rfr · H10WRFR20 · 2014-06-27 00:00:00 — Jag tänkte låta inleda med hur man kanske kan definiera kultur och tillgänglighet. , : Inom , precis som hos många andra som är representerade här , har arbetet med tillgänglighet till konst och kultur pågått . Våra erfarenheter liknar säkert varandras. Arbetet med tillgänglighet måste ständigt återerövras, vidmakthållas och utvecklas. Till detta krävs en utvecklad och diskuterad människosyn och kunskapssyn där inte minst nyckelord som mångfald och delaktighet är av centralt värde. Mångfalden och delaktigheten måste leva inom alla samhällssektorer och förstås inom kulturområdet, särskilt inom civilsamhället, föreningslivet, folkbildningen, konstnärliga grundutbildningar och högre utbildningar och inom det professionella kulturlivet. Vi har gått från en utveckling från att personer med funktionsnedsättning inte var eller inte fick vara synliga i samhället till att vi glädjande nog ser en ökad aktivitet inom kulturområdet med verksamheter som tar sikte på att ge möjligheter för personer med funktionsnedsättning att utöva sitt konstnärskap. finns det ett flertal exempel, inte minst inom scenkonsten som vi fick ta del av, där konstnärer med funktionsnedsättning är verksamma och efterfrågade både nationellt och internationellt. Inom konsten och kulturområdet i stort finns också många verksamma konstnärer med icke synliga funktionsnedsättningar, som adhd, Aspergers och autism. Konsten är, när den är som bäst, i sig inkluderande och ger en person möjlighet att använda och utveckla sin kreativitet, originalitet och särprägel i utforskandet av konsten. Detta är någonting som alltför sällan lyfts fram och diskuteras men som är en nog så viktig del för konstens utveckling. Detta faktum rimmar väl med de nationella kulturpolitiska målen om att konsten ska vara en dynamisk och obunden kraft i samhället med yttrandefriheten som grund. Det kan inte nog betonas att kraften och källan till kreativitet ofta har sin grund utanför . Det finns enligt bedömning ett mycket stort intresse och engagemang för frågor som berörs i den uppföljande rapport om tillgänglighet inom kulturen som presenteras här . I den kreativa och kulturella sektor som verkar inom finns många av de innovatörer och aktörer som både beskriver och gestaltar den samtid vi lever i. I de olika regionerna runt om i skapar de upplevelser och olika konstnärliga uttrycksformer, redskap som både bidrar till framtidstro och kan initiera näringsverksamhet. Jag tror att det är många fler som vill vara med i förverkligandet av funktionshinderspolitiken. Kreativt tänkande människor skapar också, när det är som bäst, en demokratisk medvetenhet. Vår tid präglas av för demokratin betydelsefulla ställningstaganden. Konsten är i detta sammanhang en dynamisk, utmanande och obunden kraft för hävdande av mänskliga rättigheter och yttrandefrihet. Funktionshinderspolitiken, det vi särskilt ska diskutera här , är en viktig hörnsten där kulturpolitiken på allvar tagit plats som aktör inom flera politik- och samhällsområden, som den enskilde individens behov av att bli sedd, hörd och respekterad är det som ska stå i centrum för politikens genomförande och förverkligande. Per Lodenius (C): Då vill jag vända mig till , dansare i Danskompaniet Spinn. Du är inte bara dansare, , utan har också en annan profession, du är även designer. Hur ser du på den breda kunskapen när det handlar om kultur och tillgänglighet utifrån den rapport som har kommit? , Danskompaniet Spinn: började jag arbeta i Danskompaniet Spinn, som är första integrerade danskompani, det vill säga att där jobbar både personer med funktionsnedsättningar och personer utan funktionsnedsättningar tillsammans. Att jag kom att arbeta där har sin grund i att jag är förlamad från bröstnivå och använder mig av en rullstol. Detta har givit mig ett perspektiv på omvärlden som jag aldrig annars skulle ha fått, en hjärna med en helt annan vilja än min kropp, en vardag som innebär planering, tålamod och en stor portion av envishet. Tillgänglighet för mig innebär ett flöde, ett flöde i sättet att röra mig. Da- gar utan hinder kan finnas kvar som minnen. till exempel när jag tog mig ned från hotellets lobby var det en lång ramp i stället för en trappa. Det var kanske ramp där alla tog sig fram. Det är en sådan sak som gör att man känner en positiv vilja inför dagen. Det som stör mig allra mest är platser där man har gjort en tillgänglighetsanpassning, gjort en bock i protokollet, avhjälpt hinder. Man har läst en rapport och gjort det som anses vara bra, men man har inte insikten om vad som behövs, utan man kanske har monterat en ramp. Man lägger två stålramper i mitten av en trappa som är kanske var. Där tänker man att alla med rullstol ska ta sig fram, oavsett om man har en elektrisk stol, en stol eller en helt annan stol. Det är det som gör att jag kan få ont i hjärtat. Det är någonting som ska fungera för mig, men där jag ändå inte kan ta mig fram. Det kan också komma ned till en så grundläggande sak som en fungerande toalett. Det är någonting där arbetet i Spinn har utgjort en väldigt stor del. Det är något som man inte alls vill ska hindra det konstnärliga arbetet. Till exempel finns det ofta toaletter som är anpassliggjorda men som används som lager så att man får börja med att flytta ut till exempel mjölkkartonger. Jag var på en skola där man hade placerat alla mjölkkartonger, gamla möbler och olika saker där. Hur ska man kunna börja när man inte ens vet att man kan gå på toaletten? Man hänvisas ofta till bakvägar, omvägar och sopingångar. Men man kan också tänka på ett helt annat sätt. Att vi är här , att jag sitter här från ett integrerat danskompani är en stor sak. Mycket har förändrats; det här tror jag inte hade hänt eller kanske ens . Att vi inspireras av andra länder, till exempel som har kommit oerhört långt inom scenkonsten när det gäller att integrera det för alla, tycker jag är ett väldigt stort steg. Men det finns mycket kvar att göra. Per Lodenius (C): är alltså en professionell kulturskapare inom både design och dans. Men alla är inte utövande, utan det finns konsumenter av kultur, om man nu får använda det uttrycket. Med tanke på det som vi i rapporten kallar för för kan man fråga: Har alla samma möjligheter att ta del av kultur? Hur ser ni på Lika Unika på det, ? , Lika Unika: Jag ska börja med att tacka för inbjudan och för den fina rapport som vi har fått men som jag inte riktigt har hunnit läsa , men det känns verkligen bra. Jag vill berätta lite kort om Lika Unika som alla kanske inte känner till. var det ett antal förbund som alla berörs mycket av den aktuella fråga som diskuteras här, nämligen Förbundet , , där jag själv är ordförande, och Ungdomar, , och . Det är de som är Lika Unika. Vi är de som har jobbat väldigt mycket för för-perspektivet. Vi bildade Lika Unika för att i första hand ha ett enda mål, och det är värna våra mänskliga rättigheter. Då är av- och med-perspektivet ett absolut måste. Det finns en tendens till att vi fortfarande fastnar i för-begreppet. Men som var inne på har det för många av våra grupper ändå gått framåt, inte minst för gruppen hörselskadade. Men jag tror att det gäller generellt. Som beskrev är det så att många rörelsehindrade kanske skulle kunna ta del av kulturen som mottagare, men då är det så mycket annat som inte funkar och som är förnedrande. Till exempel kan man inte gå på toalett. För många andra grupper handlar det om att man inte, trots allt som görs, kan ta det till sig. Jag kan inte låta bli att kommentera ändå vårbudgeten, som presenterades i går. Jag tror att vi alla har oerhört svårt att hitta något i vårbudgeten som kommer att föra de här frågorna framåt. Inom mitt eget område har vi önskat att regeringen skulle göra en satsning på digitaliserad direkttextning. Jag tror inte att det fanns med i går heller. Det är bra om regeringen gör mer än vad den gör. Det är oerhört viktigt ur perspektivet mänskliga rättigheter att gå från för-rollen och få med allihop. Avslutningsvis vill jag säga att många av våra organisationer bildades för att det över huvud taget skulle skapas möjligheter för oss med olika funktionsnedsättningar att i vår lilla krets utöva en rad kulturaktiviteter. kräver vi att få vara med i de normala sammanhangen. Per Lodenius (C): kommer från Handikappförbunden där hon är styrelseledamot. Vi hörde här om för-perspektivet, om kultur för. Vi talar ofta om kultur som någonting man ska uppleva. Men i rapporten heter det också med och av. Vi hörde som är professionell kulturskapare. Hur ser det ut för kultur och tillgänglighet när det handlar om med och av? , Handikappförbunden/HSO: Det är viktigt med med och av, att gå från synsättet att vara patient till att vara medborgare, den demokratiska omvändningen i det avseendet. Vi i Handikappförbunden representerar nästan 40 olika förbund. Det är klart att det är väldigt olika om man sitter i rullstol eller om man är autistisk. Många av funktionsnedsättningarna syns inte precis men finns ändå. Adelsohn var inne på att det var mellan , men låt oss säga för att vi inte ska överdriva. Vi ska delta i samhället på lika villkor, alla. Det gäller väldigt mycket också på kulturområdet, och därför tycker vi att det är ett fantastiskt bra initiativ från kulturutskottet. Ingen vågar väl säga att det är bra, för det finns så mycket kvar att göra. Och självklart finns det mycket kvar att göra, men det finns det ju i alla delar av samhället. Det här bygger på om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Funktionshinder uppstår först när samhället inte fungerar i mötet med den enskilda människan. Då menar jag att man som politiker har möjligheten att fixa den verktygslåda som det handlar om, det vill säga lagstiftning, ekonomiska styrmedel och sådant, för att riva hindren. Men vi behöver också, för att vi ska ha nytta av verktygslådan, hantverkare som använder verktygen. De här hantverkarna är, som jag ser det, ämbetsmännen hos de statliga myndigheterna, de som finns i kommunerna och landstingen. Det kan naturligtvis också vara företag, organisationer och enskilda personer. Alla de olika aktörerna är viktiga på sitt sätt. Vi har pratat om tillgänglighet. Det handlar om tillgänglighet till skapande, till att lyssna av eller vad det nu är. Min erfarenhet är att vi ofta fastnar när det gäller ordet tillgänglighet i den fysiska tillgängligheten. Det handlar om så mycket mer, typ så enkla saker som öppettider, möjlighet att läsa en text eller att höra ett musikstycke eller att läsa en skylt. Ett bättre ord är faktiskt användbarhet, tycker jag. Därför tycker vi att vi måste satsa mer i samhället totalt sett, generellt, på universell utformning i den fysiska miljön, men det gäller också program och tjänster som är bra direkt när de byggs eller när programmen kommer till. Det innebär att det kanske blir en aning dyrare första året, men blir det otroligt mycket mer samhällsekonomiskt lönsamt om vi kan vända på synsättet. Det är nu vi myntade begreppet enkelt avhjälpta hinder. Jag kommer ihåg att man i början sade: Men det kommer inte att gå, det är för svårt och det kostar för mycket. Vi tänkte inte på det. Det var mycket Vi tänkte inte på det. Det handlar om att förändra normperspektivet, menar vi. Vi behöver en synvända. Det finns till och med inskrivet i FN:s konvention att man ska bekämpa stereotypa uppfattningar och höja medvetenheten om kapaciteten hos och bidrag från personer med funktionsnedsättning. Så står det i FN:s konvention, och det är precis på pricken vad det handlar om. Det här är ett demokratiskt uppdrag, ett helhetsuppdrag, men naturligtvis också ett specifikt uppdrag till kultursektorn, som är en viktig del i demokratiuppbyggnaden. Jag tror att vi måste akta oss för stuprörslösningar; vi måste betona helhetsperspektivet mycket mer än vad vi har gjort. Det innebär till exempel att hur bra drivkraft panelen än är, så är det rätt många som inte ryms inom den. Det är barn, personer med psykisk ohälsa, med kognitiva funktionsnedsättningar och så vidare. Vi behöver bredda den typen av uppföljningar. När det gäller helhetsperspektivet är det viktigt att vi kommer från stuprören även inom andra samhällsområden. Det gäller assistansfrågan, utbildningsområdet och rätten till försörjning. Vi vet att människor med funktionsnedsättning är fattigare än andra. Det kostar pengar att gå på ett museum, och det kostar pengar att ha med sig en ledsagare. Det är ett reellt hinder. Hur ska man då göra? Det finns ett antal experter på området. Jag tycker att man ska involvera dem, det vill säga dem som har ett eget funktionshinder. Det är de som är de verkliga experterna. Därför är det viktigt att man stöder användarinitiativ så att det inte blir någon expert med fina Powerpointpresentationer som man låter sig charmas av. Vi vet att det ger både snabbare och mer hållbara resultat om man lyssnar på dem som har egen erfarenhet. Jag vill nämna en sak som vi drabbats av , och det gäller Allmänna arvsfonden, vars uppgift i grunden är att befrämja goda idéer i projekt som kommer från användarna. har det mer och mer kommit att handla om att man måste ha samarbete med den offentliga sektorn. Jag kan i och för sig förstå att det hänger ihop med att man vill ha långsiktighet. Men det har lett till att väldigt många av våra organisationer nu ser mer begränsningar än möjligheter. Det här tror jag att man måste förändra och låta idéerna flöda. Ett verksamt medel, ett verksamt verktyg, är pengar. Det är ett bra styrmedel. Om det sedan är staten eller kommuner som fattar beslut om bidrag eller gör en upphandling är det bra att villkora det till att man måste tänka på tillgängligheten till kultur. Då tar det skruv, och det vet vi från många andra områden. har lyckats bra med det. har gjort jättebra insatser på området. Vi ser att det jobb som pågår är viktigt och bra, och det kan få flöden ut på andra stuprörsområden. Det handlar om demokrati och bättre samhällsekonomi i grunden. Man måste tänka lite utanför boxen och tänka lite mer långsiktigt. Jag ska avsluta med ett medskick med att citera igen: Konventionsstaterna ska vidta ändamålsenliga åtgärder för att personer med funktionsnedsättning ska få möjlighet att utveckla och använda sin kreativa, artistiska och intellektuella förmåga, inte endast i eget intresse, utan även för samhällets berikande. Per Lodenius (C): använde ord som användbarhet, vända på synsättet och nämnde att man tidigare sade: Vi tänkte inte på det. Vi har lyssnat på organisationer och på professionen, och tänkte jag att vi skulle in på myndighetssidan. Jag vänder mig till från , som delar ut pengar till institutioner. Om jag har förstått det rätt är ett kriterium att det ska vara tillgänglighet för att bidrag ska delas ut. Hur ser det egentligen ut med den här tillgängligheten när pengarna delas ut? , : Jag tänker komma till det, men jag vill först av allt – vi har läst rapporten – från tacka kulturutskottets uppföljnings- och utvärderingsgrupp för ett väldigt bra arbete. Det är framsynt och viktigt att kulturutskottet beslutat göra den här uppföljningen och utvärderingen. Rapporten har lyckats fånga in flera väsentliga aspekter och perspektiv på hur tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning ser ut inom kulturområdet. delar flera av de slutsatser som man i rapporten har kommit fram till. Mycket av förverkligandet av de frågor som rapporten tar upp sker på lokalt och regionalt plan. Därför måste förstås orden i rapporten omsättas i konkret handling. Jag kommer till på vilket sätt medverkar i det. är det viktigt att poängtera att ansvaret för delaktighet och tillgänglighet är ett ansvar som delas av lokal, regional och nationell nivå. Rapporten lyfter till exempel fram Handisams undersökning att av kommunerna ställer krav på delaktighet och tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning när de ger bidrag till kulturföreningar. Vi kan från här förmedla den absolut goda nyheten om att vårt första delmål har uppfyllts vad gäller bidrag till landets kulturinstitutioner. Det är ett mål som säger att samtliga kulturinstitutioner som får statsbidrag ska ha en handlingsplan för tillgänglighet . Det har vi kopplat till vår bidragsgivning. Det är ett villkor för bidragsgivningen. Det är, precis som har sagts här tidigare, oerhört fungerande. Man kan säga att det var en viss eftersläpning. Man kanske inte trodde att vi menade allvar. Så sent som i går fick vi in den sista planen. Jag sade också att vi skulle sitta här i och inte ville skämmas för en enda verksamhet. Det är ett slags hygienfaktor, skulle jag vilja säga, när det för vår del gäller den metod kring kultursamverkansmodellen som vi har fått ett särskilt ansvar för och uppdrag att genomföra. Jag vill återkomma till det. Rapporten lyfter fram att det är viktigt att myndigheter och andra aktörer möjliggör en fortsatt långsiktig verksamhet för utvecklingsprojekt som visar sig vara framgångsrika i tillgänglighetsarbetet. Allmänna arvsfonden har här lyfts fram som en viktig aktör, som har helt andra möjligheter än att finansiera utvecklingsprojekt för den civila sektorn. Rapporten beskriver också samrådsförfarandet. Det finns ett samråd mellan och och de centrala funktionshindersorganisationerna. Vi kan se att de synpunkter som lyfts fram där får genomslag i vår verksamhet. Vi tycker att det är viktigt för oss i myndigheterna. Vi ser på samrådet som en möjlighet för oss att vässa och kvalitetssäkra vårt arbete och kunna arbeta med frågorna på ett strategiskt sätt gentemot kulturlivet. Den enskilt viktigaste frågan i samrådet fram till har handlat om införandet av kultursamverkansmodellen som metod för att nå målet med funktionshinderspolitiken. Detta har som sagt visat sig vara mycket framgångsrikt. Jag ska kort berätta hur det har gått till. har av regeringen fått uppdraget för införandet av kultursamverkansmodellen och är ordförande i kultursamverkansmodellens samverkansråd, där , , , länsstyrelserna genom i , , , och ingår. tar del av såväl de kulturplaner som kommer från regionerna som den årliga uppföljningen av den regionala kulturverksamheten och ska främja en statlig helhetssyn på den regionala kulturverksamheten. De tre delmål som har fått i uppdrag att genomdriva 2011– 2016 har alltså kopplats till besluten om statlig finansiering till den regionala kulturverksamheten i kultursamverkansmodellen. ser att detta är en mycket stark framgångsfaktor i arbetet med målsättningarna. Vi har täta dialoger med regioner och landsting om hur man ska arbeta med tillgänglighetsfrågorna och följer också upp hur frågorna beskrivs i kulturplaner och relaterad verksamhet. Ett annat kriterium för regionernas verksamhet är att de ska samråda med civilsamhället när de tar fram kulturplanerna. I detta inräknar naturligtvis bland annat funktionshindersorganisationerna. Jag vill ändå i det sammanhanget säga att det tar tid innan man hittar de kontakterna på ett optimalt sätt. Trots att uttrycker att utvecklingen går för långsamt – för det finns mycket att göra – finns det väldigt mycket positivt arbete som går starkt framåt. Som jag sade inledningsvis kan vi förmedla den goda nyheten om att delmålet faktiskt har uppfyllts. var delmålet förstås inte uppfyllt, men pengar, morot och piska fungerar alldeles utmärkt. Frågan om digitalisering har varit uppe. Kulturministern tog också upp den. Den är en viktig framtidsfråga. Den skapar inte per automatik tillgänglighet, men den kan absolut användas i olika sammanhang. Vi tog med oss ganska många exemplar av den rapporten som ni kan ta del av. Den behöver vi diskutera vidare. För att kunna leva upp till målen i regeringens funktionshinderspolitik till 2016 och de nationella målsättningar om tillgängliga webb- och e-tjänster som ska uppnås är vår bedömning att det behövs starka informations- och kompetensutvecklingsinsatser runt omkring i landet. Det ser vi som oerhört viktigt i relation till det som handlar om vårt arbete med kultursamverkansmodellen. Därutöver finns det en stor sektor som är fria kulturutövare, som också ska ingå i arbetet. Det är ett stort mobiliserande, men det är mycket viktigt vilka signalvärden som kommer från kulturutskottet i det här arbetet. Där har ni gjort ett stort arbete . Per Lodenius: Det låter mycket positivt. Det har varit lite om inte jubel så i alla fall en del ryggdunkningar från panelen när det gäller vad man har åstadkommit inte minst inom . , utredare från Handisam! Du har lite mer överblick över hela området när det gäller myndigheter och de delarna. Hur ligger kulturen till egentligen i jämförelse med andra områden när det gäller tillgängligheten? , Handisam: Jag vill börja med att tacka för inbjudan och för en utomordentlig rapport – välskriven, heltäckande och spännande att läsa. När de 22 strategiska myndigheterna rapporterar har vi i Handisam på oss, och sedan kommer Hur är läget 2012? Hur är läget 2013? och därefter Hur är läget 2014? I rapporten skrev vi precis det kulturministern refererade till tidigare, att kulturområdet är lite grann av en shining star bland de tio samhällsområden där de 22 strategiska myndigheterna befinner sig. Men är det viktigt att slå fast att det finns oändligt mycket kvar att göra även inom kulturområdet. gjorde vi bedömningen att man på kulturområdet skulle kunna nå delmålen till 2016 på ett helt annat sätt än inom de andra områdena. Ett delmål av tre har, som nämnde , uppfyllts. gör vi antagligen bedömningen att vi är lite mer pessimistiska till att når de två andra delmålen, såvida man inte gör precis det nämnde, en ganska omfattande informations- och kompetenshöjning kring vad ett enkelt avhjälpt hinder innebär enligt och vad tillgängliga e-tjänster egentligen är, vilka standarder man ska följa. Där krävs det ganska mycket fart. – om jag uppehåller mig vid dem först – är duktiga på att följa upp. Vi har fått en mycket klar bild av läget. Då ser vi också bristerna på ett sätt som vi inte riktigt kan se lika bra inom fält. har brutit ned sina delmål. Det är bra, och kommer vi antagligen att ha en mycket mer preciserad bild även där. har inte, som man påtalar, möjligheten att villkora sina bidrag på samma sätt som gör med sina statsbidrag. Det hade varit önskvärt att man hade kunnat lägga på det beträffande de stora anslag som fördelar, inte som ett adderat perspektiv, för då blir det extra jobbigt, utan som ett integrerat perspektiv, ett funktionshindersperspektiv – då blir det inte jobbigt. ska också ha stort beröm för att man har utvecklat sin bevarandesyn. Det är inte förbjudet att förändra kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Det är förbjudet att förvanska den. Det är en mycket viktig skillnad. Det har varit många missuppfattningar runt om i landet kring att man inte får göra förändringar i fastigheter. Många kulturverksamheter pågår ju i äldre fastigheter. Prata med representanter här , så tror jag att de kommer att bekräfta vad jag säger. har också tillsammans med oss och gjort en handbok kring hur man kan arbeta med tillgänglighet i skyddade utomhusmiljöer. Den typen av material råder det stor brist på. Vad som finns inom det här området är i första hand Handisams Riv hindren, med riktlinjer för tillgänglighet för statlig verksamhet. De är skrivna så att de ska fungera inom all statlig verksamhet. Det gör att det blir en viss generell nivå på dem. Här finns inget om tillgängliga utställningstexter, ingenting om hur man gör i en teater eller hur det ska fungera på ett bibliotek. Här behövs det mycket mer preciserade råd och riktlinjer kring vad tillgänglighet innebär inom kulturområdet, alltså på det sätt som har arbetat. Det behövs också mycket tydligare resultatbedömningar, det som lyfts fram i rapporten. Det gäller alla de här samhällsområdena. Där är just väldigt framåt och lite före, genom att man tittar mycket på effektmätningar. Det är väldigt mycket aktivitetsrapporter: Vi har gjort det här och det här. Men vad har det lett till? Har personer med funktionsnedsättning faktiskt märkt att det har gynnat dem?