prop · H103215 · 2014-04-03 00:00:00 — Bestämmelser av samma slag finns i 9 § första stycket och 24 § första stycket lagen om utländska filialer m.m. och med en hänvisning i 6 § tredje stycket i den nuvarande lagen om näringsförbud. Det har ansetts vara mera ändamålsenligt att ha dessa bestämmelser i lagen om näringsförbud; på så vis skapas en heltäckande katalog över vad ett beslut om näringsförbud innebär. I punkten 9 anges att ett näringsförbud hindrar att en person är firmatecknare för ett utländskt bankföretags filial. En bestämmelse av detta slag har funnits i 9 § andra stycket lagen om utländska filialer m.m. Punkterna 12 och 13 motsvarar delar av 7 § i den nuvarande lagen. Förbudet i punkten 12 omfattar sådan näringsverksamhet som drivs av en närstående, men även sådan verksamhet där en närstående har en sådan ställning att han eller hon, om det förekommer oegentligheter i verksam- 2013/14:215 heten, själv skulle kunna meddelas näringsförbud. Det innebär exempelvis att den som har näringsförbud inte får vara anställd i ett aktiebolag där en närstående sitter i styrelsen. I vissa situationer kan förbudet framstå som allt för strängt. Så kan exempelvis vara fallet om den som har näringsförbud vill ta en underordnad anställning i ett stort börsnoterat aktiebolag. I sådana fall kan ett undantag från förbudet bli aktuellt (se prop. 1985/86:126 s. 167), se vidare kommentaren till 35 §. Förbudet mot att återkommande ta emot uppdrag innebär att den som har näringsförbud inte får tjänstgöra som konsult åt en närstående i dennes verksamhet eller som exempelvis agent eller reparatör åt företaget. Att ge enstaka råd eller utföra någon enstaka tjänst är emellertid inte förbjudet. Med återkommande avses att det ska röra sig om flera uppdrag, som inte ligger alltför efter varandra (se prop. 1985/86:126 s. 167). Vid bedömningen av om en viss näringsverksamhet är densamma som den, i vilken en person med näringsförbud har varit verksam, får hänsyn tas till flera faktorer. Att företagets firma ändrats kan knappast spela någon självständig roll. Detsamma gäller om företaget byter lokaler eller flyttar till annan ort. Även om företaget genomför vissa ändringar i sin verksamhet, men såväl huvudinriktningen av denna som företagets ledning är densamma som tidigare, torde det finnas skäl att anse att det är fråga om samma företag som . Detsamma är fallet om företaget har fått en ny ägare eller ny ledning men i stort bedriver samma verksamhet som . Med hänsyn till att det rör sig om en straffsanktionerad bestämmelse ligger det dock i sakens natur att gränsdragningen i tveksamma fall bör ske till förmån för den som har näringsförbud (se prop. 1985/86:126 s. 167 f.). Paragrafen överensstämmer i sak med 6 § andra stycket i den nuvarande lagen och innebär att förbudet att inneha fullmakt enligt 11 § 11 inte omfattar sådana fullmakter som avses i 10 § andra stycket avtalslagen, dvs. En ställningsfullmakt föreligger typiskt sett när någon på grund av avtal innehar en viss, för tredje man synbar, ställning hos huvudmannen. Denna ställning ska vara sådan att den enligt lag eller sedvänja medför viss behörighet att företa rättshandlingar för huvudmannens räkning. Ett typexempel på ställningsfullmakt är att en kassörska som sitter i en butiks kassa är behörig att för huvudmannens räkning ta emot betalning av kunderna (se prop. 2000/01:105 s. 49 f.). I paragrafen, som motsvarar delar av 7 § i den nuvarande lagen, definieras vem som är närstående till den som har näringsförbud. Bestämmelsen har getts en delvis annan språklig utformning men någon ändring i sak är inte avsedd. Kretsen närstående är begränsad till makar, sambor, föräldrar, barn, syskon samt dem som är besvågrade i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den är gift med den andres syskon. Som barn räknas inte fosterbarn eller styvbarn, däremot adoptivbarn. syskon räknas halvsyskon men inte styvsyskon (se prop. 1985/86:126, Prop. 2013/14:215 s. 167). Paragrafen överensstämmer i allt väsentligt med 6 § fjärde stycket i den nuvarande lagen. Den innehåller en uppräkning av ett antal grundlagsskyddade verksamheter som en person med näringsförbud inte är förhindrad att bedriva. I den nya lagtexten har klargjorts att undantaget endast gäller bedrivande av enskild verksamhet; paragrafen ger alltså inte den som har näringsförbud rätt att till exempel sitta i styrelsen för ett aktiebolag, oavsett om bolaget enbart bedriver verksamhet av det slag som anges i paragrafen. Någon ändring i sak är inte avsedd och det kan därför hänvisas till tidigare förarbeten (se prop. 1985/86:126 s. 166). Ansökan om näringsförbud m.m. Yrkande om näringsförbud som grundas på 4 § 15 § I paragrafen finns bestämmelser om yrkande om näringsförbud på grund av brott. Paragrafen motsvarar väsentligen 8 § första stycket i den nuvarande lagen om näringsförbud men har fått en något annorlunda språklig utformning. Någon ändring i sak är inte avsedd och därmed kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1985/86:126 s. 168). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Yrkande om näringsförbud som grundas på 5 eller 6 § 16 § I paragrafen finns bestämmelser om yrkande om näringsförbud i samband med konkurs samt på grund av underlåtenhet att betala skatt m.m. Paragrafen motsvarar 8 a § samt 8 c § första och andra styckena i den nuvarande lagen men har fått en något förändrad språklig utformning. Någon ändring i sak är inte avsedd. Vad gäller bestämmelsernas innebörd kan därför hänvisas till tidigare förarbeten (se prop. 1998/99:44 s. 28 f.). Yrkande om näringsförbud som grundas på 7 § I paragrafen finns bestämmelser om yrkande om näringsförbud på grund av överträdelse av konkurrensbestämmelser. Paragrafen motsvarar i sak 8 b § och 8 c § tredje stycket i den nuvarande lagen. förarbetsuttalanden har därför fortfarande relevans (se prop. 2007/08:135 s. 294 f.). 2013/14:215 Domstols handläggning av ärenden om näringsförbud I paragrafen finns bestämmelser om domstols handläggning av ärenden om näringsförbud. Paragrafen motsvarar delar av 8 a och 8 d §§ i den nuvarande lagen men har fått en något annorlunda språklig och redaktionell utformning. Avsikten med de nya formuleringarna har inte varit att ge bestämmelserna något nytt sakligt innehåll. Därmed kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1998/99:44 s. 29 f. och prop. s.295 f.). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Offentlig försvarare 19 § I paragrafen finns bestämmelser om offentlig försvarare i mål eller ärende om näringsförbud. Paragrafen motsvarar 8 e § första stycket i den nuvarande lagen. Någon ändring i sak har inte skett. Det kan därför hänvisas till tidigare förarbeten (se prop. 1998/99:44 s. 30). I paragrafen finns bestämmelser om rättegångskostnader i mål eller ärenden om näringsförbud. Paragrafen motsvarar 8 e § andra stycket i den nuvarande lagen. Beträffande innehållet i sak kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1998/99:44 s. Förutsättningarna för tillfälligt näringsförbud 21 § I paragrafens första stycke, som motsvarar 10 § första stycket i den nuvarande lagen, regleras förutsättningarna för att meddela tillfälligt näringsförbud. Bestämmelserna har genomgått vissa språkliga och redaktionella förändringar. Avsikten har inte varit att ändra deras sakliga innehåll. Möjligheten att meddela ett tillfälligt näringsförbud har införts för att rätten så fort som möjligt ska kunna avbryta en verksamhet som orsakar stora skador. Om det kan antas att näringsidkaren även fortsättningsvis kommer att begå brott eller ignorera exempelvis regler om inbetalning av skatter och avgifter, är det angeläget att rörelsen kan stoppas utan dröjsmål. Även i en situation där det kan framstå som stötande om en person får fortsätta med sin verksamhet , trots att han eller hon har gjort sig skyldig till kanske omfattande oegentligheter, kan ett interimistiskt beslut vara motiverat. Är frågan om näringsförbud svår- bedömd bör rätten dock avstå från att meddela ett tillfälligt förbud (se Prop. 2013/14:215 prop. 1985/86:126 s. 109 f.). I andra stycket, som bygger på bestämmelsen i 10 § fjärde stycket i den nuvarande lagen om näringsförbud, anges under vilka förhållanden som frågan om tillfälligt näringsförbud kan tas upp av rätten. kan rätten besluta om tillfälligt näringsförbud, utan yrkande, i samband med att den bifaller ett yrkande om näringsförbud i ett slutligt beslut eller en dom. Utformningen av den hittillsvarande bestämmelsen innebär emellertid, i vart fall i teorin, att en person kan meddelas tillfälligt förbud utan att han eller hon hade getts möjlighet att argumentera i frågan. En sådan ordning framstår som olämplig. finns det ett värde i att rätten har möjlighet att väcka frågan om tillfälligt näringsförbud. Även den nya lagtexten ger därför utrymme för detta. I syfte att näringsförbud inte ska kunna beslutas utan att parterna har getts möjlighet att argumentera i saken har dock den nya bestämmelsen utformats så att den ger rätten en självständig möjlighet att ta upp frågan om tillfälligt näringsförbud. Därmed markeras att rätten inte kan besluta om tillfälligt näringsförbud förrän parterna har uppmärksammats på frågan. Bestämmelsen har utformats med 24 kap. 17 § första stycket som förebild. Frågan om tillfälligt näringsförbud tas lämpligen upp i samband med att rätten håller förhandling i målet eller ärendet. Det är emellertid inget som hindrar att domstolen i stället låter parterna yttra sig i frågan skriftligen. Vem som får yrka tillfälligt näringsförbud 22 § I paragrafen finns bestämmelser om vem som får yrka tillfälligt näringsförbud. Paragrafen motsvarar 10 § andra stycket första och andra meningarna i den nuvarande lagen. Beträffande innehållet i sak kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1985/86:126, s. 170 och prop. 1998/99:44, s. 30). Handläggningen av frågor om tillfälligt näringsförbud 23 § I paragrafen finns bestämmelser om att den som yrkandet om tillfälligt näringsförbud riktar sig mot ska ges tillfälle att yttra sig. Paragrafen motsvarar i sak 10 § andra stycket tredje meningen i den nuvarande lagen. Beträffande innebörden kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1979/80:83 s. 62). I paragrafen finns bestämmelser om vilka handläggningsregler som gäller när ärenden om tillfälliga näringsförbud prövas. Paragrafen motsvarar 10 § tredje stycket i den nuvarande lagen men har fått en något annorlunda språklig utformning. Någon ändring i sak är inte avsedd och 2013/14:215 därmed kan hänvisas till äldre förarbetsuttalanden (se prop. 1998/99:44, s. 30). När ett beslut om tillfälligt näringsförbud får verkan 25 § I paragrafen finns bestämmelser om när ett beslut om tillfälligt näringsförbud får verkan. Paragrafen motsvarar 11 § första stycket i den nuvarande lagen. Avsikten har inte varit att förändra bestämmelsernas sakliga innehåll och därmed kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1985/86:126 s. 171). I paragrafen finns bestämmelser om överklagande av ett beslut om tillfälligt näringsförbud. Paragrafen motsvarar 12 § i den nuvarande lagen och därmed kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1985/86:126 s. 171). Tid för väckande av talan 27 § I paragrafen finns bestämmelser om tid för väckande av talan. Paragrafen motsvarar 13 § i den nuvarande lagen. Beträffande paragrafens innebörd kan hänvisas till tidigare förarbeten (se prop. 1979/80:83 s. 62 f. och prop. 1998/99:44 s. 30). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Upphävande av näringsförbud som har meddelats på grund av brott 28 § I paragrafen finns bestämmelser om upphävande av näringsförbud som har meddelats på grund av brott. Paragrafen motsvarar, med mindre språkliga jämkningar, 16 § första stycket i den nuvarande lagen. I fråga om innebörden kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. s.173 f.). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Upphävande av näringsförbud som grundas på konkurs 29 § I paragrafen finns bestämmelser om upphävande av näringsförbud som grundas på konkurs. Paragrafen motsvarar 16 § andra stycket i den Lagtexten har getts en ny språklig utformning men någon ändring i sakligt hänseende är inte avsedd. Beträffande para- Prop. 2013/14:215 grafens innebörd kan därför hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1985/86:126 s. 174). Upphävande efter omprövning 30 § I paragrafen finns bestämmelser om upphävande av näringsförbud efter omprövning. Paragrafen motsvarar 17 § första stycket i den nuvarande lagen. Beträffande innebörden kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1985/86:126 s. 175). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Handläggningen av ärenden om upphävande av näringsförbud 31 § I paragrafen finns bestämmelser om handläggningen av ärenden om upphävande av näringsförbud. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella jämkningar, 17 § andra och tredje styckena i den nuvarande lagen. Någon ändring i sak är inte avsedd. Beträffande bestämmelsernas innebörd kan därför hänvisas till de tidigare författningskommentarerna (se prop. 1979/80:83 s. 61, prop. 1985/86:126 s. 176 och prop. 2007/08:135 s. 297). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Upphävande i samband med nytt näringsförbud 32 § I paragrafen finns bestämmelser om upphävande i samband med nytt näringsförbud. Paragrafen motsvarar 27 § i den nuvarande lagen. Lagtexten har genomgått viss mindre språklig förändring. Avsikten har inte varit att förändra bestämmelsens sakliga innehåll och således kan hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1985/86:126 s. 186). Upphävande av tillfälligt näringsförbud 33 § I paragrafen finns bestämmelser om upphävande av tillfälligt näringsförbud. Paragrafen motsvarar 15 § i den nuvarande lagen. Lagtexten har ändrats i språkligt och redaktionellt avseende men några ändringar i sak är inte avsedda. Beträffande bestämmelsernas innebörd kan därför hänvisas till äldre förarbeten (se prop. 1979/80:83 s. 62 f.). 2013/14:215 Verkan av ett beslut om upphävande eller ändring av näringsförbud I paragrafen finns bestämmelser om verkan av ett beslut om upphävande eller ändring av ett näringsförbud. Paragrafen motsvarar 16 § tredje stycket och 17 § fjärde stycket i den nuvarande lagen och beträffande innebörden kan hänvisas till tidigare förarbeten (se prop. 1985/86:126 s. 174). Ett beslut om att ändra ett näringsförbud kan exempelvis avse näringsförbudets längd eller, såvitt gäller tillfälliga näringsförbud, den tidpunkt då näringsförbudet ska börja gälla. Vad ett undantag får avse 35 § Paragrafen reglerar förutsättningarna för undantag från näringsförbud eller tillfälligt näringsförbud. Bestämmelserna motsvarar närmast 19 § om dispens från näringsförbud och 18 § första stycket om avvecklingstid i den nuvarande lagen. Dessa bestämmelser har emellertid ansetts otydliga i flera avseenden, både vad gäller kriterierna för dispens från näringsförbud och innebörden av att en person medges viss avvecklings- Genom de nu föreslagna bestämmelserna blir regleringen tydligare. Vad som har betecknats som beslut om dispens respektive beslut om avvecklingstid benämns i förslaget beslut om undantag. Undantag kan medges i två situationer. Enligt första stycket får undantag medges från förbudet i 11 §, om det finns skäl till det och ett sådant undantag inte skulle strida mot syftet med näringsförbudet. stycket får undantag meddelas för en begränsad tid, om tiden behövs för att den som har näringsförbud ska kunna avveckla näringsverksamheten. Syftet med undantaget enligt första stycket är att det ska vara möjligt att i vissa speciella situationer mildra konsekvenserna av ett närings- Ett sådant undantag motsvarar därmed en sådan dispens som kan ges enligt 19 § i den nuvarande lagen. I lagtexten anges att undantag får medges om det finns skäl för det. Innebörden är att det i det enskilda fallet måste föreligga omständigheter av viss substans som medför att det inte är vare sig rimligt eller nödvändigt att näringsförbudet omfattar allt det som anges i 11 §. lagrådsremissen till den nuvarande lagen angavs att sådant undantag fick meddelas enbart om det fanns särskilda skäl. rekvisitet togs emellertid, på inrådan av Lagrådet, bort i regeringens förslag i propositionen. Anledningen till det var att vissa situationer där dispens borde kunna ges enligt Lagrådet kunde framstå som alltför bagatellartade för att det skulle vara möjligt att tala om särskilda skäl. Som exempel på en sådan situation angavs uppdraget som styrelseleda- mot i en bostadsrättsförening (se prop. 1985/86:126 s. 198 f.). angivna situationen kan även med lagens nya lydelse vara ett skäl för undantag från näringsförbudet och utgör därmed ett exempel på när ett uppdrag, som formellt faller in under 11 §, är av så speciellt slag att det inte är rimligt att förbjuda en person med näringsförbud att inneha det. Ett annat exempel är styrelseuppdrag i en mindre ideell förening, till exempel en mindre idrottsförening vars verksamhet innefattar viss näringsverksamhet. Varje fall måste emellertid bedömas för sig; i ett enskilt fall kan även styrelseuppdrag i en bostadsrättsförening eller en mindre idrottsförening vara av sådant slag att en person med näringsförbud inte bör få inneha det. Skäl för undantag kan även föreligga i andra fall där undantaget avser någon helt annan verksamhet än den där de tidigare oegentligheterna förekom. I ett enskilt fall kan det sålunda vara rimligt att den som har fått näringsförbud på grund av oegentligheter i viss konsultverksamhet trots förbudet får fortsätta att bruka en skogsfastighet av mindre omfattning. Vidare kan undantag vara motiverat om ett näringsförbud annars i praktiken skulle komma att innebära ett yrkesförbud. Så kan vara fallet om den som har näringsförbud inte har möjlighet att fortsätta utöva sitt yrke som anställd. Så kan ibland också vara fallet rörande jordbrukare och vissa s.k. fria yrkesutövare. Skäl för undantag kan vidare föreligga om den som har näringsförbud vill ta en underordnad anställning i ett stort börsnoterat aktiebolag där en närstående har en ledande ställning, jfr kommentaren till 11 §. Den närmare avgränsningen av vad som utgör giltiga skäl för undantag i dessa sammanhang måste dock överlämnas åt rättstillämpningen (jfr även prop. 1985/86:126 s. 180). I paragrafen anges uttryckligen att undantag får meddelas endast om det inte står i strid med näringsförbudets syfte. Det innebär att domstolen vid sin prövning ska göra en bedömning av om ett undantag kan innebära någon risk för att personen gör sig skyldig till nya oegentligheter. I förarbetena till de nuvarande dispensbestämmelserna har angetts att det för att undantag ska kunna meddelas normalt bör krävas att det är fråga om en rörelse där riskerna för nya åsidosättanden är mycket små. Det bör exempelvis inte komma i fråga att undantag meddelas för en verksamhet där personen har gjort sig skyldig till betydande oegentligheter. Vid undantag från förbudet att vara verksam i en närståendes verksamhet bör rätten göra en bedömning av om det finns en risk för att undantaget kommer att innebära att den som har näringsförbud faktiskt kommer att leda verksamheten där han eller hon vill bli anställd (se prop. 1985/86:126 s. 180). Dessa uttalanden är alltjämt giltiga. Andra stycket innehåller bestämmelser som ger möjlighet att meddela sådana undantag från näringsförbud som krävs för att avveckla näringsverksamhet, anställning, uppdrag, innehav av fullmakt, delägarskap i handelsbolag eller aktieinnehav. Bestämmelserna har sin närmaste motsvarighet i 18 § i den nuvarande lagen. De kan tillämpas även om förutsättningarna för undantag enligt första stycket inte är för handen; undantag kan alltså medges även om det medför en viss risk för fortsatta oegentligheter. Till skillnad från sådana undantag som meddelas enligt första stycket ska dock undantag enligt andra stycket alltid vara tidsbegränsade. Vid prövningen av om undantag av detta slag bör beviljas samt vid bestämmande av avvecklingstidens längd ska rätten ta hänsyn till arten och omfattningen av näringsidkarens engagemang. Att lämna en anställning bör normalt vara enklare och bör kunna ske än att till exempel överlåta en rörelse. Av betydelse vid prövningen bör också vara vilka avvecklingsalternativ som finns och vilka intressen som 2013/14:215 tredje man kan tänkas ha. Även bakgrunden till näringsförbudet och förbudets syfte måste beaktas. Några längre avvecklingstider ska inte medges. I nuvarande praxis torde inte förekomma avvecklingstider . Denna praxis bör kunna tjäna till vägledning även i fortsättningen (se även prop. 1985/86:126 s. 177). Det ankommer på den som har fått näringsförbud att själv redovisa sin verksamhet, sina befattningar och dylikt som underlag för domstolens prövning av om det ska fastställas någon tid för avveckling och av hur lång avvecklingsfristen ska vara. I paragrafens tredje stycke anges att rätten får förena ett undantag enligt första och andra styckena med villkor om vad den som har meddelats undantag har att iaktta då undantaget utnyttjas. Ett sådant villkor kan innebära till exempel att personen, om han eller hon har fått tillstånd att inneha en viss befattning i ett angivet företag, i den befattningen inte får ägna sig åt verksamhet av visst slag. Ett villkor kan också bestå i att personen i fråga ska hålla tillsynsmyndigheten under- rättad om sin verksamhet (se prop. 1985/86:126 s. 181). I paragrafen, som delvis har samma innebörd som 18 § första stycket i den nuvarande lagen, anges bland annat att rätten i samband med beslut om undantag enligt 35 § uttryckligen ska ange vilka åtgärder som får vidtas inom ramen för ett undantag. I den nuvarande lagen om näringsförbud anges i 18 § första stycket att rätten får föreskriva vilka åtgärder som får vidtas eller som ska vara förbjudna i samband med ett undantag från näringsförbud. ett undantag enligt 35 § är emellertid att det bara ska ge den som har fått näringsförbud rätt att vidta de åtgärder som särskilt anges i beslutet om undantaget och att näringsförbudet ska gälla i övrigt. anges i 36 § att rätten ska ange vilka åtgärder som får vidtas i samband med att undantaget utnyttjas. Rätten har alltså normalt inte anledning att i beslutet ange vad den person som har fått näringsförbud inte får göra, låt vara att detta kan vara ett praktiskt sätt att klargöra hur långt ett undantag sträcker sig. I beslutet om undantag ska därför anges exempelvis att personen får fortsätta att inneha en viss anställning, en viss fullmakt eller vissa aktier. I enstaka fall kan det även komma i fråga att beslutet ges en mera allmän utformning, exempelvis så att det ger personen rätt att vidta nödvändiga åtgärder för att avveckla en viss näringsverksamhet. beslut om undantag får emellertid inte bli så generella att de i praktiken helt inskränker näringsförbudet. I fråga om undantag enligt 35 § första stycket kan ett sådant beslut formuleras som att personen exempelvis har rätt att under närings- förbudstiden inneha anställning i ett visst bolag. I övrigt gäller närings- Det innebär också att tillsyn omfattar allt det som inte uttryckligen omnämns i beslutet om undantag. Motsvarande är fallet om rätten meddelar ett tidsbegränsat undantag enligt 35 § andra stycket. Det ankommer på den som begär undantag att ange vilka åtgärder som han eller hon bedömer vara nödvändiga för att undantaget ska bli Om det sedan undantaget har beviljats skulle visa sig att Prop. 2013/14:215 personen behöver vidta även andra åtgärder än de som anges i rättens beslut, ges en möjlighet att med stöd av 37 § första stycket göra en särskild ansökan om detta. I fråga om undantag enligt 35 § andra stycket ska rätten i sitt beslut om undantag uttryckligen ange även den tid under vilken personen får vidta de i beslutet utpekade åtgärderna. Möjlighet att begära förlängning av tiden finns i 37 § andra stycket. I paragrafen anges även att ett beslut om villkor enligt 35 § tredje stycket ska anges uttryckligen i rättens beslut om undantag.