prop · H103157 · 2014-03-11 00:00:00 — I förhållande till vissa länder gäller särskilda bestämmelser i fråga om underrättelseskyldighet som går längre än bestämmelserna i lagen (1989:152) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten (se övergångsbestämmelserna till nämnda lag). Dessa särskilda bestämmelser innebär att i förhållande till de aktuella länderna ska underrättelse lämnas till den frihetsberövades hemlandskonsulat oavsett vad den frihetsberövade har för önskemål i den frågan. Den skriftliga informationen till den frihetsberövade bör utformas med beaktande av detta. Övriga ändringar är endast språkliga. 9.3Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 10 kap. 3 § Sekretess hindrar inte att en enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Sekretess hindrar aldrig att en part i ett mål eller ärende tar del av en dom eller ett beslut i målet eller ärendet. Inte heller innebär sekretess någon begränsning i 2013/14:157 en parts rätt enligt att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande i ett mål eller ärende. Om det i lag finns bestämmelser som avviker från första eller andra stycket gäller de bestämmelserna. Paragrafen innehåller regler om vad som gäller när det råder sekretess för uppgifter som omfattas av parts insynsrätt enligt någon förfarandereglering eller som annars följer av praxis eller allmänna rättsgrundsatser. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Ändringen i paragrafens andra stycke innebär att inte endast slutliga avgöranden i mål eller ärenden omfattas av bestämmelsen. Även beslut under förundersökning och rättegång omfattas. Bestämmelsen ger dock inte i sig någon rätt till insyn i förfaranden enligt , utan rätten till insyn måste grunda sig på eller de principer som den vilar på. Genom den nya regleringen i 24 kap. 9 a § RB som anger att den som anhålls eller häktas har rätt att ta del av de omständigheter som ligger till grund för beslutet om anhållande eller häktning, införs en uttrycklig sådan rätt till insyn. Av nu aktuell bestämmelse kommer därmed att följa att rätten för den som har frihetsberövats att ta del av sådana omständigheter inte kommer att kunna begränsas på grund av sekretess. Övriga ändringar är endast språkliga. Europeiska unionens officiella tidning L 142/1 OCH RÅDETS DIREKTIV 2012/13/EU av om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 82.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de natio nella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), efter att ha hört , i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Unionen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Enligt ordfö randeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i , särskilt punkt 33, bör principen om ömsesidigt erkännande av domar och andra rättsliga avgöranden utgöra grunden för det rättsliga samarbetet inom unionen på det civilrättsliga och det straffrättsliga området, eftersom ett stärkt ömse sidigt erkännande samt en nödvändig tillnärmning av lagstiftningen skulle underlätta samarbetet mellan behö riga myndigheter och det rättsliga skyddet av enskildas rättigheter. (2)antog rådet i enlighet med slut satserna från ett åtgärdsprogram för genom förande av principen om ömsesidigt erkännande av do mar i brottmål (3). I inledningen till programmet anges att ömsesidigt erkännande bör göra det möjligt att förs tärka samarbetet mellan medlemsstater, men också att förstärka skyddet av personers rättigheter. (3)Genomförandet av principen om ömsesidigt erkännande av domar eller beslut vid straffrättsliga förfaranden för utsätter att medlemsstaterna har förtroende för varandras straffrättsliga system. Omfattningen av ömsesidigt erkän nande är i hög grad beroende av en rad parametrar, bl.a. mekanismer till skydd för misstänkta eller tilltalade per soners rättigheter och gemensamma miniminormer för att underlätta tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande. (4)Ömsesidigt erkännande av domar eller beslut vid straff rättsliga förfaranden kan bara fungera effektivt i en anda av förtroende, där inte endast de rättsliga myndigheterna, utan samtliga aktörer i den straffrättsliga processen lik ställer domar eller beslut av rättsliga myndigheter i andra medlemsstater med domar eller beslut som meddelas i den egna staten, vilket förutsätter förtroende inte bara för innehållet i den andra medlemsstatens bestämmelser, utan också för tillämpningen av dem. (5)I artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grund läggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) och artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (nedan kal lad ) garanteras rätten till en rättvis rättegång. I artikel 48.2 i stadgan garanteras rätten till försvar. (6)I artikel 6 i stadgan och artikel 5 i garanteras rätten till frihet och personlig säkerhet. Be gränsningar av den rätten får inte gå utöver vad som är tillåtet enligt artikel 5 i och följer av rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänsk liga rättigheterna (nedan kallad ). (7)Även om alla medlemsstater är parter i Europakonven tionen har erfarenheten visat att detta i sig inte alltid skapar ett tillräckligt förtroende för andra medlemsstaters straffrättsliga system. (1) EUT C 54, , s. 48. (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (3) EGT C 12, , s. 10. (8)Ett stärkt ömsesidigt erkännande förutsätter detaljerade bestämmelser för att skydda de processuella rättigheter och garantier som följer av stadgan och Europakonven tionen. L 142/2 Europeiska unionens officiella tidning (9)Enligt artikel 82.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska det fastställas minimiregler som ska till lämpas i medlemsstaterna för att underlätta det ömsesi diga erkännandet av domar och rättsliga avgöranden samt polissamarbete och rättsligt samarbete i sådana straffrättsliga frågor som har en gränsöverskridande di mension. Den artikeln avser personers rättigheter vid det straffrättsliga förfarandet som ett av de områden på vilka minimiregler kan fastställas. (10)Gemensamma minimiregler bör leda till ökat förtroende för alla medlemsstaters straffrättsliga system, vilket i sin tur bör bidra till ett effektivare rättsligt samarbete i en anda av ömsesidigt förtroende. Sådana gemensamma mi nimiregler bör fastställas inom området för information vid straffrättsliga förfaranden. (11)antog rådet en resolution om en färdplan för att stärka misstänkta eller tilltalade personers processuella rättigheter vid straffrättsliga förfaranden (1) (nedan kallad färdplanen). Färdplanen, som skulle genom föras stegvis, omfattade åtgärder avseende rätten till över sättning och tolkning (åtgärd A), rätten till information om rättigheter och information om anklagelsen (åtgärd B), rätten till juridisk rådgivning och rättshjälp (åtgärd C), rätten till kommunikation med släktingar, arbetsgivare och konsulära myndigheter (åtgärd D) samt särskilda skyddsåtgärder för utsatta misstänkta eller tilltalade per soner (åtgärd E). I färdplanen understryks att uppräk ningsordningen på rättigheterna endast är vägledande och därför kan ändras allteftersom prioriteringarna änd ras. Färdplanen är avsedd att utgöra en enhet och först när alla dess delar har genomförts kommer det att mär kas fullt ut vilka fördelar den ger. (12)välkomnade färdplanen och införlivade den i Stockholmsprogrammet – ett öppet och säkert i medborgarnas tjänst och för deras skydd (2) (se punkt 2.4). un derströk att färdplanen inte är uttömmande och upp manade kommissionen att undersöka om det behövs en komplettering när det gäller minimiregler för proces suella rättigheter för misstänkta och tilltalade personer och att göra en bedömning av huruvida andra frågor, till exempel oskuldspresumtionen, behöver behandlas i syfte att förbättra samarbetet på det området. (13)Den första åtgärd som antogs enligt färdplanen, åtgärd A, var och rådets direktiv /64/EU av om rätt till tolkning och över sättning vid straffrättsliga förfaranden (3). (14)Detta direktiv rör åtgärd B i färdplanen. gemensamma minimiregler när det gäller information om rättigheter och om anklagelsen till misstänkta eller till talade personer i straffrättsliga förfaranden, i syfte att öka det ömsesidiga förtroendet mellan medlemsstaterna. (1) EUT C 295, 4.12.2009, s. 1. (2) EUT C 115, , s. 1. (3) EUT L 280, 26.10.2010, s. 1. Detta direktiv bygger på de rättigheter som fastställs i stadgan, särskilt artiklarna 6, 47 och 48 i denna, och bygger på artiklarna 5 och 6 i , så som dessa tolkas av . I detta direktiv används uttrycket anklagelse för att beskriva samma begrepp som uttrycket anklagelse som används i arti kel 6.1 i . (15)I sitt meddelande av Att förverkliga ett område med frihet, säkerhet och rättvisa för EU-med borgarna – Handlingsplan för att genomföra programmet förklarade kommissionen att den skulle lägga fram ett förslag om rätten till information om rättigheter och information om anklagelsen . (16)Detta direktiv bör vara tillämpligt på misstänkta och till talade personer oberoende av deras rättsliga ställning, medborgarskap eller nationalitet. (17)I vissa medlemsstater har andra myndigheter än en dom stol som är behörig i brottmål behörighet att utdöma påföljder för relativt sett mindre förseelser. Det kan ex empelvis handla om trafikförseelser som begås i stor skala och som kan komma att fastställas vid en poliskon troll. I sådana situationer vore det orimligt att begära att de behöriga myndigheterna ska säkerställa samtliga rät tigheter enligt detta direktiv. I de fall där medlemsstater nas lagstiftning föreskriver att en påföljd för mindre för seelser kan åläggas av en sådan myndighet, och där en sådan påföljd kan överklagas till en domstol som är behörig i brottmål eller där saken kan hänskjutas till en sådan, bör detta direktiv därför endast tillämpas på för farandena i den domstolen till följd av ett sådant över klagande eller hänskjutande. (18)Rätten till information om processuella rättigheter, som följer av rättspraxis, bör uttryckligen fastställas i detta direktiv. (19)De behöriga myndigheterna bör utan dröjsmål underrätta misstänkta eller tilltalade personer om de rättigheter, så som de tillämpas enligt nationell rätt, som är nödvändiga för att trygga ett rättvist förfarande, antingen muntligen eller skriftligen, såsom det föreskrivs i detta direktiv. För att göra det möjligt att effektivt utöva dessa rättigheter i praktiken bör informationen tillhandahållas inom ramen för förfarandet och senast före polisens eller någon annan behörig myndighets första officiella förhör med den misstänkta eller tilltalade personen. (20)I detta direktiv fastställs minimiregler för information om misstänkta eller tilltalade personers rättigheter. Detta på verkar inte den information som ska tillhandahållas om andra processuella rättigheter som följer av stadgan, Eu ropakonventionen, nationell rätt och tillämplig unions rätt, enligt de relevanta domstolarnas tolkning. När infor mationen om en viss rättighet väl har tillhandahållits bör Europeiska unionens officiella tidning L 142/3 de behöriga myndigheterna inte behöva upprepa den, såvida inte särskilda omständigheter i målet eller särskilda bestämmelser i nationell rätt kräver det. (21)En hänvisning i detta direktiv till misstänkta eller till talade personer som anhållits eller häktats bör förstås som en hänvisning till varje situation där misstänkta eller tilltalade personer under de straffrättsliga förfarandena frihetsberövas i den mening som avses i artikel 5.1 c i så som den tolkas i Europadomsto lens rättspraxis. (22)Misstänkta eller tilltalade personer ska när de anhålls eller häktas underrättas om tillämpliga processuella rättigheter genom lättbegriplig, skriftlig rättighetsinformation som hjälper vederbörande att verkligen förstå sina rättigheter. Sådan rättighetsinformation bör utan dröjsmål lämnas till varje frihetsberövad person i anslutning till att brotts bekämpande myndigheter frihetsberövar personen inom ramen för straffrättsliga förfaranden. Den bör innehålla grundläggande information om eventuella möjligheter att angripa anhållandets laglighet, få till stånd en förnyad prövning av häktningsbeslutet eller begära tillfällig frigiv ning om och i den utsträckning sådana rättigheter ges i nationell rätt. För att hjälpa medlemsstaterna att utforma denna rättighetsinformation tillhandahålls en förlaga i bilaga I. Den förlagan är vägledande och kan komma att ses över i samband med kommissionens rapport om genomförandet av detta direktiv samt då alla åtgärder som anges i färdplanen har trätt i kraft. Rättighetsinfor mationen kan inbegripa andra relevanta processuella rät tigheter som tillämpas i medlemsstaterna. (23)Särskilda villkor och regler gällande misstänkta eller till talade personers rätt att få en annan person underrättad om att de anhållits eller häktats ska fastställas av med lemsstaterna i deras nationella rätt. Såsom anges i färd planen bör utövandet av denna rättighet inte påverka de straffrättsliga förfarandena. (24)Detta direktiv påverkar inte bestämmelser i nationell rätt angående säkerheten för personer som kvarhålls i häkte eller annan förvaringslokal. (25)Medlemsstaterna bör se till att de, när de tillhandahåller information i enlighet med detta direktiv, vid behov för ser misstänkta eller tilltalade personer med översättningar eller tolkning till ett språk som de förstår, i enlighet med de normer som anges i direktiv /64/EU. (26)När de behöriga myndigheterna informerar misstänkta eller tilltalade personer i enlighet med detta direktiv bör de ta särskild hänsyn till personer som inte kan förstå innehållet i eller betydelsen av informationen, bland an nat på grund av deras ungdom eller deras psykiska eller fysiska tillstånd. (27)Personer som misstänks för att ha begått ett brott ska erhålla all den information om anklagelsen som behövs för att de ska kunna förbereda sitt försvar och för att man ska kunna garantera ett rättvist förfarande. (28)Informationen som tillhandahålls till misstänkta eller till talade personer om den brottsliga gärning de misstänks ha gjort sig skyldig till eller anklagas för bör tillhanda hållas utan dröjsmål och senast före polisens eller en annan behörig myndighets första officiella förhör med dem samt utan att det påverkar de pågående utredning arna. En beskrivning av omständigheterna, inklusive, om de är kända, tid och plats, rörande den brottsliga gärning som personen i fråga misstänks ha gjort sig skyldig till eller anklagas för, och den eventuella brottsrubriceringen, bör tillhandahållas i tillräckligt utförlig form med beak tande av det skede av det straffrättsliga förfarandet i vilket beskrivningen tillhandahålls, så att man garanterar ett rättvist förfarande och möjliggör ett effektivt utövande av rätten till försvar. (29)När uppgifterna om misstanken eller anklagelsen ändras under de straffrättsliga förfarandena i så betydande grad att det påverkar misstänkta eller tilltalade personers ställ ning, bör den berörda personen underrättas om detta när det är nödvändigt för att säkerställa ett rättvist förfarande och i så god tid att rätten till försvar kan utövas på ett effektivt sätt. (30)Handlingar och, i förekommande fall, fotografier, ljud inspelningar och videoinspelningar som är väsentliga för en effektiv prövning av om ett anhållande eller häkt ningsbeslut av misstänkta eller tilltalade personer är lag ligt i enlighet med nationell rätt, bör göras tillgängliga för misstänkta eller tilltalade personer eller deras försvarare senast innan en behörig rättslig myndighet uppmanas att besluta om anhållandets eller häktningsbeslutets laglighet i enlighet med artikel 5.4 i , och i så god tid att ett effektivt utövande av rätten att få anhål landets eller häktningsbeslutets laglighet prövad möjlig görs. (31)I detta direktiv bör tillgång till bevisning, enligt definitio nen i nationell rätt, oavsett om den talar för eller emot den misstänkta eller tilltalade personen, som de behöriga myndigheterna avseende brottmålet i fråga är i besittning av, omfatta tillgång till material som exempelvis hand lingar och, i förekommande fall, fotografier, ljudinspel ningar och videoinspelningar. Detta material kan finnas i en ärendeakt eller vara i en behörig myndighets besitt ning på annat lämpligt sätt, i enlighet med nationell rätt. (32)I enlighet med detta direktiv kan tillgång till bevisning oavsett om den talar för eller emot den misstänkta eller tilltalade personen och som de berörda myndigheterna är i besittning av vägras i enlighet med nationell rätt, om sådan tillgång kan innebära ett allvarligt hot mot en annan persons liv eller grundläggande rättigheter eller om vägran av sådan tillgång är absolut nödvändig för att skydda viktiga allmänintressen. Varje sådan vägrad tillgång måste vägas emot den misstänkta eller tilltalade personens rätt till försvar, med beaktande av det straff rättsliga förfarandets olika skeden. L 142/4 Europeiska unionens officiella tidning sådan tillgång bör tolkas strikt och i enlighet med prin cipen om rätten till en rättvis rättegång enligt konventionen och så som den tolkas i rättspraxis. (33)Rätten till tillgång till material som rör ett mål bör inte påverka bestämmelser i nationell rätt om skyddet av per sonuppgifter och skyddade vittnens vistelseort. (34)Tillgång till material som rör målet enligt detta direktiv bör vara avgiftsfri, utan att det påverkar bestämmelser i nationell rätt enligt vilka avgifter föreskrivs för kopior från ärendeakten eller för portokostnader för att sända sådant material till de berörda personerna eller deras för svarare. (35)Om information tillhandahålls i enlighet med detta direk tiv bör behöriga myndigheter anteckna detta i enlighet med befintliga förfaranden för anteckningar enligt natio nell rätt, utan någon ytterligare skyldighet att införa nya mekanismer eller öka den administrativa bördan. (36)Misstänkta eller tilltalade personer eller deras försvarare bör ha rätt att, i enlighet med nationell rätt, angripa en underlåtelse eller vägran från de behöriga myndigheternas sida att tillhandahålla information eller delar av det ma terial som rör målet i enlighet med detta direktiv. Denna rättighet medför inte någon skyldighet för medlemssta terna att ha ett specifikt förfarande för överklagande, ett särskilt system eller ett klagomålsförfarande inom ramen för vilket en sådan underlåtelse eller vägran kan angripas. (37)Utan att det påverkar rättsväsendets oberoende eller olik heterna i rättsväsendets uppbyggnad inom unionen bör medlemsstaterna tillhandahålla eller uppmuntra tillhanda hållande av lämplig utbildning för de berörda tjänstemän nen i medlemsstaterna om syftena med detta direktiv. (38)Medlemsstaterna bör vidta alla de åtgärder som är nöd vändiga för att följa detta direktiv. Ett praktiskt och ef fektivt genomförande av vissa bestämmelser, till exempel om skyldigheten att tillhandahålla misstänkta eller till talade personer information om deras rättigheter på ett enkelt och lättillgängligt språk, skulle kunna uppnås på olika sätt, bland annat genom icke lagstiftande åtgärder, såsom lämplig utbildning för de behöriga myndigheterna, och genom rättighetsinformation som avfattats på ett enkelt och obyråkratiskt språk så att den lätt kan förstås av en lekman utan kunskap om straffprocessrätten. (39)Rätten att få skriftlig information om rättigheter i sam band med frihetsberövande som föreskrivs i detta direktiv gäller även i tillämpliga delar för personer som blivit frihetsberövade som ett led i verkställigheten av en eu ropeisk arresteringsorder i enlighet med rådets rambeslut /584/RIF av om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemssta terna (1). För att hjälpa medlemsstaterna att utforma rät tighetsinformation till sådana personer har det utarbetats en förlaga som bifogas i bilaga II. Förlagan är vägledande och kan komma att ses över både i samband med kom missionens rapport om genomförandet av detta direktiv och även sedan alla åtgärder som anges i färdplanen har genomförts. (40)I detta direktiv fastställs minimiregler. Medlemsstaterna kan utvidga de rättigheter som fastställs i detta direktiv för att erbjuda en högre skyddsnivå även för situationer som inte uttryckligen behandlas i detta direktiv. Skydds nivån bör aldrig vara lägre än den standard som anges i såsom denna tolkats i Europadom stolens rättspraxis. (41)Detta direktiv respekterar de grundläggande rättigheterna och de principer som fastställs i stadgan. Direktivet syftar särskilt till att främja rätten till frihet, rätten till en rättvis rättegång och rätten till försvar. Det bör genomföras i enlighet därmed. (42)Bestämmelserna i detta direktiv som motsvarar rättigheter som garanteras av , bör tolkas och tillämpas i överensstämmelse med rättigheterna såsom de tolkats i rättspraxis från . (43)Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att införa gemensamma minimiregler vad gäller rätten till infor mation i straffrättsliga förfaranden, inte kan uppnås av medlemsstaterna, varken på nationell nivå eller på regio nal eller lokal nivå, och det därför, på grund av dess omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på unions nivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidia ritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unio nen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel, går detta direktiv inte utöver vad som är nödvän digt för att uppnå detta mål. (44)I enlighet med artikel 3 i protokoll (nr 21) om och ställning med avseende på om rådet med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har dessa medlemsstater medde lat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv. (45)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll (nr 22) om ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funk tionssätt, deltar inte i antagandet av detta di rektiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på mark. (1) EGT L 190, , s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 142/5 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Detta direktiv fastställer bestämmelser om misstänkta eller till talade personers rätt till information om deras rättigheter vid straffrättsliga förfaranden och om anklagelsen mot dem. Det fastställer även bestämmelser om rätten till information för personer som är föremål för en europeisk arresteringsorder an gående deras rättigheter. Detta direktiv är tillämpligt från den tidpunkt då personer underrättas av en medlemsstats behöriga myndigheter om att de är misstänkta eller tilltalade för att ha begått ett brott fram till dess att förfarandena har avslutats, med vilket ska förstås det slutgiltiga avgörandet i frågan huruvida den misstänkta eller tilltalade personen har begått brottet samt i förekommande fall även under rättegång och i väntan på beslut om ett even tuellt överklagande.