prop · H103176 · 2014-03-18 00:00:00 — 2013/14:176 det i sådant fall framgår av registret att fordonet kan tas eller redan har tagits i anspråk enligt förslaget, riskerar försäkringsbolaget att inte kunna förfoga över det inlösta fordonet utan att först betala den registrerade ägarens skulder avseende obetalade skatter och avgifter. Detta har ej belysts i promemorian. Problemet kan möjligen lösas genom att försäkringsbolaget betalar ersättning till den skadelidande med avdrag för de fordonsrelaterade skulder som måste betalas för att försäkringsbolaget ska kunna förfoga över fordonet. anser att förslaget riskerar att få stora konsekvenser för företag som arbetar med leasing och avbetalning av fordon. och avstyrker att förslaget även skulle omfatta leasing- och avbetalningsfordon i de fall leasinggivare eller kreditgivare är en bank eller ett kreditmarknadsföretag som står under tillsyn av . AVIS Biluthyrning anser att ett undantag bör göras för företag med stort fordonsinnehav som bedriver korttidsuthyrning. Skälen för regeringens förslag Ianspråktagande i stället för panträtt Transportstyrelsen och föreslog i sin rapport att en legal panträtt i fordon skulle införas för stat och kommuns fordran på trängselskatt enligt lagen (2004:629) om trängselskatt, fordonsskatt enligt vägtrafikskattelagen (2006:227) respektive lagen (2006:228) med särskilda bestämmelser om fordonsskatt och felparkeringsavgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift. Förslaget innebar bl.a. att det skulle följa en särskild förmånsrätt med den legala panträtten likställd med en handpanträtt, dvs. en förmånsrätt med hög prioritet. Reformbehovet gäller endast de fall då den registrerade ägaren inte har tillgångar som räcker till betalning av skulderna som det fordon som skulderna avser har ett värde. Regeringen menar att en ordning med legal panträtt i fordon skulle kunna leda till att fordon dras in i ett exekutivt förfarande även när det inte är motiverat. skulle t.ex. omfatta fall då den registrerade ägaren – även om han eller hon är någon annan än den civilrättsliga ägaren – har tillgångar som kan I de situationerna saknas det behov av att ändra reglerna, eftersom det är möjligt att besluta om utmätning. Det skulle alltså ge oönskade rättsverkningar att införa en reglering med legal panträtt i fordon, exempelvis på det sättet att utmätning då skulle kunna ske i fordonet, trots att det finns egendom som är lämpligare att utmäta, jfr 4 kap. 3 § andra stycket utsökningsbalken, förkortad UB. Ändringarna kommer inte att påverka omsättningen av fordon eller på annat sätt förändra situationen för det stora flertalet fordonsanvändare. Regeringen instämmer därmed inte i Transportstyrelsens antagande att antalet förfrågningar rörande fordon kommer att öka. samband med ett eventuellt fordonsköp kan göras och kommer att kunna ge ytterligare information om det aktuella fordonet och dess ägare. Det är svårt att se att antalet förfrågningar därmed skulle öka avsevärt. kundtjänst borde därmed inte heller öka i någon större utsträckning. En särskild fråga är om det allmännas fordringar bör ges företräde framför andra fordringar genom att det allmännas fordringar ges De föreslagna ändringarna syftar framför allt till att det allmänna ska ha samma möjlighet att få betalt som i de fall då den civilrättslige ägaren är registrerad i vägtrafikregistret som ägare. Det ska inte vara möjligt för den civilrättsliga ägaren att slippa undan sitt betalningsansvar. Avsikten med förslaget är således inte att det allmänna ska ges en bättre rätt än andra fordringsägare, vilket skulle bli fallet om en legal panträtt i fordon införs. Staten eller kommunen bör alltså inte få företräde framför andra fordringsägare. I likhet med ett beslut om utmätning ska dock ett beslut om ianspråktagande medföra förfogandeförbud och ge förmånsrätt grundad på beslutet. Genom hänvisningen i 2 § andra stycket i den nya lagen tillämpas nämligen bestämmelserna i 4 kap. 29 § UB och 4 kap. 30 § UB även för ianspråktagande. En reglering med legal panträtt i fordon skulle även få följdverkningar i andra situationer, t.ex. i insolvensförfaranden. I alla konkurser där det finns ett fordon, för vilket det finns registrerade fordringar på skatt eller avgift enligt någon av de ovan nämnda lagarna, skulle staten bli borgenär och frågor som är knutna till panträtt aktualiseras, bl.a. frågor om förmånsrätt. I denna situation är det också omotiverat att statens fordran prioriteras framför andra borgenärers fordringar. Vidare skulle panträtten behöva hanteras i konkursen även när det inte är fråga om konkurs efter en fordonsmålvakt, vilket inte heller är önskvärt. Regeringen anser att regleringen av proportionalitetsskäl enbart bör täcka de fall då det annars inte är möjligt att driva in det allmännas fordringar och föreslår i likhet med promemorian att i stället ska kunna besluta om att ta det aktuella fordonet i anspråk utan att fordonet behandlas som en pant. Enligt regeringens mening kan förslaget om ianspråktagande uppnå samma mål som ett förslag om panträtt i fordonet. Ianspråktagande – en ytterligare möjlighet för det allmänna att tillgodogöra sig fordonets värde Möjligheten att ta ett fordon i anspråk bör regleras i en ny lag som föreslås betecknas lag om rätt att ta fordon i anspråk för fordringar på vissa skatter och avgifter. Genom den nya lagen införs en ny möjlighet för det allmänna att tillgodogöra sig ett fordons värde när det är fråga om verkställighet av beslut om fordringar som det allmänna har avseende vissa fordonsrelaterade skatter och avgifter, se avsnitt 6.1.3. Lagrådet ifrågasätter varför regeringen väljer att föreslå ett nytt rättsinstitut – ianspråktagande – med samma rättsverkan som ett rättsinstitut som redan finns – utmätning. Lagrådet kan dock godta att regleringen sker i annan lag än utsökningsbalken. Regeringen instämmer i Lagrådets slutsats att de båda rättsinstituten får samma rättsverkan. Däremot skiljer sig förutsättningarna för utmätning och ianspråktagande från varandra på väsentliga punkter. En av de grundläggande förutsättningarna för utmätning är att den egendom som man avser att utmäta faktiskt tillhör gäldenären. Av 4 kap. 17 § UB, framgår att lös egendom, som det är fråga om här, får utmätas om egendomen tillhör gäldenären eller om gäldenären ska anses vara ägare till egendomen. I 4 kap. 18 § första stycket UB sägs att gäldenären anses vara ägare till lös egendom som han eller hon har i sin besittning, om det inte framgår att egendomen tillhör annan. Vidare sägs i 4 kap. 19 § första och andra styckena UB att en gift och varaktigt samman- boende gäldenär anses som ägare till lös egendom som makarna har i sin gemensamma besittning, om det inte görs sannolikt att de är samägare till egendomen enligt lagen (1904:48 s.1) om samäganderätt och det inte heller framgår att egendomen tillhör den andre eller någon annan. Detsamma gäller när gäldenären varaktigt sammanbor med annan under Om gäldenären har lös egendom i gemensam besittning med någon som han eller hon inte varaktigt sammanbor med, får egendomen eller andel i egendomen utmätas endast om det framgår att egendomen eller andelen tillhör gäldenären. under förutsättning att något av dessa förhållanden råder, kan egendomen Egendom som inte tillhör gäldenären kan således inte utmätas enligt bestämmelserna i utsökningsbalken. innebär att värdet av ett fordon som är belastat med vissa särskilda skatter eller avgifter ska kunna tillgodogöras för det allmännas fordringar på skatten eller avgiften oavsett vem som är ägare till fordonet. har alltså ett begränsat tillämpningsområde. En naturlig utgångspunkt är därför att lagförslaget införs i speciallagstiftning. Vidare är det enligt regeringens mening mindre lämpligt att i utsökningsbalken införa bestämmelser som medger väsentliga undantag från reglerna om Att urholka en så grundläggande förutsättning för att utmätning ska få äga rum skulle vara ägnat att skapa förvirring. Regeringen anser därför att det är bättre att införa ett nytt rättsinstitut som inte förutsätter gäldenärens äganderätt till viss egendom. Ett ianspråktagande av ett fordon kommer endast att bli aktuellt i ett pågående utsökningsmål hos . fordonsrelaterade skulder som omfattas av den nya lagen lämnas till för indrivning hos den registrerade ägaren av det aktuella fordonet, görs det en tillgångsundersökning. fogdemyndigheten i det pågående utsökningsmålet finner att gäldenären (fordonets registrerade ägare) saknar utmätningsbara tillgångar som räcker till betalning av skulderna och finner att fordonet inte tillhör gäldenären eller kan anses tillhöra denne kommer , om det är fråga om fordringar på skatter eller avgifter som omfattas av den nya lagen, att med stöd av lagen kunna Beslut om ianspråktagande bör således kunna ske först om utmätning av tillgångar hos den registrerade ägaren (dvs. målet) inte skulle räcka till betalning av skulderna. Lagrådet anser att det inte skulle vara något problem att stryka punkten 1 i 2 § första stycket i de föreslagna bestämmelserna och att resultatet i praktiken blir detsamma i målvaktsfallen, eftersom målvakten i allmänhet saknar andra tillgångar. Regeringen vill understryka följande. De nu föreslagna bestämmelserna är visserligen i första hand föranledda av det stora och växande problemet med användning av s.k. fordonsmål- Avsikten är emellertid att försöka komma till rätta med alla slags försummelser som rör betalning av de angivna fordonsrelaterade skulderna, se avsnitt 6.1.1. Som framhålls där kan ett skäl till att låta någon annan än den civilrättslige ägaren stå som registrerad ägare vara, att trafikförsäkringspremien för fordonet kan bli lägre. den registrerade ägarens bostadsort, ålder och försäkringsbonus påverka premien, vilket den civilrättslige ägaren drar nytta av. Den registrerade ägaren behöver alltså inte nödvändigtvis sakna tillgångar. Det är därför motiverat att alltid, i enlighet med utsökningsbalken, gör en tillgångsundersökning för att kunna konstatera att det inte finns annan egendom som kan utmätas för att täcka skulderna. Det är således bara i de situationer där den registrerade ägaren (gäldenären) saknar utmätningsbara tillgångar som ett ianspråktagande av fordonet bör bli aktuellt. Med den föreslagna konstruktionen kommer ett ianspråktagande ytterst att i huvudsak endast träffa situationer med fordonsmålvakter och inte leda till att fordon tas i anspråk i andra situationer där det inte är motiverat och skulle medföra onödiga kostnader för hanteringen. En förutsättning är vidare att fordonet har befunnits inte tillhöra gäldenären, jfr ovan. Om det tillhör gäldenären ska det givetvis i stället utmätas, om förutsättningarna i övrigt för utmätning är uppfyllda. Beträffande ianspråktagande kommer att tillämpa utsökningsbalkens bestämmelser i tillämpliga delar. Det framgår genom hänvisningen i 2 § andra stycket i den nya lagen. Lagrådet anför bl.a. att det kan krävas att det görs klart för rättstillämparna i vilken mån trots lagtexten inte ska tillämpas och att bestämmelsen i andra stycket är otydlig som den nu är utformad. Lagrådet anser att det lämnas många svävande besked om detta i remissen och att något annat knappast är tillfredsställande än att de undantag som ska gälla från regeln om att UB ska tillämpas anges uttryckligen i lagen. Vilka bestämmelser i utsökningsbalken som avses får avgöras med beaktande av att ett ianspråktagande sker inom ramen för ett pågående utsökningsmål sedan gäldenären befunnits sakna utmätningsbara tillgångar och avser egendom som inte tillhör gäldenären. Det innebär att vissa bestämmelser i utsökningsbalken inte kan tillämpas alls avseende ianspråktagande medan andra bestämmelser, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, kan eller till och med ska tillämpas. Enligt regeringens mening är det inte är ändamålsenligt att i lagtexten räkna upp vilka bestämmelser i utsökningsbalken som ska, eller inte ska, tillämpas vid ianspråktagande. Det är svårt att innan det nya institutet har börjat tillämpas förutse alla situationer som eventuellt kan uppkomma. Det vore olyckligt om någon bestämmelse på grund av detta undantas och därför inte kan tillämpas, trots att det kanske senare visar sig att det skulle behövas. Regeringen anser därför att frågan om vilka bestämmelser i utsökningsbalken som närmare bestämt kan eller ska tillämpas måste överlåtas till rättstillämpningen. bör ges möjlighet att kunna besluta om att ta fordonet i anspråk direkt med stöd av den nya lagen utan något särskilt yrkande. Det bör alltså inte krävas att Transportstyrelsen begär att fordonet ska tas i anspråk eller att någon exekutionstitel utverkas mot den civilrättsliga ägaren. ska kunna ta fordonet i anspråk även om myndigheten hittar det hos någon annan än den registrerade ägaren (gäldenären). En nackdel med en reglering som förutsätter att det måste konstateras att den registrerade ägaren saknar utmätningsbara tillgångar, inbegripet att fordonet inte kan utmätas hos den registrerade ägaren innan ett fordon kan tas i anspråk, skulle kunna vara att verkställigheten fördröjs något. 2013/14:176 Tanken bakom att en fordonsägare låter en annan person vara registrerad som ägare är vanligtvis just att denne saknar utmätningsbara tillgångar. Det handlar om situationer där det som regel redan har gjorts utmätnings- försök och där därmed redan har undersökt om personen har utmätningsbar egendom. överväger ett beslut om ianspråktagande, bör det inte alltid krävas att en ny tillgångsundersökning görs. Har en tillgångsundersökning skett tidigast före övervägandet, bör denna kunna ligga till grund för beslutet, jfr 2 kap. 8 § konkurslagen (1987:672). ofta kommer att vara fråga om situationer där det redan är dokumenterat att det saknas utmätningsbar egendom, fördröjs inte verkställigheten fogdar anser att förrättningskostnader, som uppstår i samband med ett beslut om ianspråktagande, ska få tas ut. Eftersom ett beslut om ianspråktagande blir aktuellt i ett utsökningsmål mot den registrerade ägaren följer det redan av 1 kap. 3 § och 17 kap. UB att förrättnings- kostnader som uppkommer i målet får tas ut. Bestämmelserna om utmätning bör tillämpas även för ett beslut om Som några remissinstanser påpekar bör Kronofogde- myndigheten vidare, på motsvarande sätt som vid utmätning, ha möjlig- het att bedöma om det är försvarligt att ta fordonet i anspråk eller inte. tar i sitt remissvar upp frågan om ett beslut om ianspråktagande ska kunna fattas även om fordonet inte är omedel- bart tillgängligt vid beslutstillfället. I fråga om utmätning finns en bestämmelse om sådan s.k. skrivbordsutmätning i 4 kap. 7 § UB. första stycket, som rör lös egendom i allmänhet, följer att det för skriv- bordsutmätning krävs att det är möjligt att identifiera egendomen och att säkerställa utmätningen utan dröjsmål. Det ska också vara möjligt att göra åtminstone en grov bedömning av egendomens värde. bestämmelser bör tillämpas i fråga om ett beslut om ianspråktagande enligt den nya lagen. Det innebär bl.a. att det är möjligt att fatta ett beslut om ianspråktagande vid skrivbordet om det är känt var fordonet för tillfället är uppställt och i vilket skick det befinner sig. gäller samma förutsättningar för ett skrivbordsbeslut som i fråga om utmätning, bl.a. vad gäller möjligheten till säkerställande. Bestämmelserna i 4 kap. 15 § UB om tredje mans upplysningsskyldig- het tillämpas också i fråga om ianspråktagande. Det bör dock uppmärk- sammas att förutsättningarna för inhämtande av upplysningar från tredje man skiljer sig från vad som gäller inför en utmätning, kanske främst på det sättet att när det uppkommer fråga om ianspråktagande känner till vilken egendom det rör sig om, men däremot i många fall inte vet vem som är den civilrättslige ägaren och, vanligen, Detta kan säkert i vissa fall göra det svårare för tredje man att medverka med upplysningar som är av värde vid Kronofogde- Regeringen är medveten om att uppgiften att faktiskt hitta det fordon som avses ianspråktas i vissa fall kommer att bli en betydande utmaning för myndigheten. En fråga som har samband med det som har diskuterats är om det ska vara möjligt att vidta sådan provisorisk åtgärd som avses i 6 kap. 12 § UB. En sådan åtgärd kan bli aktuell om det inte finns förutsättningar för att utmäta viss egendom men det finns behov av att säkerställa egendomen för att den senare ska kunna utmätas. En sådan åtgärd kan bl.a. komma i fråga om det är känt var fordonet finns men det inte har funnits möjlighet att göra ens en preliminär bedömning av om det har ett värde som skulle göra ett ianspråktagande försvarligt. Det bör påpekas att sådan åtgärd åtminstone teoretiskt sett kan bli aktuell mer än en gång i utsökningsmålet – dels vid ifrågasatt utmätning, dels när det senare blir fråga om ianspråktagande. ombudsmän tar i sitt remissvar upp frågan om 4 kap. 13 § UB ska vara tillämplig på beslut om ianspråktagande. I fråga om utmätning anges i 4 kap. 13 § UB att en sådan åtgärd får ske utan hinder av att gäldenären inte är närvarande, om det inte behövs att han får tillfälle att yttra sig vid förrättningen. Av bestämmelsen i 2 § andra stycket den nya lagen följer att detta också kan tillämpas i fråga om ett beslut om ianspråktagande. Det innebär bl.a. att ett beslut om ianspråktagande får fattas även om gäldenären inte är närvarande, om det inte behövs att gäldenären får tillfälle att yttra sig vid förrättningen. ombudsmän anser vidare att frågan om regressrätt bör förtydligas: Den vars bil tagits i anspråk enligt den föreslagna lagen kommer i normalfallet till slut genom förfarandet att ha betalat den registrerade ägarens skuld till det allmänna helt eller delvis. Jag utgår från att avsikten är att det vid betalningen uppstår en regressrätt, något som kanske bör förtydligas. Om den registrerade och den civilrättslige ägaren inte är samma person kommer, genom förslaget i den nya lagen, inte sällan den civilrättslige ägaren, vars bil tagits i anspråk, till slut att betala den registrerade ägarens skulder till det allmänna för att förhindra att fordonet säljs. Genom att den civilrättslige ägaren betalar de fordonsrelaterade skulderna, dvs. den registrerade ägarens skulder, får den civilrättslige ägaren genom allmänna fordringsrättsliga principer anses ha inträtt i den ursprungliga borgenärens, dvs. i detta fall statens eller en kommuns, ställe. Om den civilrättslige ägaren kan göra gällande den fordran som han eller hon därigenom har förvärvat får, mot bakgrund av det inbördes rättsförhållandet mellan honom eller henne och den registrerade ägaren, lösas genom rättstillämpningen. Föreningen ställer frågan hur ianspråktagandet förhåller sig till den som gör gällande äganderätt till egendomen och menar att ianspråktagandet kommer att få vika för tredje mans rätt. Föreningen menar att det kommer att vara lätt för tredje man att påvisa bättre rätt till fordonet. framför liknande synpunkter. En av avsikterna med förslaget är att en vindikationstalan och/eller en talan om bättre rätt inte ska inverka på själva ianspråktagandet. Om fordonet tillhör någon annan än gäldenären i utsökningsmålet (den registrerade ägaren) kan ianspråktagande ske med stöd av den nya lagen. Detta innebär att den som har framgång i en tvist om bättre rätt till ett ianspråktaget fordon, oavsett om köpeavtalet är upprättat före eller efter ianspråktagandet, måste betala de utestående skulder som utgjort grunden för ianspråktagandet för att kunna disponera fordonet. Om köpeavtalet är upprättat efter beslutet om ianspråktagande har dessutom den registrerade ägaren brutit mot det förfogandeförbud som följer av 4 kap. 29 § UB. Med hänsyn till att ianspråktagandet avser ett fordon som konstateras tillhöra någon annan än gäldenären och tillämpas först när det inom ramen för utsökningsmålet konstateras att gäldenären saknar utmätnings- 2013/14:176 bara tillgångar blir inte alla av utsökningsbalkens bestämmelser tillämpliga. Det gäller bl.a. bestämmelserna om egendom som ska undantas från utmätning, s.k. beneficium, i 5 kap. UB som ju endast rör gäldenären och inte fordonets ägare. Inte heller utsökningsbalkens bestämmelser om presumtion för äganderätt samt äganderätten som grund för utmätning, se 4 kap. 17–19 §§ UB, blir tillämpliga vid ianspråktagande. Därmed blir det inte heller aktuellt att tillämpa bestämmelserna i exempelvis 4 kap. 20–22 §§ UB. Slutligen bör bestämmelser om utmätning i annan lag vara tillämpliga även i fråga om ianspråktagande, t.ex. 3 kap. 7 och 8 §§ konkurslagen. I den nya lagen föreslås att under vissa särskilt angivna villkor får besluta att ta ett fordon i anspråk och att bestämmelserna om utmätning i utsökningsbalken då ska tillämpas. Till de bestämmelser som dock inte blir tillämpliga hör bl.a. reglerna om beneficium som endast omfattar gäldenärens egendom och därför inte är relevanta. ombudsmän anser att det bör utvecklas varför det saknas en motsvarighet till utsökningsbalkens regler om beneficium i det lagda förslaget. Hovrätten för ifrågasätter i sitt remissvar om beneficiereglerna kan komma att kringgås genom införande av den föreslagna bestämmelsen. I 4 kap. 2 § UB stadgas att egendom som är undantagen på grund av bestämmelse i utsökningsbalken eller på grund av särskild föreskrift inte får tas i anspråk genom utmätning. Beneficieegendom är sådan egendom som kan anses ingå i ett vanligt hushåll och som undantas vid utmätning med hänsyn till gäldenärens behov av egendomen, 5 kap. 1–4 §§ UB. Egendom som har en viss beskaffenhet eller omfattas av särskild föreskrift kan också undantas. Sådan egendom kan exempelvis vara vissa skadestånd, upphovsrätt och rätt till pension, 5 kap. 5–12 §§ UB. Eftersom ett ianspråktagande ska kunna övervägas först efter att det har konstaterats att utmätning inte kan komma i fråga, kan bestämmelserna om beneficium inte bli tillämpliga. Om vid en tillgångsundersökning funnit att det aktuella fordonet tillhör den registrerade ägaren, förutsätts ha gjort en sedvanlig prövning av vad som ska anses vara beneficium innan fordonet utmäts. Teoretiskt sett kan ju fordonet i en sådan situation utgöra beneficieegendom. Om funnit att fordonet ska utgöra beneficium kan fordonet inte utmätas. Fordonet kan därefter inte heller tas i anspråk av eftersom fordonet befunnits tillhöra gäldenären. Om däremot funnit att fordonet inte ska anses vara beneficieegendom finns det inget som hindrar att fordonet utmäts. Om fordonet inte tillhör den registrerade ägaren, blir situationen en annan. Då kan, om förutsättningarna för ianspråktagande i övrigt är uppfyllda, fordonet i stället tas i anspråk. Om fordonet inte tillhör den registrerade ägaren, kan ju fordonet i förhållande till denne aldrig utgöra beneficieegendom. Huruvida fordonet i denna situation skulle utgöra beneficium i förhållande till den civilrättslige ägaren är inte något som vare sig kan eller ska pröva i målet mot den Prop. 2013/14:176 registrerade ägaren. Om situationen är sådan att det pågår två samtidiga utsökningsmål, ett mot den registrerade ägaren och ett mot den civilrättslige ägaren, kommer det beslut som fattas först att ha företräde. Om det exempelvis i målet mot den registrerade ägaren beslutats om ianspråktagande av ett fordon innan det i målet mot den civilrättslige ägaren fattats ett beslut om utmätning, kommer beslutet om ianspråktagande att ges företräde framför utmätningsbeslutet och vice versa. I utsökningsmålet mot den registrerade ägaren kommer reglerna om beneficium inte att beaktas vid beslut om ianspråktagande. I utsökningsmålet mot den civilrättslige ägaren kommer emellertid reglerna om beneficium att tillämpas som vanligt vid beslut om utmätning. Att reglerna om beneficieskydd inte kommer att tillämpas vid beslut om ianspråktagande i ett mål mot den registrerade ägaren kommer, enligt regeringens mening, inte i konflikt med att reglerna om beneficieskydd alltjämt kommer tillämpas vid utmätning i ett mål mot den civilrättslige ägaren.