urf · H1A5URF1 · 2014-01-22 00:00:00 — Revisorerna framhöll i granskningsrapporten att reglernas tillämpning innebär en risk för att kostnaderna belastade fel år. I rapporten rekommenderades att tillämpa reglerna i 4 kap. 2 a § ersättningslagen fullt ut på så sätt att en ledamot som lämnar in en reseräkning senare än efter resan inte ska få ersättning. 4.2.2 Motiven till dagens bestämmelse Systemet med reseräkningar bygger på att de lämnas in regelbundet. Administration och utbetalning av ersättningarna ska kunna ske i nära anslutning till tjänsteresor och förrättningar (se riksdagsstyrelsens förslag, 2000/01:RS3). Reseräkningar som kommer in till långt efter det att en förrättning har avslutats kräver särskilda administrativa rutiner vid sidan av det databaserade reseräkningssystemet. För sent inkomna reseräkningar orsakade enligt riksdagsstyrelsen inte sällan budget- och redovisningsproblem. Av såväl administrativa som budget- och redovisningstekniska skäl bör enligt styrelsen alltså den tid under vilken reseräkningar ska lämnas in begränsas. till 4 kap. 2 a § ersättningslagen infördes i samband med lagändringen. Föreskriften innebar att en reseräkning som hade lämnats in senare än från det att resan eller förrättningen avslutades skulle handläggas i särskild ordning. Efter det att resehanteringssystemet Tur & Retur hade införts fanns det inte något behov av att reseräkningarna hanterades i särskild ordning, och tillämpningsföreskriften togs bort . 2013/14:URF1 4 NÅGRA FRÅGOR SOM ÖVERSYNEN HAR AKTUALISERAT Det finns ingenting som tyder på att avsikten med 4 kap. 2 a § ersättningslagen skulle vara att anspråk som kommer in senare än efter resan eller förrättningen inte ska betalas ut eller att den rätt som ledamoten har skulle falla bort. Tvärtom fanns det tidigare en tillämpningsföreskrift till bestämmelsen som innebar att en reseräkning som hade lämnats in senare än skulle handläggas i särskild ordning. Utredningen gör därför bedömningen att bestämmelsen om att en reseräkning ska lämnas ska betraktas endast som en ordningsregel och inte som en bestämmelse som innebär att ledamöterna förlorar sin rätt till ersättning. Om reseräkningar lämnas in , leder det till administrativt merarbete. Det finns därför ett berättigat intresse av att en reseräkning lämnas i nära anslutning till resan eller allra senast efter resan eller förrättningen. I första hand måste dock detta ses som en ordningsfråga. Det skulle föra alltför långt att införa regler som innebär att ledamoten på grund av förseningen förlorar sin rätt att få ersättning för resekostnader som har varit befogade och som har uppkommit inom ramen för uppdraget som riksdagsledamot. Det finns därför inte tillräckligt starka skäl för att ändra dagens bestämmelse om reseräkningar. Det bör även vara fråga om en ordningsregel, även om det finns skäl att påminna om betydelsen av att den verkligen följs. 5 Möjligheter till vidareutbildning Riksdagsledamöter har möjlighet att få stöd till olika former av vidareutbildning. anordnar en introduktion för ledamöter som börjar sitt uppdrag, och som ett led i utövandet av ledamotsuppdraget erbjuds ledamöterna språkundervisning och en kurs i ledarskapsutveckling. Stödet är inte författningsreglerat. Utredningen har fått i uppdrag att överväga vilka utbildningsinsatser bör erbjuda riksdagsledamöterna och hur stödet ska regleras, till exempel när det gäller organisation och finansiering. 5.1 Dagens utbud av stöd till vidareutbildning I dagligt tal handlar vidareutbildning om höjning av en redan förvärvad utbildning hos anställda i ett företag eller hos en myndighet. Det kan därför diskuteras om den introduktion som erbjuds nyvalda ledamöter, där information lämnas om uppdragets innehåll och arbetet i , kan innefattas i det som vanligtvis betraktas som vidareutbildning. Den information som ges under introduktionen underlättar emellertid för en ledamot att genomföra sitt uppdrag och att använda sitt kunnande i riksdagsarbetet. Introduktionen kan på så sätt sägas utgöra en del av den utbildning som ledamöterna behöver . Utredningen har därför valt att inkludera introduktionen i det stöd till vidareutbildning som behandlas i detta kapitel. Stöd till ledamöternas vidareutbildning erbjuds även av partikanslierna. lämnar ett bidrag till partigruppernas kanslier som ska användas till utbildning och fortbildning i språk. uppgick bidraget till sammanlagt och det fördelades i proportion till antalet mandat i . Om en partigrupp inte har använt hela sitt stöd när året är slut ligger den resterande delen kvar för användning . Stödet förnyas inte innan det föregående årets stöd har använts eftersom det inte ska vara möjligt att samla stöd från . Stödet till språkutbildningar via partigruppernas kanslier omfattas dock inte i sig av utredningens uppdrag. Ut- redningen ska dock uppmärksamma eventuella gränsdragningsproblem mellan stöd till den enskilda ledamoten och stöd till partigrupperna. Denna fråga behandlas i avsnitt 3.5. Utredningen kommer i övrigt att behandla bara de stödåtgärder som ges av . 5.1.1 Introduktion till arbetet i Efter ett val erbjuder nya riksdagsledamöter en introduktion i kammarens arbete, den interna servicen, de ekonomiska villkoren och den tekniska utrustningen. I samband med introduktionen får ledamöterna en informationspärm med mer detaljerad information om reseregler, regler för 2013/14:URF1 5 MÖJLIGHETER TILL VIDAREUTBILDNING teknisk utrustning, regler om utnyttjande av arbetsrum och övernattningsbostäder, information om partistöd med mera. Denna information lämnas även till den som är ersättare för en ledamot. 5.1.2 Utbildning i språk kan ledamöterna få stöd till bland annat språkutbildning. upphandlar intensivkurser för ledamöterna i engelska och franska. Kurserna hålls både i och utomlands. anordnades intensivutbildningen i (engelska och franska), i och (engelska) och på (franska). Under valår hålls ingen språkutbildning för ledamöterna. Partierna bestämmer själva vilka ledamöter som ska delta, och platserna fördelas efter antalet mandat. erbjöds totalt 50 ledamöter språkutbildning utomlands. ger ett bidrag till partikanslierna så att även utbildning i andra språk eller fortbildningar i engelska och franska kan erbjudas ledamöterna. Bidraget fördelas mellan partierna efter mandat i . Den totala kostnaden för den språkutbildning som anordnas genom förvaltningens försorg och via partikanslierna redovisas i tabell 5.1. Tabell 5.1 Kostnad för språkutbildning åren 2006–2011 kostade den språkutbildning som erbjöd ledamöterna utomlands och utgick för intensivkursen i . uppgick bidraget till partikanslierna till . 5.1.3 Kurser i ledarskapsutveckling Stöd ges till ledarskapsutveckling genom försorg. Kurser i ledarskapsutveckling anordnades av talmannen , och varje kurs består av fyra utbildningstillfällen. Stödet erbjuds de ledamöter som har någon form av arbetsledande ställning i , till exempel som gruppledare, ordförande eller vice ordförande i något av utskot- 5 MÖJLIGHETER TILL VIDAREUTBILDNING 2013/14:URF1 ten eller i andra riksdagsorgan. Platserna fördelas proportionerligt till de olika partierna. 5.2 Omställningsstöd för riksdagsledamöter överlämnade betänkandet Omställningsstöd för riksdagsledamöter (2012/13:URF1) till riksdagsstyrelsen. Be- tänkandet innehöll förslag till åtgärder som syftar till att underlätta för ledamöter som lämnat uppdraget i att återgå till yrkesverksamhet. Förslaget har remitterats och lämnade riksdagsstyrelsen framställningen Omställningsstöd för riksdagsledamöter (2012/13:RS7) till varefter beslutade om betänkandet Omställningsstöd för riksdagsledamöter (2013/14:KU3) (förslaget har antagits av , rskr. 2013/14:5). Förslagen omfattar stöd i form av bland annat rådgivningsinsatser och kompletterande utbildning för ledamöter som lämnar ledamotsuppdraget. Nedan följer en redogörelse över de förslag i riksdagsstyrelsens framställning som är av betydelse för utredningens arbete med ledamöternas vidareutbildning. 5.2.1 Behovet av stöd för övergång till arbetslivet I framställningen till föreslog riksdagsstyrelsen att en ledamot som lämnar ledamotsuppdraget och som inte har fyllt ska erbjudas ett stöd för att övergå till yrkeslivet. Stödet föreslogs bestå av rådgivningsinsatser och kompletterande utbildning. Förslagen lämnades mot bakgrund av att det kan ha förflutit sedan ledamoten utövade sitt tidigare yrke och att en återgång till ett yrke som den före detta ledamoten har utbildats för eller har varit verksam inom som regel kräver att kompetensen uppdateras. föreslogs ansvara för att den tidigare ledamoten får ett sådant stöd. Enligt förslaget bör förvaltningen endast administrera stödet. För de egentliga stödinsatserna svarar i stället, enligt förslaget, de befintliga trygghetsstiftelserna eller företag som tillhandahåller sådana tjänster och som förvaltningen har ingått avtal med. Riksdagsstyrelsen föreslog att innehållet i stödet ska regleras i avtal som förvaltningen ska träffa med dem som anordnar stödet. För att stödet vid en övergång till arbetslivet ska fungera så effektivt som möjligt, bör enligt styrelsen flera typer av åtgärder användas för att bistå den avgångne ledamoten i försöken att hitta ett arbete. Stödet föreslogs innefatta vissa möjligheter till utbildningsinsatser av den omfattning som är ett vanligt inslag i trygghetsstiftelsernas program för aktiva åtgärder. utbildningsinsatser i syfte att ge ny formell kompetens förutsattes inte ingå i stödet. 2013/14:URF1 5 MÖJLIGHETER TILL VIDAREUTBILDNING var det inte lämpligt att genom lagstiftning låsa fast innehållet i stödet, som i stället borde utformas av i samråd med de organ som ska tillhandahålla stödet i praktiken. Riksdagsstyrelsen angav att det fick förutsättas att de anordnare som anlitas har de verktyg som behövs för ett effektivt och meningsfullt stöd. Det stöd som tillhandahålls via erbjudande borde enligt förslaget följa de principer för vuxnas lärande och kompetensutveckling inom arbetslivet som tillämpas inom de programverksamheter som anordnas av trygghetsstiftelserna med flera. Stödåtgärder för övergång till arbetslivet föreslogs vara skattefria för de ledamöter som tar emot erbjudandet, och en sådan bestämmelse skulle enligt riksdagsstyrelsen införas i inkomstskattelagen. 5.3 Överväganden och förslag Utredningens förslag: får erbjuda ledamöterna en introduktion till uppdraget som ledamot av . Introduktionen ska vara inriktad på arbetsformerna i . får erbjuda ledamöterna språkutbildning och ledarskapsutveckling. får även erbjuda ledamöterna stöd för annan vidareutbildning inom ramen för uppdraget som ledamot av . Att ansvaret för stödet till vidareutbildning vilar på förvaltningen ska framgå av lagen (2011:745) med instruktion för . Utredningens bedömning: bör i samråd med ledamotsråd utforma innehållet i stödet till vidareutbildning för ledamöterna. bör löpande utvärdera ledamöternas behov av vidareutbildning. 5.3.1 Behovet av vidareutbildning Riksdagsuppdragets innehåll och ledamöternas situation skiljer sig från vad som gäller i samhället i övrigt. Ledamöterna ska företräda folket i de beslut som fattar. Uppgifterna i uppdraget består bland annat i att delta i arbetet i kammaren, i utskotten och i andra riksdagsorgan. Arbetet innebär vidare att skriva motioner och interpellationer, ställa frågor samt utarbeta reservationer och särskilda yttranden. En stor del av uppdraget utgörs även av arbetet i den egna partigruppen. Uppdraget som riksdagsledamot är speciellt. Ledamöterna är inte anställda av utan är uppdragstagare, vars ekonomiska villkor regleras i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen). Det går inte att förutsätta att alla nyvalda ledamöter känner närmare till hur arbetet i bedrivs eller vilka rättigheter och skyldigheter en ledamot 5 MÖJLIGHETER TILL VIDAREUTBILDNING 2013/14:URF1 Mot bakgrund av riksdagsuppdragets särdrag anser utredningen att det finns skäl för att även fortsättningsvis erbjuda ledamöterna en introduktion som behandlar uppdragets innehåll och villkor samt den rättsliga reglering som omger uppdraget. Den introduktion som anordnar bör därför finnas kvar och ha fokus på arbetsformerna i riksdagsuppdraget, regleringen av villkoren för uppdraget och vad som gäller i olika frågor, till exempel om jäv och andra intressekonflikter. Dagens samhälle internationaliseras i allt större utsträckning, bland annat genom . Till följd av internationaliseringen hanterar ledamöterna allt fler internationella aspekter inom olika politikområdena. EU-frågor och internationella kontakter utgör en integrerad del i den dagliga politiska verksamheten. Denna utveckling förutsätter att ledamöterna har eller tillägnar sig goda kunskaper i språk. Ledamöterna kommer från olika bakgrund både i fråga om ålder, utbildning och tidigare yrkeslivserfarenhet. Detta innebär att ledamöterna har varierande språkkunskaper. Mot bakgrund av vikten av att riksdagsledamöter kan uttrycka sig väl i tal och skrift även på andra språk än svenska anser utredningen att det är av väsentligt intresse att ledamöterna även i fortsättningen erbjuds språkutbildning. anordnar kurser i ledarskapsutveckling för de ledamöter som har en ledande position inom , dess myndigheter och organ. Det är viktigt att kunna tillgodose dessa ledamöters behov av att utveckla sina ledaregenskaper, bland annat i form av att kunna sätta tydliga mål, genomföra förändringar, coacha medarbetare, ha svåra samtal med medarbetare, ge feedback, förstå grupprocesser och hantera konflikter. Även riksdagsverksamheten i stort gagnas av att det finns duktiga och engagerade ledare. Utredningen anser därför att ledarskapsutveckling även fortsättningsvis bör erbjudas ledamöterna. 5.3.2 Regleringen av stödet Utredningen gör alltså bedömningen att det finns ett behov av att ledamöterna även fortsättningsvis erbjuds stöd till vidareutbildning. har bland annat till uppgift att svara för stöd och service till ledamöter. I linje med de uppgifter som har lagts på anser utredningen att förvaltningen även fortsättningsvis ska svara för den vidareutbildning som erbjuds ledamöterna. bör själv avgöra om förvaltningen ska hantera utbildningarna i egen regi eller om dessa bör upphandlas av företag som tillhandahåller sådana tjänster. Att ansvaret för stödet vilar på förvaltningen ska framgå av lagen (2011:745) med instruktion för . 2013/14:URF1 5 MÖJLIGHETER TILL VIDAREUTBILDNING Det är enligt utredningens mening lämpligt att det stöd som erbjuds via innefattar den grundläggande vidareutbildning ledamöterna kan behöva. Annan vidareutbildning bör i större utsträckning kunna anpassas till den enskilda ledamotens behov och därför, liksom , ges via partigruppernas kanslier (se närmare avsnitt 3.5). Förutom en introduktion och ledarskapsutveckling torde det som nämnts främst vara undervisning i engelska och franska som förvaltningen bör bistå ledamöterna med. Behovet av, men även förvaltningens möjligheter att bistå ledamöterna med olika former av stöd för att utveckla deras kompetens, kan variera från en tidpunkt till en annan. Det framstår därför som lämpligt att regleringen av stödet utformas som en möjlighet för att erbjuda en ledamot stöd för vidareutbildning, i stället för en rätt för ledamoten till ett visst utbud av kompetenshöjande åtgärder. Utredningen föreslår därför att får erbjuda ledamöterna en introduktion till uppdraget som ledamot av . Introduktionen ska vara inriktad på arbetsformerna i . Förvaltningen får också erbjuda ledamöterna språkutbildning och ledarskapsutveckling. Dessutom får förvaltningen erbjuda ledamöterna stöd för annan vidareutbildning inom ramen för uppdraget som ledamot av . Som nämnt ska bestämmelser om riksdagsledamöters ekonomiska villkor med anledning av uppdraget finnas i lag (se 9 kap. 6 § kungörelsen, 1974:153, om beslutad ny riksdagsordning). En bestämmelse som ger möjlighet att erbjuda en ledamot stöd för vidareutbildning utgör enligt utredningens mening en del av de ekonomiska villkoren för uppdraget och ska således tas in i den nya ersättningslagen. Framtida förändringar i kraven och förutsättningarna för ledamöterna gör det emellertid nödvändigt att fortlöpande kunna utvärdera och ändra utbildnings- och utvecklingsverksamheten. Det är på denna grund inte lämpligt att låsa fast innehållet i stödet i författning. bör i stället i samråd med ledamotsrådet utforma innehållet i förvaltningens stöd till vidareutbildning, som emellertid ska vara relevant för uppdraget som ledamot i . Inom ramen för samrådet bör det också övervägas om utbildningen ska standardiseras med möjlighet till formell certifiering. På så sätt skulle genomförda fortbildningar kunna vara till nytta för ledamoten i en senare övergång till arbetslivet.22 5.3.3 Skatterättsliga konsekvenser av stödet till vidareutbildning De stödåtgärder för vidareutbildning som utredningen föreslår ska erbjudas ledamöterna . Det finns inte några särskilda regler om beskattning av utbildningsförmåner under pågående anställning eller uppdrag. Förmånerna omfattas av den generella regeln i 11 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229) enligt vilken förmåner som erhålls på grund av tjänst ska tas upp som intäkt. Om utbildningen är att jämställa med fullgörande av tjänsten sker 22 Jämför betänkandet 2012/13:URF1, Omställningsstöd för riksdagsledamöter s. 95. 5 MÖJLIGHETER TILL VIDAREUTBILDNING 2013/14:URF1 enligt gällande praxis inte någon förmånsbeskattning av den anställde.23 Utbildningen jämställs i sådana fall med att deltagaren utför sitt arbete i anställningen. Det avgörande för skattefriheten är nyttan av utbildningen i företaget och inte kostnadens storlek eller var utbildningen genomförs. Den omständigheten att utbildningen genomförs utomlands medför således inte i sig att det blir fråga om en skattepliktig förmån. När utbildningen rör arbetsgivarens verksamhetsområde och också betalas av arbetsgivaren anses presumtionen för skattefrihet vara mycket stark. Förutom utbildning som rör den anställdes verksamhetsområde i anställningen kan skattefriheten också gälla utbildning i att använda olika hjälpmedel som behövs för arbetet, till exempel utbildning i programvara som används i arbetet eller språkundervisning som är nödvändig.24 Den introduktionsutbildning som utredningen föreslår även fortsättningsvis ska erbjudas ledamöterna rör och ledamöternas verksamhet, och utredningen bedömer därför att utbildningen är att jämställa med fullgörandet av uppdraget. Även språkutbildningen och ledarskapsutvecklingen är enligt utredningens mening att betrakta som nödvändiga för uppdraget och torde således bedömas som skattefria. En reglering av skattefrihet av utbildning under pågående anställning har övervägts vid olika tillfällen (se prop. 1995/96:152 och prop. 2002/03:123). Regeringen har emellertid bedömt att någon särskild bestämmelse om skattefrihet för dessa förmåner inte bör införas eftersom gällande regler och praxis fungerar väl. I linje med regeringens övervägande bedömer utredningen att det inte bör införas någon särskild reglering av skattefriheten för utbildning under ledamöternas pågående uppdrag. 2002/03:123 s. 12 f. 24Se handledning för beskattning , avsnitt 21.2.12 s. 636 och ställningstagande Skattekonsekvenser vid utbildning under pågående anställning, . 6 Ersättning för resor från och till en annan bostad Riksdagsledamöternas ersättning för resekostnader regleras i 4 kap. lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen) medan bestämmelser om ersättningens skatterättsliga konsekvenser finns i inkomstskattelagen (1999:1229). En riksdagsledamot har rätt till ersättning för kostnader för tjänsteresor med belopp motsvarande den faktiska kostnaden (se 4 kap. 2 § ersättningslagen). Med tjänsteresa avses en resa som en ledamot gör som ett led i utövandet av riksdagsuppdraget (se 4 kap. 1 § ersättningslagen). Närmare föreskrifter om tjänsteresor finns i de särskilda tillämpningsföreskrifterna (2006:6) till ersättningslagen. Som tjänsteresor betraktas dels resor till och från för det löpande riksdagsarbetet, dels resor till, från och i den valkrets för vilken ledamoten är vald. Också resor med anledning av sammanträde med riksdagsgruppen, partikonferens och annat partiarrangemang, utskottsresa samt deltagande i arbetet i nämnder, delegationer, kommittéer eller liknande inom utgör tjänsteresor. Egna studieresor för utövandet av uppdraget räknas också som tjänsteresor, liksom resor med anledning av medverkan i arrangemang som syftar till att informera om eller riksdagsuppdraget. Resor som inte är direkt knutna till uppdraget som riksdagsledamot, exempelvis uppdrag för organisationer, kommuner eller myndigheter, ger däremot inte rätt till ersättning. Som allmän regel i skattesammanhang gäller att tjänstestället är den plats där den skattskyldige utför huvuddelen av sitt arbete (se 12 kap. 8 § första stycket inkomstskattelagen). För riksdagsledamöter finns det emellertid en särskild regel. Den innebär att bostaden på hemorten utgör tjänsteställe (se 12 kap. 8 § tredje och fjärde styckena inkomstskattelagen och 4 kap. 1 § ersättningslagen). Bestämmelserna får till följd att resor mellan bostaden och arbetet (arbetsresor) är tjänsteresor. Det har fram till relativt funnits regler som innebar att ersättning betalades även för tjänsteresor till och från någon annan bostad i än bostaden på hemorten. En ledamot bokar i allmänhet sina tjänsteresor genom den resebyrå som Riksdagsförvaltningenanlitar, och resekostnader betalas i dessa fall direkt av . Alternativt kan ledamoten ha årskort för resor med SJ, och i enstaka fall kan även årskort med flyg erhållas. Om ledamoten själv betalar en tjänsteresa, får han eller hon en kostnadsersättning som motsvarar 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD 2013/14:URF1 den faktiska kostnaden (se 4 kap. 2 § ersättningslagen). Enligt tillämpningsföreskrifterna inbegriper den faktiska kostnaden för en resa bland annat kostnad för resebevis eller biljetter. Riksdagsledamöterna har också rätt till bilersättning, biltillägg och utlägg för parkering när de använder sin privata bil eller motorcykel. får enligt 4 kap. 2 § ersättningslagen bestämma med vilka belopp som kostnader för tjänsteresor med egen bil eller motorcykel ersätts. Av tillämpningsföreskrifterna framgår det att ersättning för kostnader vid resa med egen bil betalas med det vid inkomsttaxeringen avdragsgilla beloppet jämte ett påslag om per kilometer, och vid resa med motorcykel med det vid inkomsttaxeringen avdragsgilla beloppet jämte ett påslag om per kilometer. Den ersättning som ledamöterna får för kostnader vid resor i tjänsten är skattepliktig och ska tas upp som en inkomst medan utgifter för att förvärva och bibehålla inkomster som huvudregel kan dras av som en kostnad (se 11 kap. 1 § och 12 kap. 1 § första stycket inkomstskattelagen). Enligt 12 kap. 5 § inkomstskattelagen motsvaras skatteplikten för reseersättning vid tjänsteresor med egen bil av en avdragsrätt med och för varje kilometer. Detta innebär att ledamotens skattepliktiga påslag om per kilometer inte motsvaras av någon avdragsrätt. Det kan i sammanhanget anmärkas att det också finns bestämmelser om avdragsrätt för förmånsbil i inkomstskattelagen, men att inte någon av ledamöter har en förmånsbil. 6.1.2 Övriga nordiska länder Riksdagsmännen har rätt att anlita tåg, reguljära inrikesflyg och fjärrtrafikbussar avgiftsfritt på resor som anknyter till riksdagsuppdraget – tjänsteresor (se 5 § lagen om riksdagsmannaarvode, 30.4.1947/328 samt 9 och 10 §§ resereglemente). Vidare har riksdagsmännen rätt att använda taxi vid tjänsteresor i huvudstadsregionen (se 12 § resereglemente). Riksdagsmännen avgör själva vilka resor som ingår i riksdagsuppdraget. Även resor mellan hemmet och anses ingå i uppdraget och ersätts således (se 5 § lagen om riksdagsmannaarvode och 9 § resereglemente).