urf · H1A5URF1 · 2014-01-22 00:00:00 — En del av utredningens arbete kommer således att handla om att hitta en adekvat struktur och normhierarki. Utgångspunkten bör vara att det samlade regelverket ska ges en mer överskådlig utformning genom att författningarna får tydliga kapitel- och underrubriker och att bestämmelserna under respektive rubrik ges ett sakligt samband. När det gäller normhierarkin ska bestämmelser om ledamöternas ekonomiska villkor regleras i lag. Utgångspunkten bör därför vara att bestämmelser om ledamöternas rätt till olika ersättningar ska tas in i lag medan de närmare mer detaljrika bestämmelserna om rättigheterna och hur de utövas ska tas in i föreskrifter och allmänna råd. En naturlig utgångspunkt för utredningen bör också vara att dela upp ersättningslagens paragrafer, som med ett nutida synsätt är långa och göra dem kortare och mer lättillgängliga. Författningstext skrivs på ett annat sätt än vid ersättningslagens tillkomst. Vissa av de äldre bestämmelserna uppfattas därför som svårbegripliga och invecklade redan på grund av den språkliga utformningen. Språket i sådana paragrafer bör ändras för att det ska bli lättare att förstå dess sakliga innehåll. Regleringen av ledamöternas ekonomiska villkor finns förutom i ersättningslagen bland annat i föreskriften (2005:9) om arbetsrum och övernattningsbostäder för ledamöter, föreskriften (2013:9) om barnverksamhet, riktlinjerna (2001:2) för riksdagsledamöternas tjänsteresor och riktlinjerna (2009:11) för parkeringsplatser.16 Uppdelningen av bestämmelserna i olika regelverk gör att det kan finnas svårigheter med att hitta en viss bestämmelse, och det begränsar även tillämparens möjligheter att få en samlad bild av vad som sammantaget – genom normer på olika nivåer – gäller i en viss fråga. En sådan ordning kan också lättare leda till inkonsekvenser, gränsdragningsproblem och dubbelregleringar. Utredningen bör sålunda i sitt arbete sträva efter ett enhetligt och överskådligt regelverk. 2.1.2 Överskådlighet och lättillgänglighet – för vem? Inriktningen på arbetet med att modernisera regelverken bör vara att göra dem så överskådliga och lättillgängliga att de tillgodoser de krav som bör ställas på en modern författningstext. Det ligger i allas intresse att författningar är överskådliga och lättillgängliga. Givet är dock att det kan råda delade meningar om hur regelverken ska se ut för att uppfylla dessa krav. Det är därför av intresse att ta ställning till vilka som är bestämmelsernas huvudsakliga adressater. 16 Föreskrifterna har beslutats med stöd av lagen (2011:745) med instruktion för . 2013/14:URF1 2 ALLMÄNNA UTGÅNGSPUNKTER Bestämmelserna handlar om riksdagsledamöternas ekonomiska rättigheter och preciserar de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att ersättning ska kunna komma i fråga. Därmed kan bestämmelserna sägas i första hand vända sig till ledamöterna. är reglerna handlingsdirigerande för i fråga om hur förvaltningen ska hantera bland annat arvoden, olika typer av ersättningar, bostäder och teknisk utrustning. De bestämmelser som gäller för riksdagsledamöternas rätt till ersättning har också ett allmänt intresse, och tydlighet bidrar till transparens. Ambitionen bör därför vara att bestämmelserna ska kunna läsas av en vidare krets än de som är mer direkt berörda. Detta talar för att så långt som möjligt använda allmänspråkliga ord och uttryck. En författningstext måste uppfylla sedvanligt högt ställda krav på klarhet, precision och stringens. Det krävs att bestämmelserna är så entydiga och fullständiga att de möjliggör en enhetlig tillämpning av . För att uppnå detta och få ett regelverk som harmoniserar med annan författning kan det vara svårt att till exempel undvika vissa etablerade juridiska termer. Utredningen bör därför sträva efter ett enhetligt regelverk som har en tydlig och enkel struktur och vägledande kapitel- och underrubriker (se närmare avsnitten 3.1, 3.2 och 3.4). 2.1.3Riksdagsuppdragets karaktär påverkar utformningen av regelverken Den stora mängden bestämmelser som rör ledamöternas ekonomiska villkor och den höga detaljeringsgraden på bestämmelserna väcker frågan om det går att stryka, förkorta eller göra vissa bestämmelser mindre detaljerade. Uppdraget som ledamot av är på många sätt speciellt; till exempel finns det inte något anställningsförhållande mellan och ledamoten. Det är i stället väljarna som har tilldelat ledamoten hans eller hennes uppdrag. Arbetsrättsligt kan ledamöterna inte heller jämställas med anställda. En anställd omfattas av de kollektivavtal som har slutits mellan företrädare för arbetstagare och arbetsgivare. Riksdagsledamöternas förhållanden regleras inte av kollektivavtal. Bestämmelser om ledamöternas ekonomiska villkor finns i stället i författning. Detta innebär att merparten av de bestämmelser som rör ledamöternas ekonomiska villkor som utgångspunkt måste behållas och att detaljeringsgraden i många fall med nödvändighet måste vara tämligen hög. Att frågor lämnas helt eller delvis oreglerade kan dessutom innebära en skenbar förenkling; även oreglerade frågeställningar måste kunna besvaras, men i avsaknad av tydliga regler blir tolkningsutrymmet större och förutsebarheten lägre. Därmed inte sagt annat än att bestämmelserna på vissa punkter måste lämna utrymme för en anpassning till omständigheterna i det enskilda fallet. I ett försök att minska avigsidorna med en förhållandevis detaljerad reglering, föreslår utredningen i avsnitt 3.1.6 att bestämmelserna ska delas in i tre olika nivåer: lag, föreskrift och allmänna råd. 2 ALLMÄNNA UTGÅNGSPUNKTER 2013/14:URF1 sambandet mellan de olika nivåerna ska vara tydligt och att det ska bli så enkelt som möjligt att få en samlad bild av vad som gäller i en viss fråga. 2.2 Den materiella översynen I översynen ingår att se över de förmåner som inte är reglerade i lag och att överväga vissa andra frågor i materiellt hänseende. Nedan redovisas de allmänna utgångspunkter som bör gälla vid bedömningen av de materiella frågorna i kapitel 4–10. 2.2.1 Rimliga villkor för ledamöter De regelverk som rör riksdagsledamöternas ekonomiska villkor bör präglas av en balans mellan olika intressen. Ledamöterna måste ges möjlighet att verka under rimliga villkor mot bakgrund av de särskilda krav som innefattas i riksdagsuppdraget. Men det är viktigt också att ersättningen inte uppfattas som överdrivet förmånlig eller omotiverat gynnsam. En sådan reglering riskerar att i förlängningen påverka förtroendet för ledamöterna och arbete negativt. De ekonomiska villkoren måste därför ses i ljuset av vad som gäller för statligt anställda. Skillnader måste kunna motiveras sakligt och hänföras till det särskilda innehållet i riksdagsuppdraget. Riksdagsledamöterna intar en grundlagsfäst särställning i samhället (se 1 kap. 4 och 6 §§ kungörelsen, 1974:152, om beslutad ny regeringsform, regeringsformen). är den högsta beslutande församlingen i vårt land och består av 349 ledamöter, vars mandat utgår från regeringsformen. är enligt regeringsformen folkets främsta företrädare, och regeringen är ansvarig inför . En av viktigaste uppgifter är att stifta lagar. Alla lagförslag bereds i ett av utskott och ledamöterna ägnar en stor del av sitt arbete åt utskotten. Vidare har ledamöterna till uppgift att skriva motioner samt interpellera och ställa frågor till statsråden. En stor del av den tid då ledamöterna inte är i arbetar de ändå med riksdagsanknutna uppgifter i sina valkretsar och träffar enskilda, företag och organisationer. Ledamöternas resande i riksdagsuppdraget Riksdagsledamöterna har mycket betydelsefulla uppgifter i vårt samhälle, och uppdraget ställer höga krav. Resandet är ett viktigt inslag i uppdraget. Det kan sägas ligga i uppdraget att ledamöterna visar sig ute i landet, har kontakt med sin valkrets och representerar . Riksdagsledamöterna reser därför i sin valkrets. Till det kommer ett stort antal resor i samband med 2013/14:URF1 2 ALLMÄNNA UTGÅNGSPUNKTER sammanträden med riksdagsgruppen, partikonferenser och andra partiarrangemang, utskottsresor samt arbetet i nämnder, delegationer, kommittéer eller liknande inom . Även i övrigt förväntas riksdagsledamöterna delta i samhällslivet, exempelvis genom kontakter med arbetsmarknaden, egna studiebesök och resor i syfte att informera om och riksdagsuppdraget. Bestämmelser som rör villkoren för riksdagsledamöternas resor bör ses i det ljuset och är alltså av stor betydelse för och för att ledamöterna på ett tillfredställande sätt ska kunna utföra de uppgifter som är nödvändigt förknippade med uppdraget. Att ledamöterna kan resa på ett effektivt sätt är också en fråga som har betydelse för möjligheterna att ta på sig ett uppdrag som ledamot av . Det är av allmänt intresse att alla delar av landet finns representerade i . För det fall att resandet görs ekonomiskt ofördelaktigt blir det svårare för de personer som bor långt från att anta förtroendeuppdraget. Även i syfte att få en allsidig rekryteringsbas måste därför ledamöternas resevillkor anpassas till riksdagsuppdraget. Den tid som riksdagsledamöterna lägger ner på arbetet varierar självfallet från ledamot till ledamot. En genomsnittlig arbetsvecka brukar innehålla ungefär 50 timmars arbete. Generellt kan dock sägas att det ställs höga krav på ledamöternas anträffbarhet, och i uppdraget ingår att vara tillgänglig även utanför normal arbetstid i en omfattning som vanligen inte krävs av statligt anställda. Ledamöterna har inte heller reglerad semester på samma sätt som anställda. Det försvårar möjligheterna att kombinera uppdraget med ett liv där ledamoten kan åka till bostaden och ha sociala kontakter i sin hemort eller på andra ställen. Det är enligt utredningens mening viktigt att se till att ledamotens resande underlättas samt att reskostnaden och möjligheter till val av färdmedel inte blir ett praktiskt hinder mot uppdraget. Dessutom startar riksdagsledamöterna inte alltid en resa från bostaden på hemorten. Inte minst är det ofta en annan bostad än permanentbostaden som är utgångspunkt. Eftersom kraven på ledamöternas anträffbarhet är så höga skulle ofördelaktiga resebestämmelser minska ledamöternas möjligheter till en social eller yrkesmässig tillvaro vid sidan av riksdagsuppdraget. En sådan ordning skulle också missgynna de ledamöter som inte har sin alternativa bostad i . Arbetet i kammaren och utskotten pågår i princip juni/juli och från första hälften av augusti till strax före jul.17 Under en stor del av dessa perioder befinner sig ledamöterna i . Utskotts- och nämndsammanträden förekommer dock i varierande utsträckning även då hela inte är samlad, och ledamöterna kan därför behöva vara i fastän är plenifri. 17 Under dessa perioder har dock kammaren och utskotten i princip uppehåll under sammanlagt och under sammanlagt . 2 ALLMÄNNA UTGÅNGSPUNKTER 2013/14:URF1 Som tidigare nämnts är riksdagsarbetet krävande, och ledamöterna arbetar normalt än vad som svarar mot arbete på heltid. Arbetet utförs inte bara under sedvanlig kontorstid; ofta måste också kvällar och tas i anspråk för riksdagsuppdraget. Detta leder till att ledamöterna har svårt att dagspendla några längre sträckor. Flertalet ledamöter måste därför kunna övernatta i flera nätter , trots att bostaden på hemorten är belägen på ett i och för sig pendlingsbart avstånd. Mot denna bakgrund har ledamöter som bor mer än 50 kilometer från rätt till en övernattningsbostad i bostadsbestånd i eller rätt till ersättning för en privat övernattningsbostad i . Riksdagsuppdragets särskilda förutsättningar innebär således att det är angeläget att ledamöter som inte bor i eller nära har övernattningsmöjligheter i . Dagens samhälle internationaliseras i allt större utsträckning. Utvecklingen påverkar riksdagsledamöterna på så sätt att de i sitt dagliga arbete måste anlägga ett internationellt perspektiv inom de olika politikområdena. Ett sådant arbetssätt förutsätter att ledamöterna har eller förvärvar goda språkkunskaper. Kraven på att riksdagsledamöterna kan formulera sig väl i tal och skrift också på andra språk än svenska innebär att det är betydelsefullt att ledamöterna ges stöd för att utveckla eller vidmakthålla sina språkkunskaper. Alla nya ledamöter vet inte i detalj hur arbetet i kammare och utskott bedrivs. De har oftast inte heller kunskap om uppdragets ekonomiska villkor eller hur de bör hantera olika situationer som kan uppkomma, till exempel vid jäv eller andra intressekonflikter. erbjuds nyvalda ledamöter därför en introduktion när de börjar sitt uppdrag. På grund av riksdagsuppdragets särskilda innehåll är det viktigt att ledamöterna även i fortsättningen informeras om arbetet i . 2.2.3Samma förutsättningar för som för övriga i samhället Tilliten till riksdagsledamöterna kan bland mycket annat påverkas av medborgarnas uppfattningar om det rimliga i ledamöternas arvoden, ersättningar och förmåner. En i dessa avseenden alltför stor skillnad mellan ledamöterna och de väljare som ledamöterna har fått förtroendet att representera, riskerar att minska trovärdigheten i riksdagsuppdraget. En av utredningens grundläggande utgångspunkter i arbetet med att se över riksdagsledamöternas ekonomiska villkor är därför att ungefär likvärdiga förutsättningar bör gälla i som i samhället i övrigt.18 Som nämnts i avsnitt 2.2.1 bör den reglering som föreslås därför inte avvika från dessa förutsättningar, om det inte mot bakgrund av ledamöternas uppdrag finns 18 Jämför betänkande 1995/96:KU26 s. 6. 2013/14:URF1 2 ALLMÄNNA UTGÅNGSPUNKTER påvisbara sakliga skäl. Den reglering som föreslås bör således ansluta till de bestämmelser som gäller för statligt anställda enligt avtal, till exempel de villkor som gäller för anställda hos , med de skillnader som kan motiveras genom en hänvisning till det särskilda innehållet i uppdraget som riksdagsledamot. 3 Regelteknisk och redaktionell översyn 3.1 Ett nytt regelverk Utredningens förslag: Lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter ska upphävas och ersättas med en ny lag – lagen om ersättning till ledamöter. De delar av lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ som rör arvode för uppdrag inom ska flyttas till den nya ersättningslagen. Utredningens bedömning: (2006:6) till lagen om ekonomiska villkor för ledamöter bör upphävas och ersättas med en ny tillämpningsföreskrift och allmänna råd till lagen om ersättning till ledamöter. Föreskriften (2005:9) om arbetsrum och övernattningsbostäder för ledamöter, föreskriften (2013:9) om barnverksamhet och riktlinjerna (2001:2) för riksdagsledamöternas tjänsteresor bör upphävas. 3.1.1 Omfattning av översynen Det ingår i utredningens uppdrag att se över bestämmelser om riksdagsledamöternas ekonomiska villkor i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen) jämte tillämpningsföreskrifter (2006:6), lagen (1999:1209) om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i , riksdagsstyrelsens föreskrift (2012:8) om visst stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i , föreskriften (2005:9) om arbetsrum och övernattningsbostäder för ledamöter, riksdagsstyrelsens föreskrifter (2012:1) om utskottens utrikes resor, och riktlinjerna (2001:2) för riksdagsledamöternas tjänsteresor. Enligt direktiven ska den samlade översynen avse riksdagsledamöternas ekonomiska villkor. Riksdagsledamöterna har tillgång till tillfällig barnomsorg avgiftsfritt, enligt riksdagsstyrelsens föreskrift (2013:9) om barnverksamhet. Syftet med barnverksamheten är att underlätta för riksdagsledamöter att förena ledamotsuppdraget med rollen som förälder, och att barnen vid enstaka tillfällen ska kunna följa med föräldern till . 2013/14:URF1 3 REGELTEKNISK OCH REDAKTIONELL ÖVERSYN Barnverksamheten utgör enligt utredningens mening en del av ledamöternas ekonomiska villkor, och föreskriften bör därför också omfattas av översynen. Riksdagsledamöterna har möjlighet att parkera på parkeringsplatser enligt riktlinjerna (2009:11) för . När det gäller möjligheten till parkeringsplats gör utredningen samma bedömning som när det gäller barnverksamheten, och även riktlinjerna bör således vara föremål för översynen. Översynen ska enligt uppdraget omfatta även förmåner som inte är reglerade i lag eller föreskrift. Ledamöterna har en oreglerad rätt till företagshälsovård. Denna rätt bör på samma sätt som när det gäller ledamöternas rätt till barnverksamheten och möjlighet till parkeringsplats betraktas som en del av ledamöternas ekonomiska villkor och omfattas av översynen. Ytterligare ett antal författningar kommer att beröras av översynen, till exempel lagen (2012:883) med instruktion för och lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ (arvodeslagen). När det gäller dessa författningar begränsas översynen till vissa paragrafer. 3.1.2 Ett enhetligt och tydligt regelverk Bestämmelser om ledamöternas ersättningar och förmåner finns i flera olika regelverk. Utredningen har gjort en översyn av de författningar som nämns i avsnitt 3.1.1 och reglerar riksdagsledamöternas ekonomiska villkor. Enligt utredningsdirektiven syftar översynen till att skapa ett nytt, enhetligt och tydligt regelverk för ledamöternas ekonomiska villkor. Att samla alla bestämmelser i ett och samma regelverk ökar överskådligheten och gör de bestämmelser som rör de ekonomiska villkoren mer lättillgängliga. Det blir enklare att hitta i och tillämpa ett samlat regelverk, i stället för att gå till olika lagar och föreskrifter. Samband och konsekvenser i fråga om olika regler åskådliggörs på ett bättre sätt i ett system med en enhetlig struktur. En överblickbar reglering som ger en helhetsbild av de bestämmelser som rör riksdagsledamöterna underlättar också samordning och upprätthållande av enhetlighet i regleringen och tillämpningen samt möjliggör att förbiseenden, inkonsekvenser, gränsdragningsproblem och dubbelregleringar lättare kan undvikas. Utredningen anser mot denna bakgrund att det bör införas ett enhetligt och tydligt regelverk för riksdagsledamöternas ekonomiska villkor. 3.1.3Vilka ersättningar och förmåner ska omfattas av regelverket? Ersättningar som ledamöter har en direkt eller indirekt rätt till Ledamöterna får olika typer av ersättningar, förmåner och stöd. De flesta ersättningar och förmåner har ledamöterna en direkt rätt att få, till exempel arvode, resekostnadsersättning, stöd till enskild utrikes tjänsteresa, viss teknisk utrustning, pension, inkomstgaranti och efterlevandeskydd enligt ersätt- 3 REGELTEKNISK OCH REDAKTIONELL ÖVERSYN 2013/14:URF1 Andra typer av förmåner, såsom arbetsrum och övernattningsbostäder, har ledamöterna rätt till men det är gruppkanslierna som sköter den närmare fördelningen av rummen och bostäderna. När det däremot gäller stödet till kostnader för en ledamots politiska sekreterare är det ledamotens partigrupp som är berättigad till stödet (se bland annat 11 § lagen om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i ). Även stöd till en ledamots utrikes resor lämnas genom partigruppen (se bland annat 14 och 15 §§ lagen om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i ). Det är partigruppen som anställer och avlönar sekreteraren och beviljar stöd för kostnader för ledamöternas utrikes resor. Utgångspunkten bör, enligt utredningens mening, vara att det nya regelverket ska omfatta de ersättningar och förmåner som ledamöterna har en direkt rätt till eller en rätt till efter fördelning från gruppkanslierna, det vill säga ersättningar enligt dagens ersättningslag och förmåner i form av barnverksamhet, företagshälsovård, arbetsrum och övernattningsbostäder. Även bestämmelser som ger stöd vid tillämpningen av reglerna om ersättning och förmåner bör ingå i regelverket, till exempel riktlinjerna för riksdagsledamöternas tjänsteresor. De indirekta stöden till kostnader för politiska sekreterare och riksdagsledamöternas utrikes resor som lämnas via partigruppen bör även fortsättningsvis regleras särskilt, genom lagen om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i och tillhörande föreskrift. (Se närmare avsnitt 3.5 där utredningen gör bedömningen att det även fortsättningsvis ska betalas stöd till ledamöternas utrikes resor både från och partigrupperna.) Översynen omfattar enligt utredningsdirektiven riksdagsstyrelsens föreskrift om utskottens utrikes resor. Riksdagsstyrelsen fastställer för varje valperiod de ekonomiska ramarna för utskottens utrikes resor (se 1 §). Det är utskotten själva som efter samråd med riksdagsstyrelsen beslutar om sina resor (se 2 §). Trots att det endast är riksdagsledamöter som deltar i utskottens resor har inte den enskilda ledamoten någon direkt rätt till en utskottsresa. Utredningen gör därför bedömningen att bestämmelserna om utskottens utrikes resor inte ska ingå i det regelverk som reglerar ledamöternas ersättningar och förmåner (se avsnitt 10.5 där utskottens utrikes resor behandlas). Ersättning till ledamöter för arbete i En ledamot erhåller ledamotsarvode för sitt riksdagsuppdrag (se 3 kap. 1 § ersättningslagen). Ordföranden i ett utskott får dessutom tilläggsarvode av ledamotsarvodet och vice ordföranden i ett utskott erhåller tilläggsarvode av ledamotsarvodet (se 3 kap. 2 § ersättningslagen). Riksdagsledamöter har ofta också andra uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Arvodet för sådana uppdrag regleras i arvodeslagen. Det gäller uppdrag hos exempelvis riksbank, riksdagsstyrelsen, parlamentariska råd, , , och . 2013/14:URF1 3 REGELTEKNISK OCH REDAKTIONELL ÖVERSYN skilda krav på den som kan vara ordförande, vice ordförande och ledamot i de olika myndigheterna och organen. I vissa fall krävs att ordföranden inte är riksdagsledamot, till exempel i och (se 3 kap. 12 § regeringsformen och 9 kap. 5 § kungörelsen, 1974:153, om beslutad ny riksdagsordning, riksdagsordningen). I andra myndigheter och organ ställs det dock krav på att ordföranden ska vara riksdagsledamot, till exempel parlamentariska råd (se 8 kap. 14 § riksdagsordningen). Utredningen har fått i uppdrag att skapa ett nytt, enhetligt och tydligt regelverk. Frågan är om även bestämmelser om arvode för vissa uppdrag inom , dess myndigheter och organ bör ingå i det nya samlade regelverket. behandlar ersättningslagen arvodet för en ledamots arbete i , det vill säga arbete i kammaren och utskotten. Enligt utredningens mening bör det nya regelverket även fortsättningsvis reglera ersättningen till ledamöterna för det egentliga riksdagsarbetet. En sådan uppdelning innebär att arvode för ledamöternas uppdrag inom , dess myndigheter och organ hamnar utanför den nya ersättningslagen. Ett av de organ som omfattas av arvodeslagen – – jämställs emellertid i andra frågor med utskotten. Arbetet i nämnden är därför från de nu aktuella utgångspunkterna att betrakta som en del av riksdagsarbetet. Det framstår därför, enligt utredningens bedömning, som följdriktigt att även arvodena till ordföranden, vice ordföranden, ledamöterna, suppleanterna och de tillfälliga ersättarna i regleras i det nya regelverket som ska innehålla bestämmelser om ersättning till riksdagsledamöterna. 3.1.4 Upphävande av föreskrifter och riktlinje Utredningen gör bedömningen att bestämmelser som har reglerats särskilt genom föreskriften om barnverksamhet, föreskriften om arbetsrum och övernattningsbostäder för ledamöter och riktlinjerna för riksdagsledamöternas tjänsteresor bör arbetas in i det samlade regelverket, och följaktligen bör föreskrifterna och riktlinjerna bör upphävas. Riktlinjerna för innehåller bestämmelser om användningen av förvaltningens parkeringsplatser för fler än bara ledamöterna, till exempel tjänstemän vid , personal med arbetsplats i riksdagspartiernas kanslier och journalister som har beviljats pressackreditering och som disponerar arbetsrum och har sin fasta arbetsplats i . Utredningen bedömer därför att riktlinjerna oförändrade bör finnas kvar (se närmare avsnitt 3.2.2 om behovet att lyfta upp rätten i lag eller föreskrift). 3.1.5 Bör en ny ersättningslag införas?