urf · H1A5URF1 · 2014-01-22 00:00:00 — Uppdraget innefattar också att kartlägga de gränsdragningsproblem som kan finnas mellan å ena sidan stödet till ledamöter och å andra sidan stödet till partikanslierna samt föreslå regeländringar för att uppnå ökad tydlighet. Utredningen gör i avsnitt 3.5.1 bedömningen att det förhållandet att stöd för delvis samma typ av resor betalas ut från två olika håll i sig inte innebär något sakligt eller administrativt problem. Samma resonemang anser utredningen kan tillämpas även på språkutbildningen som erbjuds ledamöterna från och partigrupperna. Kartläggningen av stöden till språkundervisning ger inte vid handen att det finns problem med att de betalas ut enligt respektive ersättningssystem. För att undvika gränsdragningsproblem ska stödet till den språkundervisning som anordnas via partigrupperna dock enligt utredningens mening, på samma sätt som när det gäller den vidareutbildning som anordnas via , författningsregleras i den föreslagna lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i och dess tillämpningsföreskrifter och allmänna råd. Regleringen bör enligt utredningens mening baseras på dagens förhållanden men göra det tydligare vad som gäller. Bestämmelser som innehåller en exakt beloppsangivelse och där ändringar behöver göras med inte allt för långa tidsintervall har typiskt sett den karaktären att de inte bör regleras i lag. Summan av stödet bör regleras i tillämpningsföreskrifterna till lagen, och utredningen föreslår att det i lagtexten lämnas ett bemyndigande till att bestämma med vilket belopp stödet ska betalas. Utredningen föreslår således att ska betala stöd till språkutbildning för riksdagsledamöterna till partigrupperna med ett belopp som förvaltningen bestämmer. Enligt utredningens bedömning bör beloppet baseras på att det utgår sammanlagt till de 349 ledamöterna. bör därför betala stöd till varje partigrupp med för en ledamot som tillhör partigruppen. Om ett parti inte återkommer till efter ett val, bör återstående medel betalas tillbaka till . Utredningen föreslår därför att en bestämmelse med den innebörden tas in i lagen. På samma sätt som när det gäller stödet till kostnader för ledamöternas utrikes resor i tjänsten bör regleringen av stöden vara transparent, och det bör 3 REGELTEKNISK OCH REDAKTIONELL ÖVERSYN 2013/14:URF1 vara lätt att hitta de parallella ersättningssystemen. En regel som erinrar om att det finns bestämmelser om stöd till språkutbildning för riksdagsledamöterna i den nya lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i ska därför tas in i den nya ersättningslagen. En motsvarande bestämmelse ska även tas in i den nya lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i . Utredningens bedömning: Dubbelregleringarna i punkt 23 tillämpningsföreskrifterna (2006:6) till 6 kap. 1 § lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter och i 29 § riksdagsdirektörens föreskrift (2011:15) om beslut i ekonomi- och personaladministrativa frågor inom respektive i punkt 24 tillämpningsföreskrifterna till 6 kap. 1 § lagen om ekonomiska villkor för ledamöter och i 28 och 29 §§ lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för , ombudsmän och bör hanteras. Det bör ske på så sätt att bestämmelserna i punkterna 23 och 24 upphävs. I stället bör tid för försäljning av teknisk och elektronisk utrustning och vem som ska besluta om försäljningen regleras av bestämmelserna i 28 och 29 §§ lagen med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för , ombudsmän och och i 29 § riksdagsdirektörens föreskrift om beslut i ekonomi- och personaladministrativa frågor inom . Dubbelregleringen i punkt 9 andra stycket tillämpningsföreskrifterna till 4 kap. 3 a § lagen om ekonomiska villkor för ledamöter och den del av riktlinjerna (2001:2) för riksdagsledamöternas tjänsteresor som rör resan före och efter tidpunkt för förrättning bör också åtgärdas. Riktlinjerna för riksdagsledamöternas tjänsteresor bör upphävas, och tillämpningsföreskrifterna till den nya lagen om ersättning till ledamöter bör omfatta in- och utrikes resor före och efter tidpunkt för förrättning, oavsett färdmedel. 3.6.1 Försäljning av teknisk utrustning Uppdraget innefattar att kartlägga dubbelregleringar i de samlade regelverken. Ett exempel på dubbelregleringar som ges i utredningens direktiv rör ansvar att enligt 6 kap 1 § ersättningslagen tillhandahålla ledamöterna en sådan teknisk utrustning som är av väsentlig betydelse för uppdraget. I tillämpningsföreskrifterna till ersättningslagen anges det att riksdagsstyrelsen får besluta att sälja den tekniska utrustningen som äger (punkten 23). Därefter får erbjuda en ledamot att till marknadspris köpa den tillhandahållna utrustningen utan programvaror (punkten 24). framgår det av 29 § i riksdagsdirektörens föreskrift (2011:15) om beslut i ekonomi- och personaladministrativa frågor inom 2013/14:URF1 3 REGELTEKNISK OCH REDAKTIONELL ÖVERSYN att riksdagsdirektören eller en avdelnings- eller enhetschef, i samråd med ekonomichefen, får besluta om försäljning eller avyttring av varor, tjänster eller anläggningstillgångar. Utöver vad som anges i direktiven har utredningen noterat att de grundläggande bestämmelserna om möjligheter att sälja lös egendom finns i lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för , ombudsmän och . Förvaltningen får enligt bestämmelserna besluta att överlåta viss lös egendom om egendomen inte längre behövs för myndighetens verksamhet eller har blivit obrukbar eller om den inte anskaffats med statens medel (28 §). Förvärv och försäljning ska genomföras affärsmässigt (29 §). I regleringen av försäljning av den tekniska utrustningen anges alltså både att riksdagsstyrelsen respektive riksdagsdirektören eller en avdelnings- eller enhetschef, i samråd med ekonomichefen, får besluta att sälja utrustningen. En sådan ordning anser utredningen, i likhet med utredningsdirektiven, vara en dubbelreglering. Dessutom regleras möjligheten att sälja den tekniska utrustningen dels i lagen med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för , ombudsmän och och dels i tillämpningsföreskrifterna till 6 kap. 1 § ersättningslagen. finns det bestämmelser om försäljning av egendom både i den nämnda lagen och i föreskrifter. Enligt föreskrifterna ska en ledamots framställan om köp av utrustning göras inom efter det att uppdraget har upphört. Enligt utredningens mening behövs det inte någon särskild reglering av tiden för en framställan om köp. bör ha möjlighet att ta ställning till den frågan efter vad som kan anses vara lämpligt. Punkten 24 i tillämpningsföreskrifterna till ersättningslagen bör därför upphävas. Vem ska besluta om försäljning Riksdagsstyrelsen leder arbete och har bland annat till uppgift att besluta om framställningar och redogörelser till . Riksdagsstyrelsen beslutar även årsredovisning och förslag till budget för och . Styrelsen beslutar vidare om arbetsordning, verksamhetsplan och föreskrifter enligt lagen (2011:745) med instruktion för . Också sådana frågor som är av större vikt eller principiell betydelse eller som riksdagsdirektören hänskjuter till styrelsen ingår i styrelsens uppgifter (se 8– 10 §§ lagen med instruktion för ). Riksdagsdirektören är chef för , ansvarar inför riksdagsstyrelsen och ska svara för den löpande verksamheten enligt de direktiv som styrelsen beslutar. Riksdagsdirektören ska även hålla styrelsen informerad om verksamheten, 3 REGELTEKNISK OCH REDAKTIONELL ÖVERSYN 2013/14:URF1 förse styrelsen med underlag för beslut och verkställa styrelsens beslut (se 18–22 §§ lagen med instruktion för ). Det ligger enligt utredningens mening mer i linje med riksdagsdirektörens uppgifter att ansvaret för försäljning av den tekniska utrustningen läggs på riksdagsdirektören eller en avdelnings- eller enhetschef, i samråd med ekonomichefen. Mot bakgrund av den tekniska utrustningens värde torde försäljningen dock i de flesta fall beslutas av en avdelnings- eller enhetschef (se 29 § i riksdagsdirektörens föreskrift om beslut i ekonomi- och personaladministrativa frågor inom ). Utredningen gör därför bedömningen att bestämmelsen i punkt 23 bör upphävas.och att ansvaret för försäljningen ska regleras av 29 §. 3.6.2 Resa före och efter tidpunkt för en förrättning Under den regeltekniska och redaktionella översynen av regelverken har utredningen uppmärksammat ytterligare en dubbelreglering i den nuvarande punkten 9 andra stycket i tillämpningsföreskrifterna till 4 kap. 3 a § ersättningslagen och i den del av riktlinjerna för riksdagsledamöternas tjänsteresor som rör resan före och efter tidpunkt för förrättning. I de fall en resenär av andra skäl än för att minska resekostnaden respektive nedbringa priset för en flygbiljett väljer att resa tidigare till eller stanna kvar på förrättningsorten i anslutning till förrättningen får ledamoten själv betala samtliga merkostnader som uppkommer på grund av den förlängda vistelsetiden. Detta anges på båda ställena i regelverket. till 4 kap. 3 a § ersättningslagen omfattar enskilda utrikes tjänsteresor oavsett färdmedel, medan riktlinjerna ska tillämpas på både inrikes och utrikes tjänsteresor med flyg. Utredningen gör i avsnitten 3.1.3 och 3.1.4 bedömningen att riktlinjerna bör omfattas av det nya regelverk som ska gälla för ledamöternas ersättningar och att riktlinjerna därför ska upphävas. I och med att riktlinjerna upphävs försvinner dubbelregleringen. Bestämmelsen bör i fortsättningen finnas i tillämpningsföreskriften till den nya ersättningslagen och gälla resekostnaden vid in- och utrikes tjänsteresa oavsett färdmedel. 4 Några frågor som översynen har aktualiserat I utredningens uppdrag ingår att göra en översyn av de bestämmelser som rör riksdagsledamöternas ekonomiska villkor. Översynen ska omfatta såväl materiella som regeltekniska och redaktionella frågor. Utredningen är oförhindrad att överväga även frågeställningar som inte särskilt ska uppmärksammas enligt direktiven till utredningen. Vid sin översyn har utredningen uppmärksammat att det i punkten 6 i tilllämpningsföreskrifterna (2006:6) till 4 kap. 2 och 2 a §§ lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen) finns bestämmelser om ersättning för resor vid extraordinära händelser. Mot bakgrund av att bestämmelser om ledamöternas ekonomiska villkor ska regleras i lag tar utredningen upp frågan om ersättning för sådana resor (se avsnitt 4.1). I en granskningsrapport om ersättning till ledamöterna har internrevision uppmärksammat hur bestämmelsen om tidsfristen för inlämning av reseräkningar tillämpas. I anledning av rapporten kommer utredningen att överväga om tidsfristen bör ändras i något avseende (se avsnitt 4.2). 4.1 Resa vid en extraordinär händelse Utredningens förslag: En ledamot har rätt till ersättning för kostnader för tjänsteresor som ledamoten gör därför att han eller hon måste inställa sig i på grund av en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses. Om ledamoten inte befinner sig i bostaden på hemorten eller på tjänsteresa och om han eller hon inte kan använda sin biljett för resan tillbaka, ska ledamoten få ersättning för kostnader för resan med ett belopp som svarar mot den faktiska kostnaden. Kostnader för en resa som görs på grund av en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses och som genomförs med egen bil, förmånsbil eller motorcykel ska ersättas med de belopp som bestämmer. Ledamoten ska efter avslutad resa lämna en reseräkning till , dock senast efter det att resan avslutades. eller den som bestämmer får besluta att ersättningen ska omfatta resekostnader även för en medföljande peson som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. Ledamoten ska själv få besluta om inrikes och utrikes resor på grund av en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses och om lämpligt färdmedel med hänsyn tagen till kostnads-, tids- eller miljöaspekter. 4 NÅGRA FRÅGOR SOM ÖVERSYNEN HAR AKTUALISERAT 2013/14:URF1 Utredningens bedömning: Talmannen bör besluta om ersättning för kostnader för resa för en medföljande person som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. En ledamot bör efter en resa, som har sin grund i en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses, till ge in ett underlag som visar a)vilken händelse som har lett till hemresan, och b)att ledamoten inte har kunnat boka av hemresan eller använda värdet av resan . Bestämmelser om tjänsteresa i ersättningslagen Riksdagsledamöternas ersättning för resekostnader regleras i 4 kap. ersättningslagen och i tillämpningsföreskrifterna till den lagen. Med tjänsteresa avses en resa som en ledamot gör som ett led i utövningen av sitt riksdagsuppdrag, och ledamotens bostad på hemorten betraktas då som tjänsteställe (se 4 kap. 1 § ersättningslagen). Som tjänsteresor betraktas dels resor till och från för det löpande riksdagsarbetet, dels resor till, från och i den valkrets för vilken ledamoten är vald. Också resor med anledning av sammanträde med riksdagsgruppen, partikonferens och annat partiarrangemang, utskottsresa samt deltagande i arbetet i nämnder, delegationer, kommittéer eller liknande inom utgör tjänsteresor. Egna studieresor inom ramen för uppdraget räknas också som tjänsteresor, liksom resor med anledning av medverkan i arrangemang som syftar till att informera om eller riksdagsuppdraget. Resor som inte är direkt knutna till riksdagsuppdraget ger däremot inte rätt till ersättning. Det gäller exempelvis uppdrag för organisationer, kommuner eller myndigheter. Reseersättningen ska svara mot den faktiska kostnaden (se 4 kap. 2 § ersättningslagen). Resa vid en extraordinär händelse Resor som en ledamot är tvungen att göra på grund av ett akut tjänsteärende regleras i punkten 6 andra och tredje styckena i tillämpningsföreskrifterna till 4 kap. 2 och 2 a §§ ersättningslagen. Det talas där om en ledamot som inte befinner sig i bostaden eller på en tjänsteresa när ska samlas på grund av en extraordinär händelse eller av någon annan oplanerad orsak. Ledamoten ska ersättas för de extra kostnader som tjänsteresan för med sig när ledamoten måste inställa sig i . Om ledamoten inte kan boka om eller använda sin biljett för återresan, eller saknar årskort på tåg eller flyg, ska han eller hon få ersättning för den faktiska kostnaden för resan, det vill säga kostnaden för resebevis/biljett och bagageförvaring. Vid resa med egen bil, förmånsbil eller motorcykel blir det fråga om fastställd kilometerersättning och utlägg för parkering. Talmannen kan besluta om att ersättningen även ska 2013/14:URF1 4 NÅGRA FRÅGOR SOM ÖVERSYNEN HAR AKTUALISERAT omfatta resekostnader för medföljande som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. Skatterättsliga regler om tjänsteresa Regleringen av resekostnadsersättningens skatterättsliga konsekvenser finns i inkomstskattelagen (1999:1229). Som allmän regel i skattesammanhang gäller att tjänstestället är den plats där den skattskyldige utför huvuddelen av sitt arbete (se 12 kap. 8 § första stycket inkomstskattelagen). För riksdagsledamöter finns det emellertid en särskild regel. Den innebär att bostaden på hemorten utgör tjänsteställe (se 12 kap. 8 § tredje och fjärde styckena inkomstskattelagen). Bestämmelserna får till följd att resor mellan bostaden och arbetet är tjänsteresor. Den ersättning som ledamöterna får för kostnader vid resor i tjänsten är skattepliktig och ska tas upp som en inkomst, medan utgifter för att förvärva och bibehålla inkomster som huvudregel kan dras av som en kostnad (se 11 kap. 1 § och 12 kap. 1 § första stycket inkomstskattelagen). 4.1.2Skatteverkets gränsdragning mellan tjänsteresor och privata resor har tagit ställning till hur gränsen bör dras mellan tjänsteresor och vissa privata resor. Enligt ställningstagandet Gränsdragning mellan tjänsteresor och vissa privata resor, 2011–07–08, bör det finnas en tydlig skiljelinje mellan vad som skatterättsligt är att betrakta som privata resor i form av arbetsresor och hemresor respektive tjänsteresor. Detta får sedan betydelse för avdragsrätten. Lagstiftaren har i inkomstskattelagen reglerat och begränsat vilken avdragsrätt som ska finnas för det som i grunden anses som privata resor, det vill säga arbetsresor och hemresor. Eftersom dessa resor (till skillnad från tjänsteresor) är definierade i lagtexten bör definitionerna styra den anställdes avdragsrätt och därmed arbetsgivarens möjlighet att betala ut skattefri reseersättning etcetera. Resor som en anställd gör mellan bostaden och tjänstestället kan därför inte utgöra tjänsteresor. Det kan inträffa att en anställd som är på semesterresa måste återvända hem enligt arbetsgivarens beslut på grund av ett akut uppkommet tjänsteärende, och att arbetsgivaren bekostar en ny biljett för resan hem. Om den anställde kan avboka sin privata hemresa bör den av arbetsgivaren betalda hemresan enligt ses som en skattepliktig förmån, eftersom en sådan resa i grunden är en privat levnadskostnad. Om villkoren för den nya hemresan i stort överensstämmer med den som har bokats av, bör förmånen kunna värderas till ett belopp som svarar mot värdet på den avbokade resan. Om den anställde inte kan boka av sin hemresa eller utnyttja värdet av den , bör däremot den resa som arbetsgivaren har betalt inte anses utgöra någon beskattningsbar förmån. Den anställde har i denna situation enbart fått olägenheten av att behöva avbryta sin semester och har inte fått 4 NÅGRA FRÅGOR SOM ÖVERSYNEN HAR AKTUALISERAT 2013/14:URF1 någon inbesparad privat levnadskostnad. Samma sak bör enligt gälla om arbetsgivaren bekostar också medföljande familjemedlemmars hemresa. I ett sådant fall utgör inte hemresan en ordinär tjänsteresa, och arbetsgivaren bör därför spara underlag som visar vilken akut händelse som har orsakat den avbrutna semestern. Även underlag som visar att den anställde inte har kunnat boka av sin resa hem bör sparas. Det kan till exempel röra sig om en kopia av villkoren vid biljettbeställningen. 4.1.3 Överväganden och förslag En resa på grund av en extraordinär händelse ska även fortsättningsvis ersättas En ledamot får ersättning för en resa till på grund av en extraordinär händelse eller av någon annan oplanerad orsak. Det är enligt utredningens mening väl motiverat att en resa på grund av ett akut tjänsteärende även fortsättningsvis ska ersättas av . En sådan resa betraktas enligt tillämpningsföreskrifterna till ersättningslagen som en tjänsteresa. Ersättningsreglerna måste vara parallella med de skatterättsliga reglerna för att avdrag för resan ska beviljas eller för att resan inte ska förmånsbeskatttas. En tjänsteresa för en ledamot kan enligt inkomstskattelagen endast starta vid tjänstestället eller från en pågående tjänsteresa, till exempel från . Trots att en ledamot måste göra en resa i en akut situation, är resan alltså skatterättsligt att betrakta som en privat arbetsresa om ledamoten reser från en annan utgångspunkt än bostaden på hemorten och om resan inte heller påbörjas när ledamoten redan befinner sig på tjänsteresa. ställningstagande (se avsnitt 4.1.2) torde emellertid innebära att en ledamot som i en sådan situation inte kan avboka sin resa eller använda den får dra av kostnaden för resan. Det torde inte heller bli aktuellt med en förmånsbeskattning om har betalat resan; ledamoten har inte sparat in någon privat levnadskostnad. Av detta skäl föreslår inte utredningen någon ändring av bestämmelserna om ersättning för resa i inkomstskattelagen. Bestämmelser om ledamöternas ekonomiska villkor ska regleras i lag. Reglerna om ersättning för resor vid extraordinära händelser ska därför tas in i den nya ersättningslagen (se 9 kap. 6 § kungörelsen, 1974:153, om beslutad ny riksdagsordning). ersätts kostnaden för en resa på grund av en extraordinär händelse eller av någon annan oplanerad orsak. Det bör inte göras några väsentliga ändringar av vad som gäller . En ledamot bör alltså få resan betald om den följer av en extraordinär händelse, till exempel en naturkatastrof, en större olycka som drabbar många människor, en händelse som i stor utsträckning påverkar det ekonomiska eller politiska läget eller någon annan 2013/14:URF1 4 NÅGRA FRÅGOR SOM ÖVERSYNEN HAR AKTUALISERAT händelse av extraordinär karaktär. Det är också viktigt att en ledamot kan kallas in till på grund av händelser som uppkommer hastigt och som inte har kunnat tas med ens vid en omsorgsfull planering. Det kan gälla till exempel en oplanerad presskonferens, ett extra insatt möte i kammaren eller utskott eller att en ledamot måste inställa sig på kort varsel vid ett visst voteringstillfälle i . Ledamoten bör därför ha rätt till ersättning om han eller hon måste inställa sig i av en orsak som inte har kunnat förutses. Bestämmelsen bör, i enlighet med ställningstagande, utformas på så sätt att ersättning endast ges om ledamoten inte kan använda sin biljett för resan tillbaka, det vill säga inte kan avboka sin hemresa eller utnyttja värdet av resan vid ett annat tillfälle. betraktas resan enligt tillämpningsföreskrifterna som en tjänsteresa. Den faktiska kostnaden för ledamotens resa ersätts på vanligt sätt. Dessutom får ledamoten ersättning för de extra kostnader som tjänsteresan för med sig. Om ledamoten inte kan boka om eller använda sin biljett för återresan eller saknar han eller hon årskort på tåg eller flyg, ska ledamoten få ersättning för den faktiska resekostnaden. En ledamot som gör en resa på grund av en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses ska även fortsättningsvis få ersättning för resan. Ersättningen ska, på samma sätt som när det gäller tjänsteresor och resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten (se avsnitt 6.4), svara mot den faktiska kostnaden för resan. För att kunna betala ut ersättningen till ledamöterna behöver få in ett underlag för resan. Enligt utredningens bedömning bör därför en ledamot till ge in ett underlag som visar vilken händelse som har lett till hemresan och att ledamoten inte har kunnat boka av hemresan eller använda värdet av resan . I likhet med vad som gäller bör talmannen besluta att ersättningen ska omfatta också resekostnader för en medföljande person som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. Utrikes resor på grund av en extraordinär händelse En ledamot får själv besluta om tjänsteresor inom riket, medan de vice talmännen beslutar om utrikes tjänsteresor (se dock i avsnitt 10.3utredningens förslag om att en ledamot själv ska få besluta om tjänsteresor till länder inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och till länder som har ansökt om medlemskap i unionen). När resan beror på en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses, behöver ledamöterna snabbt inställa sig i . På samma sätt som vid inrikes resor i tjänsten anser utredningen att en ledamot i en sådan situation själv ska få besluta om resor i . De vice talmännen kommer vid en extraordinär händelse att ha svårt att tillräckligt skyndsamt hinna besluta om ledamöternas hemresor från utlandet. 4 NÅGRA FRÅGOR SOM ÖVERSYNEN HAR AKTUALISERAT 2013/14:URF1 en ledamot befinner sig utomlands anser utredningen därför att ledamoten själv ska få besluta om resan hem. 4.2 Bestämmelsen om ingivande av reseräkning Utredningens bedömning: Bestämmelsen om att en ledamot ska lämna en reseräkning till bör även i fortsättningen vara en ordningsregel och inte en bestämmelse om att en ledamots krav på reseersättning går förlorad. En ledamot ska efter avslutad tjänsteresa lämna en reseräkning till , dock senast efter det att resan eller förrättningen avslutades (se 4 kap. 2 a § ersättningslagen). internrevision har i en granskningsrapport om ersättning till ledamöterna gjort några mindre noteringar om hur tidsfristen för inlämning av reseräkningar tillämpas (se rapport från , dnr 230-3091-2011/12). Det sägs i rapporten att reseersättning betalades av också då reseräkningen kom in .