prop · H103223 · 2014-04-24 00:00:00 — skulle kunna teckna avtal med en redovisningscentral men det lämnas inte några förslag om detta. Eftersom tillgång till en sådan central kommer vara en förutsättning för att kunna driva taxiverksamhet bör förslaget inte genomföras om inga garantier ställs för att det kommer att finnas tillgång till redovisningscentraler. förslag om upphandling inte finns uttalat och inte heller torde behövas eftersom promemorians slutsats är att detta inte behövs. Skälen för regeringens förslag Överföring av lagrade taxameteruppgifter Hos redovisningscentralerna kommer det att finnas en stor mängd Uppgifterna kommer att vara av central betydelse både för taxiverksamheten som har en skyldighet att överlämna sina taxameteruppgifter till en redovisningscentral och för som ska utföra den skattekontroll av taxiverksamheten som den före- slagna regleringen syftar till att underlätta. När ett tillstånd att driva en redovisningscentral har upphört eller åter- kallats måste taxiföretagen tämligen omgående avtala med en ny redo- visningscentral om framtida överföringar av 2013/14:223 eftersom detta är en förutsättning för att få bedriva taxitrafik, jfr 2 a kap. 1 § föreslagen ändring i taxitrafiklagen. När en redovisningscentrals verksamhet upphör eller återkallas måste även de taxameteruppgifter som lagras hos redovisningscentralen på ett eller annat sätt säkras och överföras till någon annan som kan lagra uppgifterna. I promemorian föreslås att de lagrade uppgifterna ska överföras till Transportstyrelsen. Transportstyrelsen har invänt mot detta och ansett att det inte är tillräckligt utrett varför styrelsen är den myndighet som är mest lämpad att emot lagrade taxameteruppgifter när en redovisningscentrals verksamhet har upphört. Regeringen konstaterar att Transportstyrelsen förvisso har till uppgift att besluta i frågor som avser taxitrafik, t.ex. beslut om tillstånd till taxitrafik och utfärdande av taxiförarlegitimationer. Men aktuell lagring av uppgifter från taxametrar har i sig inte primärt med trafikfrågor att göra utan syftar till att underlätta för vid skattekontroll av taxinäringen. Dessutom är det nu fråga om speciella fall när en redovisningscentrals verksamhet upphör eller tillståndet att bedriva verksamheten återkallas. Varför en myndighet, som i praktiken skulle bli en nationell redovisningscentral, skulle vara bättre lämpad än en annan redovisningscentral som anvisas av tillståndshavaren för taxitrafiktillståndet saknas det bärande skäl för. Det framstår i stället som mer lämpligt att ge tillståndshavaren möjlighet att själv välja vilken redovisningscentral som ska anlitas för att lagra uppgifterna när den tidigare redovisningscentralen upphör med sin verksamhet. Möjligheten att välja redovisningscentral gör sig inte mindre gällande vid dessa situationer än i de fall det inte är frågan om att tillståndet upphör eller återkallas. Som redan påpekats åligger det ju dessutom innehavaren av taxitrafiktillstånd att ombesörja att taxiverksamheten träffar avtal med en ny redovisningscentral till vilken framtida taxameteruppgifter kan överföras eftersom en sådan överföring kommer att utgöra en förutsättning för att få bedriva taxiverksamhet. Regeringen anser mot bakgrund av det anförda att dödsboet eller konkursboet ska överföra de taxameteruppgifter som lagras hos den tidigare redovisningscentralen till en annan redovisningscentral som innehavaren av taxitrafiktillståndet anvisar. Om det är fråga om ett återkallat tillstånd att bedriva en redovisningscentral ska tillståndshavaren för taxitrafiktillstånd anvisa vilken annan redovisningscentral den eller de verksamhetsansvariga för den tidigare redovisningscentralen ska överföra de lagrade uppgifterna till. Det är angeläget att uppgifterna överförs från den tidigare redovisningscentralen till den nya redovisningscentralen utan onödig tidsutdräkt. I promemorian föreslås att uppgifterna ska överföras senast efter det att en redovisningscentrals tillstånd upphörde eller återkallades. föreslagen ordning förutsätter till skillnad från promemorians förslag att tillståndshavaren för taxitrafiktillståndet ska anvisa en annan redovisningscentral innan tidigare lagrade taxameteruppgifter är möjliga att överföra. Att anvisa en ny redovisningscentral inom av framstår som för kort. Med hänsyn härtill anser regeringen att taxameteruppgifterna ska överföras till den nya redovisningscentralen senast efter det att den tidigare redovisningscentralens tillstånd upphörde eller återkallades. En följdfråga uppkommer för det fall taxiföretaget upphört eller fått sitt tillstånd återkallat innan redovisningscentralen upphört eller fått sitt tillstånd återkallat. I så fall finns inget taxiföretag som kan anvisa en ny redovisningscentral. Om denna fråga skulle lämnas oreglerad kommer den tidigare redovisningscentralen att vara kvar med en skyldighet att överföra uppgifterna utan någon möjlighet att kunna utverka en anvisning. I praktiken kommer det t.ex. att vara en konkursförvaltare som har att förhålla sig till skyldigheten att överföra. Det skulle då ligga närmast till hands för konkursförvaltaren att själv välja en ny redovisningscentral. Frågan skulle för övrigt uppkomma även om ett taxiföretag av någon anledning inte går att nå inom tidsfristen eller om det av någon anledning skulle vägra att lämna en anvisning. Den lagtekniska lösningen bör därför bygga på vad som ändå skulle vara naturligt i den uppkomna situationen. Om det inte går att få någon anvisning får t.ex. konkursförvaltaren själv välja till vilken ny redovisningscentral överföringen ska ske. En annan lösning på frågan kunde varit att alltid låta redovisningscentralen, dvs. även en som inte upphört eller fått sitt tillstånd återkallat, välja ny redovisningscentral i stället för taxiföretaget. Denna lösning skulle dock innebära ett sådant ingrepp i taxiföretagets frihet att sköta sin egen verksamhet att den inte bör väljas. Om det i stället är redovisningscentralen som upphört innan taxiföretaget upphör uppkommer formellt inget liknande problem. I den situationen gäller ju att redovisningscentralen har att invänta taxiföretagets anvisning. Men om tiden mellan upphörandena är så kort att detta inte är möjligt i alla fall kommer den föreslagna lydelsen av lagtexten att ge redovisningscentralen möjlighet att välja även i dessa situationer. Eftersom det kommer att följa av lag att ett dödsbo, konkursbo eller en verksamhetsansvarig vid en tidigare redovisningscentral ska överföra lagrade taxameteruppgifter till en annan anvisad redovisningscentral utgör inte överföring något hinder mot den tystnadsplikt som redovisningscentraler kommer att vara skyldiga att förhålla sig till, se avsnitt 5.14. Överföring av framtida taxametergifter I promemorians avsnitt 5.3.15 görs bedömningen att tillgången till redovisningscentraler kommer att kunna tryggas på den fria marknaden. Det uttalas vidare bl.a. följande. En av utgångspunkterna har varit att det kan förutsättas att det kommer att finnas privata aktörer som kan erbjuda lagringstjänster åt samtliga taxiföretag. Vidare antecknas i promemorian att man efterhört intresset att driva redovisningscentraler och att detta är stort. Det är viktigt att det finns tillgång till redovisningscentraler eftersom det inte är rimligt att taxiföretag ska drabbas av sanktioner om underlåtenheten att överföra taxameteruppgifter beror på att det inte funnits tillgång till redovisningscentraler. Om det skulle visa sig att sådan tillgång inte finns måste någon kompletterande lösning, innehållande statlig medverkan, övervägas. Promemorian avstod från att närmare utreda den frågan. Det konstateras dock i promemorians avsnitt 5.3.19 att det inte behövs någon frist för att ge taxiföretagen möjlighet att hitta en ny redovisningscentral för det fall den har upphört eller att dess tillstånd har 2013/14:223 återkallats. Detta motiveras med att en upphandlingslösning kommer att medföra att ett taxiföretag alltid kan finna en annan redovisningscentral. Regeringen kan bara konstatera, liksom flera remissinstanser gjort, att det inte finns några förslag om en upphandlingslösning i promemorian. Å andra sidan bedömer regeringen att den fria marknaden kommer att ha tillräcklig förmåga att svara upp med ett tillräckligt utbud av redovisningscentraler, se även avsnitt 6.1 under underrubriken . Visar sig detta vara en felaktig bedömning får liksom promemorian ansett någon kompletterande lösning övervägas. Regeringen anser dock, i motsats till promemorian, att det under alla omständigheter kan behövas någon form av frist. En konkurs eller ett dödsfall kan komma plötsligt och det är inte säkert att just taxiföretaget får reda på dessa förhållanden . Taxiföretaget måste efter att det fått vetskap om den då uppkomna situationen sluta ett nytt avtal med en ny redovisningscentral för att med hjälp av denna fortsätta att uppfylla sina skyldigheter enligt förslaget till 2 a kap. taxitrafiklagen, dvs. överföring av framtida taxameteruppgifter. Det kan förstås orsaka tidsutdräkt att sluta avtal med en ny redovisningscentral. Det är inte rimligt att taxitrafiktillståndet ifrågasätts på grund av uteblivna överföringar i nu aktuella situationer. Regeringen menar dock att det skulle föra för långt att införa en lagreglerad frist av viss längd. Det är svårt att förutsäga hur snabbt det kommer att vara möjligt för ett taxiföretag att sluta ett nytt avtal. Regeringen menar därför att det lämpligaste är att nu berörda förhållanden i stället beaktas i samband med bedömningen av om underlåtna överföringar ska utgöra skäl för att ifrågasätta taxitillståndet. Om taxiföretaget hamnat i situationen att den inte kan genomföra överföringar av nu aktuella anledningar bör alltså återkallelse av taxitrafiktillståndet eller varning inte komma i fråga med mindre än att tidsutdräkten blir oacceptabelt lång, jfr avsnitt 5.8. Vid den närmare bedömningen av detta kan viss ledning sökas i den sexveckorsfrist som följer av förslagen till 17 och 22 §§ i den nya lagen om redovisningscentraler. Det är nämligen rimligt att tänka sig att den nya redovisningscentral som kommer att anlitas för framtida överföringar kommer att vara densamma som anvisas enligt nu nämnda paragrafer. 5.11Sanktioner riktade mot redovisningscentralerna Regeringens förslag: Om den som varit verksamhetsansvarig inte fullgör sin skyldighet att, efter återkallelse av redovisningscentralens tillstånd, överföra den information som lagrats hos redovisningscentralen får tillståndsmyndigheten förelägga denne att skyldigheten ska fullgöras. Ett sådant föreläggande ska få förenas med vite. Promemorians förslag: Promemorian föreslår två straffbestämmelser. Regeringen föreslår dock att ingen av dem genomförs. 27 § i promemorians förslag genomförs inte alls och 28 § ersätts med en vitessanktion. Remissinstanserna: Hovrätten över och menar att det kan vara adekvat att införa straffbestämmelser men efterlyser en diskussion av skälen för detta och en analys av frågor om lagkonkurrens. Hovrätten påpekar också att påföljden enligt förslagets 28 §, dvs. penningböter, inte stämmer överens med motivtexten där fängelse föreslås ingå i straffskalan. Kammarrätten i menar att promemorians utformning av 23 och 28 §§ innebär att den senare bestämmelsen kan träffa den som lämnat redovisningscentralen i samband med återkallelsen och före delgivning av beslutet. Den personen kan och får inte förfoga över redovisningscentralens tillgångar och bör därför inte träffas av straffbestämmelsen. Förvaltningsrätten i , och påpekar samma förhållande som Hovrätten över och beträffande den föreslagna 28 §. menar att förslaget till 27 § straffbelägger handlingar som helt eller delvis utgör brott mot befintlig lagstiftning i . Den som uppsåtligen ändrar uppgifter som ska bevaras i en redovisningscentral kan således lagföras för urkundsförfalskning. Den som uppsåtligen förstör eller på annat sätt undanskaffar sådana uppgifter kan lagföras för hindrande av urkunds bevisfunktion. Skillnaden är dock att inte stadgar ansvar för oaktsamma handlingar och att även ringa fall leder till ansvar. Utöver dessa straffbestämmelser torde ansvar för medhjälp till skattebrott och bokföringsbrott bli aktuellt för den som ändrar, förstör eller undanskaffar uppgifterna, om det sker i syfte att främja annans brottslighet. Det finns därför inget behov av det föreslagna straffbudet. Myndigheten pekar också på vissa skillnader. Förslaget till 27 § saknar bokföringsbrottets huvudsaklighetskriterium och skulle därför kunna medföra ett striktare straffansvar. Vidare är avgränsningen av personkretsen den som oklar och skulle kunna omfatta en vidare krets, t.ex. en datatekniker som råkar radera data vid en uppdatering. Ordalydelsen ger också intrycket av att omfatta uppgifter som ännu inte har överförts. anför också att skyldigheten enligt 12 § i den föreslagna lagen om redovisningscentraler om att anmäla ändrade förhållanden i personkretsen bör vara förenad med någon form av sanktion. invänder inte mot att den som orsakar att information går förlorad eller förstörs kan straffas men för fram liknande resonemang som . Förhållandet till skattebrottslagen behöver också utvecklas. Skälen för regeringens förslag: Ansvaret för att taxameteruppgifterna överförs ska som föreslagits ovan ligga på innehavaren av taxitrafiktillståndet. Från och med att detta har skett kommer dock ansvaret för informationen att ligga på redovisningscentralen. Frågan är då om det finns något behov av kunna rikta sanktioner, straffrättsliga eller andra, mot den som uppsåtligen eller av oaktsamhet orsakar att information går förlorad. Utredningen om taxinäringen har i sitt betänkande anfört bl.a. följande (SOU 2004:102 s. 140 f.): Att exempelvis undanskaffa information i en redovisningscentral får enligt utredningens mening ha nära samband med de brott som beskrivs i 10 § skattebrottslagen (1971:69) och 11 kap. 5 § . 2013/14:223 torde kvitton, följesedlar och körpassrapporter hos taxiåkaren utgöra verifikationer och därmed räkenskapsinformation enligt bokföringslagen hos taxiåkaren. Utredningen är dock tveksam till om kopior av sådana verifikationer som bevaras hos en redovisningscentral är att anse som sådan räkenskapsinformation. Utredningen anser dock att den bevarade informationen hos en redovisningscentral inte kan vara centralens räkenskapsinformation, eftersom affärshändelsen som ligger till grund för de uppgifter som bevaras hos centralen, dvs. taxikundens betalning, inte påverkar redovisningscentralens förmögenhet, se ovan om affärshändelser. Mot bakgrund av det anförda finner utredningen att det kan bli svårt att få en tillståndshavare som förstört uppgifter som skall lagras i en redovisningscentral straffad för försvårande av skattekontroll eller bokföringsbrott. Utredningen anser därför att det bör regleras särskilt i lagen om redovisningscentraler inom taxinäringen att den som ändrar, förstör eller på annat sätt undanskaffar de uppgifter som skall bevaras i en redovisningscentral skall dömas till böter eller fängelse. Enligt utredningens uppfattning bör straffet för ett sådant brott inte understiga vad som stadgas för försvårande av skattekontroll. Enligt utredningens uppfattning bör det räcka med oaktsamhet för att straffansvar skall träda in. De argument som framförallt för fram talar för att den föreslagna straffbestämmelsen i promemorians 27 § inte behövs. Det kan särskilt konstateras att bestämmelserna i 14 kap. 1 och 4 §§ i stora stycken överlappar promemorians förslag som just anger att ändra, förstöra eller undanskaffa uppgifter som ska bevaras som den straffbara handlingen. Huruvida medverkan till skattebrott eller bokföringsbrott kan bli aktuell är i ljuset av det återgivna citatet inte lika entydigt och får bli en fråga för rättstillämpningen. De straffbara beteenden som promemorians förslag tar sikte på täcks dock i så pass stor utsträckning av 14 kap. 1 och 4 §§ att regeringen inte anser att promemorians förslag bör genomföras. Det finns i och för sig, som påpekat, vissa skillnader mellan förslagets 27 § och den straffbarhet som gäller enligt 14 kap. 1 och 4 §§ , t.ex. att förslaget avser att straffbelägga oaktsamhet vilket inte är fallet enligt straffbestämmelserna i . Det har dock inte framkommit något underlag för att kunna bedöma det praktiska behovet av just detta eller att åtgärda de andra skillnaderna som pekat på. Skulle detta sedermera, när systemet med redovisningscentraler varit i bruk , trots allt visa sig vara otillräckligt kan det finnas skäl att på nytt överväga frågan om straffsanktioner. I promemorian föreslås också en straffbestämmelse som tar sikte på underlåtenhet att överföra taxameteruppgifter till Transportstyrelsen efter att en redovisningscentrals verksamhet upphört på grund av att tillståndet återkallats eller upphört att gälla på grund av dödsfall eller konkurs. har behov av tillgång till taxameteruppgifterna även för det fall ett tillstånd återkallas och det är t.ex. angeläget att motverka eventuella kringgåenden bestående i att lägga ned och starta upp en redovisningscentral vid upprepade tillfällen. Ett sådant beteende motverkas i och för sig i någon mån av kostnaderna och besväret för att få ett nytt tillstånd för att driva en redovisningscentral. Regeringen delar dock promemorians bedömning i så måtto att det behövs ett ytterligare och mera direkt påtryckningsmedel för att uppnå att taxameteruppgifterna överförs. När det gäller konkurs finns Prop. 2013/14:223 dock enligt regeringens uppfattning inga skäl att befara att en konkurs- förvaltare skulle underlåta att uppfylla skyldigheten och något praktiskt behov av en sanktion bedöms därför inte finnas. När det gäller upphörande på grund av dödsfall skulle det enligt regeringens uppfattning föra för långt att låta dödsbodelägarna omfattas av någon sanktion. Dessa kommer ju oftast inte att ha haft någonting med redovisningscentralens verksamhet att göra. Sanktionsmöjligheten bör därför begränsas till återkallelsefallen. På Lagrådets inrådan har bestämmelsen om förelägganden flyttats till 22 § i den föreslagna lagen om redovisningscentraler. I ljuset av promemorians förslag uppkommer frågan om det finns något annat sätt än kriminalisering för att uppnå det nu aktuella syftet. Det är regeringens bedömning att en möjlighet att förena ett föreläggande att fullgöra sina skyldigheter enligt nämnda paragraf med en vitessanktion utgör en tillräckligt ingripande och verksam sanktion för att uppnå syftet. En sådan bör därför införas. Uppgiften att besluta sådana förelägganden bör falla på tillståndsmyndigheten. Den av Kammarrätten i uppmärksammade situationen bör inte föranleda vare sig straffansvar eller någon annan sanktion. I samband med frågan om utdömande av vitet får det beaktas om den verksamhetsansvarige inte haft möjlighet att förfoga över redovisningscentralen. När det slutligen gäller den av önskade sanktionen av 12 § i den föreslagna lagen om redovisningscentraler om skyldighet att anmäla ändrade förhållanden i personkretsen kan regeringen konstatera att det inte föreslås någon sådan sanktion i promemorian. Emellertid kan beroende på de närmare omständigheterna i det enskilda fallet frågan om återkallelse eller varning bli aktuell, se avsnitt 5.10.1. Regeringens förslag: Redovisningscentralen ska lagra de uppgifter som överförts enligt 2 a kap. taxitrafiklagen från utgången av det kalenderår när överföringen skedde. När taxameteruppgifter, med anledning av att en tidigare redovisningscentral har upphört eller fått sitt tillstånd återkallat, överförts till en ny redovisningscentral ska den centralen lagra dessa uppgifter så länge som krävs för att den sammanlagda lagringstiden ska bli densamma. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Promemorians förslag har dock en något annorlunda beskrivning av tidsangivelsen och saknar en hänvisning för att klargöra närmare vilka uppgifter skyldigheten avser som regeringen föreslagit. Remissinstanserna: menar att det bör framgå närmare vilka uppgifter som faktiskt ska lagras, t.ex. genom en hänvisning till det föreslagna 2 a kap. taxitrafiklagen (2012:211). Det bör också förtydligas 2013/14:223 att lagringstiden ska räknas från utgången av det kalenderår då överföringen skedde för att den totala lagringstiden ska bli . också efterfrågat klargöranden av situationen då byte av redovisnings- Det bör ske någon form av avstämning så att löpnummer- serien inte avbryts till följd av ett byte, t.ex. genom att redovisnings- centralen vars uppdrag upphör ska rapportera till Transportstyrelsen vilket löpnummer den sist överförda rapporten har samt att den nya centralen på motsvarande sätt rapporterar det första löpnumret. nummerserien blir bruten bör en avvikelserapport om detta skapas. har i sammanhanget också framfört att det inte bör vara möjligt att flytta de till en viss redovisningscentral överförda taxameter- uppgifterna till den nya centralen med anledning av ett byte. rätten i har också tagit upp den sistnämnda frågeställningen Swedac framhåller att från det att informationen över- fördes inte är samma sak som fram till och med det sjunde året efter utgången av det kalenderår då räkenskapsåret avslutades. tagit upp frågan om vad som ska ske med taxameteruppgifterna om en taxiföretagare inte betalar för lagring. () har anfört att det ska vara lätt för ett taxiföretag att byta redovisningscentral. att lämnade taxameteruppgifter bör sparas hos den första redovisnings- centralen och nya data lämnas till den nya centralen. Skälen för regeringens förslag: Av 7 kap. 2 § bokföringslagen (1999:1078) följer att räkenskapsinformation ska bevaras fram till och med det sjunde året efter utgången av det kalenderår då räkenskapsåret Taxameteruppgifterna som lagras ska användas för jämförelse med ingiven intäktsredovisning och sparat bokförings- Den tid under vilken taxameteruppgifterna ska lagras bör då anpassas till den tid under vilken eftertaxering är möjlig. då justeras på det sätt som bl.a. framfört. synpunkten angående vilka närmare uppgifter som ska sparas. Enligt 17 och 22 §§ i förslaget till lag om redovisningscentraler ska en ny redovisningscentral ta emot och lagra taxameteruppgifter från redo- visningscentraler vars verksamhet upphört på grund av de där angivna skälen, t.ex. återkallelse och konkurs. lagring av dessa uppgifter ska då fortgå till dess att uppgifterna lagrats från utgången av det kalenderår som överföringen först m.fl. tar upp frågan om lagring av taxameteruppgifterna efter ett byte av redovisningscentral som inte har samband med sådana situationer som avses i 17 och 22 §§ i förslaget till lag om redovisnings- Ingenting i förslaget innebär ju några hinder mot att sådana frivilliga byten ska kunna ske. Regeringen menar att det av den före- slagna lagtextens lydelse får anses följa att den redovisningscentral som mottagit uppgifterna också har att lagra den under hela den angivna tiden. Om ett byte sker har den nya centralen skyldighet att bevara de uppgifter den tar emot på motsvarande sätt. I fråga om sådana rapporteringar som efterlyser kan det dock konstateras att det förstås är fullt möjligt för självt att begära ut uppgifterna från de två redo- visningscentralerna och konstatera om löpnummerserien är bruten eller menar att det bör skapas en avvikelserapport om löp- Prop. 2013/14:223 nummerserien blir bruten. Regeringen konstaterar att ingenting i vare sig promemorians eller regeringens förslag innebär att taxameteruppgifterna, innefattande bl.a. löpnummer i den s.k. körpassrapporten, ska föras till tillståndsmyndigheten eller någon annan myndighet. Det är i stället till redovisningscentralerna dessa uppgifter ska lämnas. I annat fall skulle i praktiken en myndighet delvis komma att utgöra redovisningscentral och det är inte avsikten med förslaget.