 1 § är det fråga om uppgifter för statistikändamål samt uppgifter som anser nödvändiga för att följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna och för att övervaka betalningssystemets stabilitet. Vilka institut som är skyldiga att lämna uppgifter framgår av 2 §. Det är bl.a. fråga om banker, kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag, pensionssparinstitut och svenska filialer till utländska företag. ska lämna följande rapporter (3 §). –: en särskild balansräkning som visar institutets tillgångar, skulder, eget kapital och vissa särskilda förhållanden (se även 5 §). –Räntestatistik: uppgifter om belopp och räntesatser avseende in- och utlåning till svenska icke-finansiella företag, hushåll och hushållens icke-vinstdrivande organisationer (se även 13 §). 2013/14:161 – : institutets fordringar och skulder i förhållande till utlandet (se även 17 §). –BIS Derivat: institutets innehav av derivatinstrument (se även 20 §). –Emissionsstatistik: uppgifter om certifikatprogram, samt obligations- och förlagslån som institutet gett ut för egen räkning eller medverkat i som emissionsinstitut (se även 24 §). –Individuellt pensionssparande – RIPS: värdet på de tillgångar som avser institutets pensionssparrörelse (se även 28 §). Föreskrifter om skyldighet att lämna uppgifter om emitterade värdepapper Enligt föreskrifter (RBFS 2012:1) om skyldighet att lämna uppgifter om emitterade värdepapper är utgivare av värdepapper skyldiga att rapportera vissa uppgifter till . Rapporteringsskyldiga är svenska juridiska personer och utländska filialer med verksamhet i om de av har anmodats att rapportera (2 §). Rapporteringen ska avse samtliga värdepapper, utom aktier och derivatinstrument, som getts ut av rapportören för egen räkning och har ett ISIN (Identification Number) (3 §). För varje värdepapper ska uppgifter lämnas om bl.a. utestående belopp, förfallodag, ränta och ränteberäkning, vilken valuta värdepappret är emitterat i, vilken typ av värdepapper det är samt under vilken typ av säkerhet värdepappret är emitterat (8–23 §§). Föreskrifter om skyldighet att lämna uppgifter till betalningsbalansstatistiken föreskrifter (RBFS 2002:4) om skyldighet att lämna uppgifter till för statistiken över betalningsbalans och utlandsställning innehåller bestämmelser om olika aktörers lämnande av uppgifter om gränsöverskridande transaktioner. 6.2.3Lagar om finansiella marknader och företag Bestämmelser om tillsyn över finansiella marknader och företag finns spridda i ett flertal lagar. I dessa lagar finns framför allt bestämmelser om hur de olika företagen ska bedriva sin verksamhet. De innehåller också bestämmelser om vilka företag som tillsynen ska avse och om företagens skyldighet att lämna uppgifter till . Bestämmelser om uppgiftsskyldighet finns i bl.a. följande lagrum: –10 kap. 2 § första stycket lagen (2004:46) om värdepappersfonder, –13 kap. 3 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, –7 kap. 4 § första stycket lagen (2005:405) om försäkringsförmedling, –5 kap. 10 och 11 §§ lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat, –10 kap. 15 § första stycket och 16 § lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar, –23 kap. 2 § första stycket lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, – 8 kap. 2 § lagen (2010:751) om betaltjänster, –14 kap. 5 § försäkringsrörelselagen (2010:2043), –5 kap. 2 § lagen (2011:755) om elektroniska pengar, och –13 kap. 6 § första stycket lagen (2013:561) om alternativa investeringsfonder. Flera av bestämmelserna om uppgiftsskyldighet är så generellt utformade att de ger rätt att begära i stort sett vilka uppgifter som helst. Andra bestämmelser avser skyldighet att lämna uppgifter om särskilt angivna förhållanden. I de uppräknade lagarna bemyndigas regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om tillämpningen av bl.a. de olika bestämmelserna om uppgiftsskyldighet. De nämnda lagarna innehåller även bestämmelser om förseningsavgift för det fall ett företag inte lämnar de upplysningar som föreskrivits med stöd av respektive lag. 6.2.4Finansinspektionens föreskrifter om periodisk rapportering av uppgifter har med stöd av bemyndiganden i de olika lagarna om finansiella marknader och företag samt med stöd av förordningar i anslutning till dessa lagar meddelat detaljerade föreskrifter om tillämpningen av dem. I dessa föreskrifter finns bl.a. bestämmelser om uppgiftsskyldighet. Vissa författningar gäller enbart uppgiftsskyldighet. Här behandlas endast föreskrifter om periodisk rapportering, dvs. föreskrifter om skyldighet att lämna uppgifter med viss periodicitet. I vissa av föreskrifterna om periodisk rapportering avser uppgiftsskyldigheten även skyldigheten att lämna uppgifter enligt lagen (2001:99) om den officiella statistiken. Föreskrifterna grundar sig i dessa fall på ett bemyndigande i förordningen om den officiella statistiken. Av de lagar som innehåller de grundläggande bestämmelserna om uppgiftsskyldighet framgår att det är till som uppgifterna ska lämnas. Av föreskrifter framgår direkt vilka kategorier av företag som ska lämna uppgifter, de uppgifter som ska lämnas samt när och hur det ska göras. Det krävs således inte några ytterligare beslut av för att uppgiftsskyldigheten ska inträda. producerar SCB finansmarknadsstatistik på uppdrag av . Uppdragets innehåll beskrivs i ett avtal om produktion av finansmarknadsstatistik som företrädare för och 2013/14:161 undertecknat. ska erlägga en årlig ersättning till SCB som uppgår till . Enligt avtalet åtar sig SCB att för räkning producera finansmarknadsstatistik. I åtagandet ingår bl.a. insamling, granskning, rättning, resultatframställning, publicering, återrapportering till , rapportering till intressenter, underhåll av blanketter och riktlinjer och lagring. får på det sätt finner lämpligt använda statistiken i det egna arbetet. SCB ska på begäran leverera uppgifter ur statistiken till . Bland avtalsbestämmelserna kan i övrigt följande noteras. SCB får, med beaktande av gällande sekretessregler, disponera grundmaterialet för bearbetning och spridning eller försäljning till tredje man. Parterna ansvarar inom sina respektive verksamheter för tillämpning av reglerna om offentlighet och sekretess. Skiljer sig tillämpningen åt mellan parterna när det gäller utlämnande av uppgifter har tolkningsföreträde. I fall då beslutar att lämna ut uppgifter som omfattas av avtalet ska SCB genomföra det praktiska utlämnandet av uppgifterna. För det fall uppdraget skulle förutsätta personuppgiftsbehandling anges i avtalet att behandlingen ska ske i enlighet med reglerna i lagen och förordningen om den officiella statistiken samt personuppgiftslagen (1998:204). har SCB även haft i uppdrag att producera betalningsbalansstatistik åt . I uppdraget ingår att samla in, kvalitetsgranska, sammanställa, rapportera och publicera statistik över betalningsbalans och utlandsställning för räkning. De insamlade uppgifterna används inte för övervakning och behandlas därför inte närmare här. På uppdrag av har SCB producerat den officiella statistik som ansvarar för enligt förordningen om den officiella statistiken, utom den del som avser försäkringsverksamhet. har SCB haft uppdrag att producera all den officiella statistik som ansvarar för.