prop · H103106 · 2014-03-11 00:00:00 — Förarbeten till de bestämmelserna finns i prop. 1998/99:4 s. 25 ff. och s. 46 ff. samt i prop. 2009/10:67 s. 54 och s. 78. Liksom kan patienten välja behandlingsalternativ även inom den enskilda hälso- och sjukvården, under förutsättning att det upphandlingsrättsliga regelverket följs. Även behandlingsalternativ inom den slutna vården omfattas av paragrafen. Paragrafen kan bli tillämplig även när en patient väljer utförare i ett annat landsting än det egna med stöd av 9 kap. 1 § denna lag och 4 § HSL. De bestämmelserna avser dock enbart öppen hälso- och sjukvård. Andra stycket innebär inskränkningar i rätten att välja behandlingsalternativ inom den kommunala hälso- och sjukvården, exempelvis sådan specifik omvårdnad som utförs av sjuksköterskor inom den kommunala äldreomsorgen. Någon ändring i sak i förhållande till vad som gäller enligt 18 a § andra stycket HSL är inte avsedd. HSL och patientsäkerhetslagen ändras på så sätt att det där i stället hänvisas till förevarande paragraf när det gäller eller kommunens skyldighet att ge patienten möjlighet att välja behandlingsalternativ respektive hälso- och sjukvårdspersonalens skyldighet att medverka till att patienten ges en sådan valmöjlighet. 2 § När det finns olika hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning tillgängliga ska patienten ges möjlighet att välja det alternativ som han eller hon föredrar. Patienten ska få det valda hjälpmedlet, om det med hänsyn till hans eller hennes behov och till kostnaderna för hjälpmedlet framstår som befogat. Paragrafen behandlas i avsnitt 12. Paragrafen motsvarar det förslag om patientens möjlighet att välja hjälpmedel som föreslås i prop. 2013/14:67 Mer inflytande för den enskilde i valet av hjälpmedel, se s. 24 f. och s. 36 f. När det gäller skyldighet att ge patienten möjlighet att välja hjälpmedel följer det av 3 b § första stycket HSL att denna möjlighet enbart gäller dem som är bosatta i eller som är kvarskrivna och stadigvarande vistas inom . Kommunens skyldighet att erbjuda patienten möjlighet att välja hjälpmedel gäller enbart patienter som omfattas av kommunens ansvar enligt 18 b § första eller andra 2013/14:106 8 kap. Ny medicinsk bedömning 1 § En patient med livshotande eller särskilt allvarlig sjukdom eller skada ska få möjlighet att inom eller utom det egna få en ny medicinsk bedömning. Patienten ska erbjudas den behandling som den nya bedömningen kan ge anledning till om 1.behandlingen står i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet, och 2.det med hänsyn till den aktuella sjukdomen eller skadan och till kostnaderna för behandlingen framstår som befogat. Paragrafen behandlas i avsnitt 13. Paragrafen motsvaras delvis av 3 a § andra stycket HSL och 6 kap. 7 § andra stycket patientsäkerhetslagen i sin nuvarande lydelse. Förarbeten till bestämmelserna finns i prop. 1998/99:4 s. 28 ff., s. 47 f. och s. 50 samt prop. 2009/10:67 s. 65 ff, s. 78 och s. 81. Uttrycket förnyad medicinsk bedömning ersätts av ny medicinsk bedömning i syfte att förtydliga att avsikten inte är att exempelvis samma läkare ska förnya sin bedömning på egen hand eller i samråd med kollegor. Möjligheten att få en ny medicinsk bedömning begränsas i de ovannämnda bestämmelserna i och patientsäkerhetslagen till att gälla endast om det medicinska ställningstagandet kan innebära särskilda risker för patienten eller har stor betydelse för dennes framtida livskvalitet. Denna begränsning finns inte i den aktuella paragrafen. Syftet är att göra det lättare för patienter att få en ny medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd. Andra stycket innebär att om den nya medicinska bedömningen leder till att patienten önskar ett annat behandlingsalternativ ska detta önskemål tillgodoses om den valda behandlingen står i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet och det med hänsyn till den aktuella sjukdomen eller skadan och till kostnaderna för behandlingen framstår som befogat (jfr. 7 kap. 1 §). För patienter som är aktuella för en ny medicinsk bedömning, dvs. patienter med livshotande eller särskilt allvarlig sjukdom eller skada, bör toleransen för kostnadsökningar vara betydligt större än om det rör sig om mindre allvarliga tillstånd. Liksom gäller att patienten kan få en ny medicinsk bedömning såväl inom som utom det egna . Med det egna avses det landsting som primärt ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård till personen i fråga. Av 1 kap. 2 § följer att förevarande paragraf endast gäller hälso- och sjukvårdsverksamhet där är huvudman. I HSL och patientsäkerhetslagen hänvisas fortsättningsvis till den aktuella paragrafen när det gäller ansvar att erbjuda en ny medicinsk bedömning respektive hälso- och sjukvårdspersonalens skyldighet att medverka till att patienten får en sådan bedömning. 9 kap. Val av utförare 1 § En patient som omfattas av ett landstings ansvar för hälso- och sjukvård ska inom eller utom detta landsting få möjlighet att välja utförare av offentligt finansierad öppen vård. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.1. Paragrafen beskriver patientens möjlighet att inom eller utom det egna välja utförare av offentligt finansierad öppen vård. I 4 § HSL införs ett nytt andra stycke med innebörd att varje landsting ska erbjuda öppen vård till patienter som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård. Möjligheten att välja utförare av öppen vård gäller patienter som omfattas av ett landstings ansvar för hälso- och sjukvård. Bestämmelser om vilken personkrets som omfattas av landstingens skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvård finns i HSL, men även i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. och lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd. Vad som utgör öppen vård framgår av 5 § första stycket HSL. Vård som ges under intagning i vårdinrättning benämns sluten vård. Annan hälso- och sjukvård benämns öppen vård, varav primärvården är en del. Patienten ska således ges möjlighet att välja utförare inom primärvården och den specialiserade öppenvården, såsom t.ex. dagkirurgi. Valmöjligheten omfattar även högspecialiserad vård, dvs. exempelvis regionsjukvård enligt 9 § HSL, under förutsättning att vården inte kräver intagning i vårdinrättning. Valmöjligheten omfattar offentligt finansierad öppen vård som bedrivs i egen regi, av privata vårdgivare med avtal med eller av privata utförare som är verksamma enligt lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning eller lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi. Se även kommentaren till 4 § HSL. 1 § Inom hälso- och sjukvårdsverksamhet ska personuppgifter utformas och i övrigt behandlas så att patientens och övriga registrerades integritet respekteras. Bestämmelser om patientens rätt att ta del av journalhandlingar och andra uppgifter och att motsätta sig behandling av personuppgifter samt andra bestämmelser om behandling av personuppgifter inom hälso- och sjukvårdsverksamhet finns i patientdatalagen (2008:355). Paragrafens första stycke motsvarar i sak 1 kap. 2 § tredje stycket patientdatalagen (2008:355). Förarbeten finns i prop. 2007/08:126 s. 91 f. och s. 223. Andra stycket erinrar om att det i patientdatalagen finns för patienter viktiga bestämmelser om behandling av personuppgifter inom hälso- och sjukvårdsverksamhet. Exempelvis innehåller 2 kap. 2 och 3 §§ regler om att den enskilde kan motsätta sig sådan behandling. Vidare anges i 3 kap. 8 § att det ska antecknas i patientjournalen om patienten anser att en 2013/14:106 uppgift i journalen är oriktig eller missvisande. Bestämmelser om patientens rätt att begära att vårddokumentation spärras från tillgänglighet genom elektronisk åtkomst för t.ex. andra vårdenheter inom samma landsting finns i 4 kap. 4 och 5 §§. Enligt bestämmelserna i 6 kap. kan patienten motsätta sig att vårddokumentation rörande honom eller henne görs tillgänglig för andra vårdgivare genom sammanhållen journalföring. I 8 kap. finns bestämmelser om patientens rätt att ta del av bl.a. journalhandlingar samt om rättelse och förstörande av patientjournal. Slutligen finns i 10 kap. patientdatalagen bestämmelser om skadestånd och överklagande av vissa beslut. 2 § Bestämmelser om sekretess inom allmän hälso- och sjukvårdsverksamhet finns i 25 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Bestämmelser om tystnadsplikt inom enskild hälso- och sjukvårdsverksamhet finns i 6 kap. 12, 13 och 16 §§ patientsäkerhetslagen (2010:659). Paragrafen upplyser om de bestämmelser som specifikt reglerar sekretess inom den allmänna hälso- och sjukvården och tystnadsplikt för hälso- och sjukvårdspersonal inom enskild verksamhet. 3 § Den som är skyldig att föra patientjournal ska på begäran av patienten utfärda intyg om vården. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 16 § patientdatalagen. Förarbeten till den bestämmelsen finns i prop. 2007/08:126 s. 90 f. och s. 237. Av 3 kap. 3 § patientdatalagen framgår att bl.a. den som har legitimation eller särskilt förordnande att utöva yrke på hälso- och sjukvårdsområdet är skyldig att föra patientjournal. 11 kap. Synpunkter, klagomål och patientsäkerhet 1 § Patientnämnderna ska enligt lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. 1.tillhandahålla eller hjälpa patienter att få den information patienterna behöver för att kunna ta till vara sina intressen, 2.främja kontakterna mellan patienter och vårdpersonal, och 3.hjälpa patienter att vända sig till rätt myndighet. Paragrafen behandlas i avsnitt 16. Paragrafen motsvarar delvis 2 § första stycket 1–3 lagen om patientnämndsverksamhet m.m. Förarbeten till den bestämmelsens nuvarande lydelse finns i prop. 1998/99:4 s. 38 f. och s. 44 f. Se även kommentaren till den nämnda paragrafen nedan. 2 § En patient som har drabbats av en vårdskada ska informeras om 1.att det har inträffat en händelse som medfört en vårdskada, 2.vilka åtgärder som vårdgivaren avser att vidta för att en liknande händelse inte ska inträffa igen, 3.möjligheten att anmäla klagomål till Inspektionen för vård och omsorg, 4.möjligheten att begära ersättning enligt patientskadelagen (1996:799) eller från läkemedelsförsäkringen, samt 5. patientnämndernas verksamhet. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 8 § första stycket patientsäkerhets- Prop. 2013/14:106 lagen. Förarbeten till den bestämmelsen finns i prop. 2009/10:210 s. 92 f. och s. 198 f. 3 § Inspektionen för vård och omsorg ska enligt vad som anges i 7 kap. 10– 18 §§ patientsäkerhetslagen (2010:659) efter anmälan pröva klagomål mot verksamheter som bedriver hälso- och sjukvård och mot hälso- och sjukvårdspersonal. Paragrafen innehåller en upplysning om att inspektionen prövar klagomål samt en hänvisning till relevanta bestämmelser i patientsäkerhetslagen. 4 § Patienten och dennes närstående ska få möjlighet att delta i vårdgivarens patientsäkerhetsarbete. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 4 § patientsäkerhetslagen. Förarbeten till den bestämmelsen finns i prop. 2009/10:210 s. 86 f. och s. 196. 20.2Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Hälso- och sjukvården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Detta innebär att den ska särskilt 1.vara av god kvalitet med en god hygienisk standard och tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, 2.vara lätt tillgänglig, 3.bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, 4.främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen, 5.tillgodose patientens behov av kontinuitet och säkerhet i vården. Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt. Varje patient som vänder sig till hälso- och sjukvården ska, om det inte är uppenbart obehövligt, ges en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd. Paragrafen ändras i sak på så sätt att bestämmelsen i nuvarande andra stycket om att vården och behandlingen så långt det är möjligt ska utformas och genomföras i samråd med patienten utgår. En motsvarande bestämmelse finns i stället i 5 kap. 1 § patientlagen. Patienten och dennes närstående ska ges information enligt vad som anges i 3 kap. patientlagen (2014:000). Paragrafen behandlas i avsnitt 7.3. Paragrafen i dess nuvarande lydelse innehåller detaljerade bestämmelser om skyldigheten att lämna information till patienter och deras närstående. Ändringarna innebär att paragrafen i stället hänvisar till bestämmelserna om information i 3 kap. patientlagen där det materiella innehållet i informationsskyldigheten hädanefter regleras. 2013/14:106 2 c § Hälso- och sjukvården ska arbeta för att förebygga ohälsa. Paragrafen ändras i sak på så sätt att andra meningen angående upplysningar om metoder för att förebygga sjukdom eller skada utgår. En motsvarande bestämmelse finns i stället i 3 kap. 1 § 8 patientlagen. ska ge patienten möjlighet att välja behandlingsalternativ enligt vad som anges i 7 kap. 1 § patientlagen (2014:000). ska ge patienten möjlighet att få en ny medicinsk bedömning enligt vad som anges i 8 kap. 1 § patientlagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 12 och 13. I paragrafen finns materiella bestämmelser om landstingens skyldighet att ge patienten möjlighet att välja behandlingsalternativ och få en förnyad medicinsk bedömning. Paragrafen ändras på så sätt att den i fortsättningen hänvisar till bestämmelserna i patientlagen om val av behandlingsalternativ respektive ny medicinsk bedömning. ska erbjuda dem som är bosatta inom eller som är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas där, 1.habilitering och rehabilitering, 2.hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning, och 3.tolktjänst för vardagstolkning för barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade. ansvar omfattar dock inte habilitering, rehabilitering och hjälpmedel som en kommun inom har ansvar för enligt 18 b §. ansvar innebär inte någon inskränkning i de skyldigheter som arbetsgivare eller andra kan ha enligt annan lag. Habilitering eller rehabilitering samt tillhandahållande av hjälpmedel ska planeras i samverkan med den enskilde. Av planen ska planerade och beslutade insatser framgå. ska ge den enskilde möjlighet att välja hjälpmedel enligt vad som anges i 7 kap. 2 § patientlagen (2014:000). Paragrafen behandlas i avsnitt 12. 2013/14:67 föreslås nya bestämmelser om skyldighet att ge den enskilde möjlighet att välja hjälpmedel. Ändringen i fjärde stycket innebär att dessa bestämmelser ersätts av en hänvisning till 7 kap. 2 § patientlagen där förutsättningarna för att patienten ska få välja hjälpmedel regleras fortsättningsvis. ska erbjuda vårdgaranti åt dem som omfattas av ansvar enligt 3 eller 3 c §. Vårdgarantin ska innehålla en försäkran om att den enskilde får 1. kontakt med primärvården (tillgänglighetsgaranti), 2. besöka läkare inom primärvården (besöksgaranti), 3. besöka den specialiserade vården (besöksgaranti), och 4. planerad vård (behandlingsgaranti). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela Prop. 2013/14:106 föreskrifter om de tidsperioder inom vilka vårdgarantin ska vara uppfylld samt föreskrifter i övrigt om vårdgarantins innehåll. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.2. Ändringen i första stycket innebär att ansvar att erbjuda vårdgaranti inte endast ska gälla dem som är bosatta i utan även dem som enligt 3 § är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas i . Vidare ska vårdgaranti erbjudas dem som enligt 3 c § har rätt till vårdförmåner i enligt vad som följer av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen samt dem som avses i 5 kap. 7 § första stycket socialförsäkringsbalken och som omfattas av den nämnda förordningen. Om någon som vistas inom utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, ska erbjuda sådan vård. ska erbjuda öppen vård åt dem som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård. Dessa patienter omfattas inte av vårdgaranti. I övrigt ska vården ges på samma villkor som dem som gäller för de egna invånarna. Om patienten omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård enligt 3 § svarar det för kostnaderna för vård som patienten ges med stöd av andra stycket. Detta gäller dock inte om det ställer krav på remiss för vården och dessa remissregler inte följs. Ett landsting får också i andra fall erbjuda hälso- och sjukvård åt den som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård, om landstingen kommer överens om det. Särskilda bestämmelser om hälso- och sjukvård finns i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. och lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.1. Andra stycket, som är nytt, innebär en utvidgning av landstingens ansvar att erbjuda öppen hälso- och sjukvård till att även gälla patienter som omfattas av ett annat landstings primära ansvar, dvs. patienter som är bosatta i ett annat landsting eller som är kvarskrivna enligt folkbokföringslagen och stadigvarande vistas i ett annat landsting enligt 3 §, som har rätt till vårdförmåner i i ett annat landsting enligt 3 c § samt asylsökande och andra utlänningar som har rätt till vård i ett annat landsting i enlighet med reglerna i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. eller lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd. Det utökade ansvaret begränsas till öppen vård, dvs. primärvård och specialiserad vård som inte kräver intagning i vårdinrättning. Genom att landstingens ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård utvidgas i lag får patienter från andra landsting samma möjlighet som egna invånare att välja såväl offentliga utförare som privata aktörer som genom avtal med utför uppgifter som ansvarar för eller som är verksamma mot den nationella taxan. De avtal som har med privata utförare måste följa det upphandlingsrättsliga Avtal som landstingen slutit innan lagändringarna träder i kraft undantas, så länge de gäller, från bestämmelsens tillämpningsområde (se övergångsbestämmelsen till denna lag). Av § HSL följer att skyldighet att erbjuda vårdgaranti inte gäller patienter som omfattas av ett annat landstings primära ansvar för hälso- och sjukvård. Detta förtydligas i förevarande paragraf. Vårdlandstinget ska, när det är aktuellt, erbjuda patienter från andra landsting möjlighet att välja behandlingsalternativ enligt 7 kap. 1 § och att få en ny medicinsk bedömning enligt 8 kap. 1 §, dock enbart inom öppenvården. I övrigt ska vården ges på samma villkor som dem som gäller för de egna invånarna. Detta innebär att landstingen inte kan prioritera sina egna invånare framför patienter från andra landsting utan enbart ska ta hänsyn till de medicinska behov som patienterna har. Att vården ska ges på samma villkor för patienter från ett annat landsting innebär vidare att de ska få möjlighet att välja en fast läkarkontakt och få tillgång till en fast vårdkontakt, få del av vårdlandstingets öppenvårdsutbud även om detta är ett annat än i hemlandstinget samt att det är vårdlandstingets patientavgifter och andra lokalt beslutade taxor etc. som ska tillämpas vid den länsöverskridande vården. Bestämmelsen innebär också att om vårdlandstinget ställer upp krav på remiss för viss vård ska dessa regler gälla även för patienter från andra landsting. Av tredje stycket, som också är nytt, följer att om en patient är bosatt i ett landsting, eller om han eller hon är kvarskriven enligt folkbokföringslagen och stadigvarande vistas i ett landsting, är det detta landsting som ska svara för kostnaderna för öppen vård som patienten får i ett annat landsting. Vissa av de vårdförmåner som en person enligt 3 c § HSL har rätt till i ett landsting ersätts av staten genom det förfarande som regleras i förordning (EG) 883/2004. Staten ersätter även landstingen för vård som ges enligt lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Det är endast kostnaderna för vården som ska bekostas av . Kostnaderna för t.ex. resa och uppehälle får patienten själv betala. Om hemlandstinget ställer krav på remiss för den aktuella vården gäller dock som förutsättning för att detta landsting ska behöva bekosta vården att de egna remissreglerna följs. Om patienten ges vård i strid med hemlandstingets remissregler får det vårdgivande stå för kostnaderna. Bestämmelsen innebär således i praktiken att en patient kan behöva remiss för att få öppen specialistvård i ett annat landsting, trots att det där inte finns några krav på remiss för den aktuella vården. Fjärde stycket motsvarar delvis nuvarande andra stycket i förevarande paragraf. Av bestämmelsens nuvarande lydelse följer att ett landsting får erbjuda även annat än akut hälso- och sjukvård åt den som är bosatt i ett annat landsting, om landstingen kommer överens om det. Ändringen innebär att ett landsting får erbjuda hälso- och sjukvård i andra fall än som avses i första–tredje styckena även åt andra som omfattas av ett annat landstings ansvar än dem som är bosatta i det , om de båda landstingen är överens om detta. För hälso- och sjukvård som kräver intagning i vårdinrättning ska det finnas sjukhus. Vård som ges under intagning benämns sluten vård. Annan hälso- och sjukvård benämns öppen vård. Primärvården ska som en del av den öppna vården utan avgränsning vad gäller sjukdomar, ålder eller patientgrupper svara för Prop. 2013/14:106 behovet av sådan grundläggande medicinsk behandling, omvårdnad, före- byggande arbete och rehabilitering som inte kräver sjukhusens medicinska och tekniska resurser eller annan särskild kompetens. ska organisera primärvården så att alla som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt (vård- får inte begränsa den enskildes val till ett visst geografiskt område inom . ska utforma vårdvalssystemet så att alla utförare behandlas lika, om det inte finns skäl för något annat. Ersättningen från till utförare inom ett vårdvalssystem ska följa den enskildes val av utförare. När beslutat att införa ett vårdvalssystem ska lagen (2008:962) om Paragrafen behandlas i avsnitt 14.2. Första stycket ändras som en följd av att skyldighet att erbjuda primärvård inte enbart gäller den egna befolkningen. Andra stycket ändras på så sätt att får ett ansvar att organisera primärvården så att val av utförare samt tillgång till och val av fast läkarkontakt inte endast ska gälla dem som är bosatta i . Skyldigheten ska omfatta samtliga som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård, dvs. även dem som i enlighet med 3 § är kvarskrivna enligt folkbokföringslagen och stadigvarande vistas i , dem som enligt 3 c § har rätt till vårdförmåner i enligt vad som följer av förordningen (EG) nr 883/2004, dem som avses i 5 kap. 7 § första stycket socialförsäkringsbalken och som omfattas av nämnda förordning samt dem som avses i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. och lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga Paragrafen gäller även patienter som omfattas av ett annat landstings primära ansvar för hälso- och sjukvård, se 4 § andra stycket. ska planera sin hälso- och sjukvård med utgångspunkt i behovet av vård hos dem som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård. Planeringen ska avse även den hälso- och sjukvård som erbjuds av privata och ska även planera sin hälso- och sjukvård så att en katastrof- medicinsk beredskap upprätthålls. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.3. I första stycket görs ändringar som en följd av att landstingen får ett utökat ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård. Varje landsting ska i fortsättningen inte enbart planera sin hälso- och sjukvård med hänsyn till befolkningens behov av vård utan med utgångspunkt i behovet av vård hos samtliga som omfattas av ansvar för hälso- och sjukvård. Kommunen ska ge den enskilde möjlighet att välja behandlingsalternativ inom