rir · H2B512 · 2014-06-10 00:00:00 — Den offentliga livsmedelskontrollen har varit föremål för flera utredningar de senaste 10–15 åren. Efter en utredning om livsmedelstillsyn27 beslutade regeringen att ansvaret för gränskontrollen skulle överföras från kommunerna till från och med den 1 januari 2001.28 fick i uppdrag att ytterligare utreda övriga förslag i betänkandet.29 I sin avrapportering av uppdraget framhöll att det var svårt att komma tillrätta med väsentliga brister i effektivitet och likvärdighet inom ramen för dåvarande organisation.30 föreslog därför ett förstatligande av livsmedelskontrollen där skulle ansvara för all livsmedelskontroll. Förslaget genomfördes inte. och revisorer genomförde 2001 granskningar av statens stöd till och styrning av den lokala livsmedelskontrollen. I båda granskningarna gjordes bedömningen att det inte var motiverat med ett 24Livsmedelsverkets webbplats, , . 25Livsmedelsverket, Kommuners och rapportering av livsmedelskontrollen 2012, rapport 12 – 2013. 26Livsmedelsverkets webbplats, , . 27SOU 1998:61, Livsmedelstillsyn i . 28Förordning (2000:269) om kontroll av livsmedel som importeras från tredje land. 29Regeringsbeslut, Uppdrag om konsekvensanalys av vissa förslag i utredningen i SOU 1998:61, . 30Livsmedelsverket, Effektivare livsmedelstillsyn – förslag till arbetssätt, organisation och finansiering, Rapport 9 – 2000. förstatligande av kontrollen, utan att det fanns utrymme för att förbättra kontrollen inom det befintliga systemet.31 Ett par förändringar av ansvarsfördelningen har skett , där vissa delar av kontrollansvaret förts över från kommunerna till staten. Till exempel överfördes kontrollansvaret för livsmedelskontrollen i primärproduktionen från kommunerna till länsstyrelserna32 och övertog kontrollansvaret för mindre anläggningar som tillverkar produkter av animaliskt ursprung från kommunerna.33 Motivet i båda fallen var att öka förutsättningarna att upprätthålla kompetens och uppnå hög och likvärdig kvalitet i kontrollverksamheten. Någon utredning om ansvarsfördelningen i stort har dock inte gjorts. har vidare undersökt om det skulle vara motiverat att överföra kontrollansvaret för andra områden som kräver specialistkompetens till staten, exempelvis kosttillskott och livsmedel för särskilda näringsändamål (sär-när livsmedel).34 slutsats var dock att kontrollansvaret för dessa områden inte bör flyttas över till staten.35 Aktuell debatt om ansvarsfördelningen I olika sammanhang har förstatligande eller centralisering av livsmedelskontrollen efterfrågats . Branschorganisationer, såsom Livsmedelsföretagen och Kött- och charkföretagen, har i media framfört att ett statligt huvudmannaskap för samtliga livsmedelskontroller skulle ge bättre förutsättningar att säkerställa likvärdig kontroll i hela landet och att kontroller verkligen genomförs.36 Också konsumentorganisationen har instämt i detta.37 SKL har däremot invänt mot dessa 31Riksrevisionsverket (2001), stöd till den lokala livsmedelstillsynen RRV 2001:33; revisorer (2001), Hur styr staten livsmedelstillsynen? Rapport 2001/02:7. 32Ds 2007:33, Djurskyddskontroll m.m. i statlig regi. 2007/2008:63, Djurskyddskontroll m.m. i statlig regi, bet. 2007/08:MJU17, rskr. 2007/08:234. 33http:///sb/d/119/a/216379, . 34Uppdrag om översyn av kontrollansvaret för vissa typer av livsmedelsverksamheter, regeringsbeslut , Jo2010/3600. 35Livsmedelsverket, Översyn av kontrollansvaret för vissa typer av livsmedelsverksamheter, dnr 5271/2010, . 36Livsmedelsföretagen och Kött- och charkföretagen, debattartikel i . Livsmedelsföretagen och Konsumenter, Staten bör ta över livsmedelskontrollen, debattartikel i . Kött- och charkföretagen, Låt staten kontrollera maten!, artikel i organisationens tidskrift nr. 37Livsmedelsföretagen och Konsumenter, Staten bör ta över livsmedelskontrollen, debattartikel i . LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? SKL hävdar att ett förstatligande skulle få till följd att den närhet till företagen, som livsmedelskontroll i regi innebär, skulle gå förlorad.38 Ett exempel på förstatligande av offentlig kontroll är att ansvaret för djurskyddskontrollen överfördes från kommunerna till länsstyrelserna . Statskontorets utvärdering av reformen visade att djurskyddskontrollerna visserligen håller högre kvalitet och är mer likvärdig inom länen sedan länsstyrelserna tog över, men att antalet kontroller har minskat drastiskt. 38Ett fult försök att skjuta ifrån sig ansvaret, replik från SKL:s vd , publicerad på , . 39Statskontoret, Djurskyddskontrollens utveckling, rapport 2011:23, . 3 Läget i livsmedelskontrollen Problem i livsmedelskontrollen i har konstaterats under av bland annat och . I detta kapitel sammanställs den mest uppdaterade informationen som finns tillgänglig om de problem som har identifierats. Problembeskrivningen utgår från de krav som finns när det gäller hur livsmedelskontrollen ska fungera. 3.1Länsstyrelsernas livsmedelskontroll hos primärproducenter Både och har konstaterat brister i länsstyrelsernas livsmedelskontroll av primärproducenter. bedömer att länsstyrelsernas befintliga resurser inte är tillräckliga för att genomföra regelbunden, riskbaserad kontroll som omfattar samtliga branscher och kontrollområden.40 Vid en revision i påpekade FVO att myndigheterna inte kunde säkerställa att samtliga branscher i primärproduktionen kontrollerades regelbundet och att kontrollen omfattade alla relevanta krav i lagstiftningen.41 har konstaterat att det inte finns några utsikter att de fyra mål som satts upp för livsmedelskontrollen i primärproduktionen i den nationella kontrollplanen kommer att kunna uppnås fram till slutet av 2014 och 2016.42 Nedan beskriver vi läget i länsstyrelsernas livsmedelskontroll hos primärproducenterna. Informationen bygger främst på sammanställning av uppgifter som länsstyrelserna rapporterar in till Livsmedelsverket.43 Där det är relevant redovisar vi även uppgifter från enkät till länsstyrelser. 40Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2010–2011, Rapport 13 – 2012; och rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2012, rapport 14 – 2014. 41Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2010–2011, rapport 13 – 2012. 42Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2012, rapport 14 – 2014. 43Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2010–2011, rapport 13 – 2012; och rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2012, rapport 14 – 2014. LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? 3.1.1Nationell målsättning för kontrollfrekvensen Den generella målsättningen för livsmedelskontrollen i primärproduktionen är enligt att minst en procent av alla anläggningar kontrolleras med avseende på samtliga delar av livsmedelslagstiftningens krav.44 Hänsyn bör tas till lokala och regionala förhållanden, kontrollmyndigheternas erfarenheter, livsmedelsburna utbrott med mera som motiverar högre kontrollfrekvens.45 Enligt har troligen den lägsta nationella målsättningen för kontrollfrekvensen i EU för offentlig livsmedelskontroll i primärproduktionen.46 Den relativt låga kontrollfrekvensen motiveras med att riskerna i primärproduktionen bedöms vara låga, bland annat mot bakgrund av de kvalitetssäkringssystem som finns inom primärproduktionen. För att stödja länsstyrelserna i kontrollen granskas dessa kvalitetssäkringssystem regelbundet av och , som ett led i myndigheternas samordnande uppdrag.47 Enligt ska länsstyrelsernas tvärvillkorskontroller i samband med EU:s jordbruksstöd räknas in i kontrollfrekvensen för Tvärvillkorskontrollerna ligger till grund för utbetalning av EU:s jordbruksstöd och omfattar bland annat djurskydd, foder, miljöskydd samt livsmedelssäkerhet. Tvärvillkorskontroller är alltså inte i första hand livsmedelskontroller, men omfattar vissa krav som ingår i livsmedelskontrollen av primärproducenterna. Enligt lägger länsstyrelserna i vissa fall till lagstiftningskrav i sina tvärvillkorskontroller så att de omfattar alla relevanta krav i livsmedelslagstiftningen. I vissa fall kontrolleras bara de krav som gäller tvärvillkoren.48 I båda fallen rapporteras kontrollerna in till och räknas in i kontrollfrekvensen.49 Livsmedelskontrollen av primärproducenter är ett relativt litet verksamhetsområde för länsstyrelserna och antalet kontroller hos varje enskild länsstyrelse blir relativt lågt med en kontrollfrekvens på cirka en procent. I enkät till länsstyrelserna uppgav av 44Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2010–2011, rapport 13 – 2012, s. 5, 15. 45Livsmedelsverket och , Vägledning – Riskklassificering av livsmedelsföretag och foderföretag inom primärproduktionen, ; m.fl., Nationell plan för kontrollen i livsmedelskedjan 2013–2016, del 2, , s 60. 46Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2012, rapport 14 – 2014. 47Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2012, rapport 7 – 2014, s. 8; information från i samband med faktagranskning av denna rapport. 48Intervju med företrädare för . 49En länsstyrelse har i samband med faktagranskningen av denna granskningsrapport framfört att de inte rapporterar in alla tvärvillkorskontroller till , utan endast ett urval utifrån livsmedelsrisk. länsstyrelserna att minimimålet på en procent är för lågt satt. I intervjuer som hållit med några länsstyrelser och i kommentarer till enkätfrågan har företrädare för några länsstyrelser framfört att en så låg kontrollfrekvens gör att det är svårt att täcka alla branscher och göra ett riskbaserat urval. Av den anledningen har vissa länsstyrelser valt att öka kontrollfrekvensen. 3.1.2Modell för riskbaserad kontroll Livsmedelskontrollen ska vara riskbaserad för att leva upp till kraven i EU- lagstiftningen och för att fördela resurserna på bästa sätt. och har tagit fram en vägledning med en modell för riskklassificering av livsmedelsföretag och foderföretag inom primärproduktionen.50 Vägledningen ger anvisningar till länsstyrelserna när det gäller riskklassificering av livsmedelsföretag, urval av kontrollobjekt och prioritering av kontrollen. I stora drag består modellen av en prioritetsmodul och en erfarenhetsmodul som sammantaget ligger till grund för rangordning av företag mellan och inom olika branscher. Denna kan användas för att prioritera och fördela resurserna för kontrollen. Prioritetsmodulen rangordnar de 27 branscherna inom primärproduktionen efter bland annat risk och möjlighet att minska riskerna med åtgärder. Erfarenhetsmodulen bygger på om företag är anslutna till olika kvalitetssäkringssystem som i sin tur har rangordnats utifrån bland annat systemets omfattning när det gäller överensstämmelse med lagstiftningen. När modulerna kombineras kan branscher och verksamheter placeras i olika fält där röd bör ges högsta prioritet och grön lägsta prioritet. Det finns även riskmodifierande faktorer på företagsnivå som påverkar kontrollprioriteringen. Enligt vägledningen bör av den årliga kontrollen avsättas för stickprovskontroller. Bakgrunden är att ingen bransch får undantas från den planerade, riskbaserade kontrollen och att samtliga branscher måste kontrolleras regelbundet. Detta innebär enligt vägledningen i princip att minst ett företag inom samtliga branscher i regionen bör kontrolleras . Syftet är bland annat att få en allmän uppfattning om situationen regionalt och i landet. Resultatet ska även användas vid de centrala myndigheternas utvärdering av den riskvärdering som ligger till grund för modellen. 3.1.3Ofullständiga register över primärproducenter Livsmedelsföretag inom primärproduktionen ska registrera sig hos i respektive län. Det finns vissa kriterier som en primärproducent måste uppfylla för att vara skyldig att registrera sig, till exempel en viss kontinuitet och viss grad 50Livsmedelsverket och , Vägledning – Riskklassificering av livsmedelsföretag och foderföretag inom primärproduktionen, . LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? av organisation.51 Länsstyrelserna är enligt kontrollförordningen skyldiga att upprätthålla en aktuell förteckning över registrerade livsmedelsföretag.52 Enligt är länsstyrelsernas register under uppbyggnad och innehåller därför inte information om det totala antalet livsmedelsföretag i primärproduktionen. har emellertid uppskattat att det finns cirka 80 000 livsmedelsanläggningar i primärproduktionen. Det finns emellertid enligt ingen exakt siffra. Enligt länsstyrelsernas rapportering till uppgår antalet registrerade anläggningar till cirka 19 000. Utifrån denna information uppskattar att av livsmedelsanläggningarna i primärproduktionen är registrerade hos länsstyrelserna.53 I enkät uppskattar länsstyrelserna att cirka 64 000 primärproducenter är skyldiga att registrera sig.54 Länsstyrelsernas uppskattning är alltså betydligt lägre än uppskattade antal primärproducenter. Länsstyrelserna uppger att cirka 17 600 av dessa är registrerade hos länsstyrelserna. Även dessa uppgifter indikerar att endast av primärproducenterna är registrerade.55 Av enkätresultaten framgår också att variationen är stor mellan länsstyrelserna. Vissa länsstyrelser har endast registrerat en liten andel och andra . anger att bristfälliga register är huvudproblemet i länsstyrelsernas livsmedelskontroll. Ofullständiga register gör att det blir svårt för länsstyrelserna att planera kontrollverksamheten och omöjliggör ett riskbaserat urval för kontrollen. Vidare har i sin revision av länsstyrelsernas livsmedelskontroll konstaterat att vissa länsstyrelser inte har vidtagit tillräckliga åtgärder för att se till att de livsmedelsföretagare inom primärproduktionen som de känner till registreras.56 3.1.4Målet för kontrollfrekvensen uppnås inte I den rapportering som begär in från länsstyrelserna om deras livsmedelskontroll får länsstyrelserna ange hur många kontroller de 51Livsmedelsverkets föreskrifter om livsmedelshygien (LIVSFS 2005:20); , Vägledning till kontrollmyndigheter m.fl. Godkännande och registrering av livsmedelsanläggningar, . 52Förordning (EG) nr 2004/882, artikel 31. 53Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2012, s. 11, rapport 14 – 2014. 54En länsstyrelse gjorde ingen uppskattning. 55I beräkningen av andelen användes endast uppgifterna från länsstyrelserna som uppgett både uppgifter om antalet registrerade primärproducenter och antalet som är skyldiga att registrera sig. 56Livsmedelsverket, Revision av livsmedelskontroll 2012 – resultat av länsstyrelsernas och revision av kontrollmyndigheter, rapport 23 – 2013, s. 29. genomfört beroende på hur urvalet gjorts (tvärvillkor, riskbaserad eller övrig).57 Enligt denna rapportering genomfördes totalt 771 kontroller , varav 572 var tvärvillkorskontroller, 158 var riskbaserade kontroller och 41 var övriga kontroller. enkät visar att antalet riskbaserade kontroller har ökat . Totalt ökade antalet kontroller till 852 varav 578 var tvärvillkorskontroller, 256 var kontroller enligt riskklassificeringsmodellen och 18 var övriga kontroller.58 Huvuddelen av kontrollerna, , är dock fortfarande tvärvillkorskontroller. Antalet riskbaserade kontroller varierar också mellan länsstyrelserna, från 0 till 39 kontroller per länsstyrelse och år. Tabell 2 Länsstyrelsernas kontroller av primärproducenter 2012–2013 Källa: Siffrorna kommer från Länsstyrelsernas rapportering till . är siffrorna hämtade från enkät till Länsstyrelserna. Både information och informationen från enkät om kontroller visar att det totala antalet kontroller är runt 800. Det innebär att både med uppskattning av antal primärproducenter på 80 000 och länsstyrelsernas uppskattning på 64 000 så kontrolleras cirka en procent av primärproducenterna om man räknar in tvärvillkorskontrollerna. Som nämnts ovan ingår dock inte alla relevanta lagstiftningskrav i alla tvärvillkorskontroller. Enligt kontrollerades alla relevanta krav endast vid en tredjedel av alla livsmedelskontroller hos primärproducenterna under 2012.59 Det innebär att målet att minst en procent av alla anläggningar kontrolleras med avseende på samtliga delar av livsmedelslagstiftningens krav inte uppnås. 3.1.5Kontrollen är inte riskbaserad och vissa branscher kontrolleras lite Som framgått ovan genomförs merparten av länsstyrelsernas kontroller på livsmedelsområdet som en del av tvärvillkorskontrollen. tvärvillkorskontrollerna görs dock inte i första hand utifrån risker som gäller 57Livsmedelsverket, anvisningar till rapportering av livsmedelskontrollen i primärproduktionen 2012–2013, . 58Tre länsstyrelser lämnade inga uppgifter om antalet genomförda kontroller. 59Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2012, rapport 14 – 2014, s. 11. LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? livsmedelssäkerhet utan från ett antal andra kriterier, till exempel miljöskydd, foder, djurskydd och areal. Eftersom tvärvillkorskontrollerna räknas in i kontrollfrekvensen och dessutom utgör den övervägande delen av kontrollerna blir livsmedelskontrollen i primärproduktionen per definition inte riskbaserad. Enligt följde länsstyrelsernas kontroller av primärproducenter inte heller i praktiken fördelningen för de olika kontrollkategorierna i riskklassningsmodellen. Till exempel borde kategori röd få av kontrollen, men fick . har även uppgett att de flesta kontroller gäller företag som uppbär jordbruksstöd. Därför genomfördes flest kontroller på anläggningar med uppfödning av livsmedelsproducerande djur, medan anläggningar med växtodling kontrollerades mer sällan. av kontrollerna utfördes enligt på anläggningar med vegetabiliska livsmedel, och det rörde sig då mest om kontroll av spannmålsproducenter, medan kontrollen av övriga branscher var marginell. Även branscher som placerats i den högsta riskklassen i vägledningen om riskklassificering inom primärproduktionen, till exempel frilandsodling av bladgrönsaker, har kontrollerats i mycket liten utsträckning.60 Denna situation förefaller ha förbättrats något . Till exempel uppgav drygt hälften av länsstyrelserna i enkät att de kontrollerat frilandsodling av bladgrönsaker. Det framgår emellertid inte av dessa uppgifter hur många kontroller det rör sig om. Dessutom är det stor variation mellan länsstyrelserna. Vissa länsstyrelser har inte kontrollerat någon bransch eller bara en eller två, medan andra länsstyrelser uppger att de har kontrollerat de flesta branscher . Riskklassningsmodellen inte anpassad till låg kontrollfrekvens Givet den låga kontrollfrekvensen är riskklassningsmodellen svår att tillämpa. Detta blir särskilt tydligt när det gäller stickprovskontrollerna. I vägledningen för riskklassning anges som nämnts ovan att av kontrollerna ska vara stickprovskontroller och att minst ett företag inom varje bransch i regionen bör kontrolleras . Som nämnts ovan valde länsstyrelserna ut 256 kontroller enligt riskklassningsmodellen . Om man antar att av dessa kontroller är stickprovskontroller genomför varje länsstyrelse i genomsnitt 1,4 stickprovskontroller per år.61 Även med en tänkt kontrollfrekvens på 800 kontroller i landet blir det genomsnittliga antalet stickprovskontroller per länsstyrelse mindre än fyra kontroller om av kontrollerna är stickprovskontroller. Det innebär att det inte går att 60Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2012, rapport 14 – 2014. 61Tre länsstyrelser svarade inte på denna fråga, och genomsnittet blir därför 256/18=14,2. ha en spridning på alla branscher i varje län. I senaste rapport om länsstyrelsernas rapportering om livsmedelskontrollen anges att fördelningen av kontroller enligt riskkategorierna gäller totalt sett inom . Detta stämmer dock inte med skrivningarna i vägledningen för riskklassning.62 Företrädare för har framfört att vägledningen om riskklassificering inom primärproduktionen kommer att ändras. Det väsentliga är enligt företrädare för att länsstyrelserna på något sätt, inklusive i form av tvärvillkorskontroller, kontrollerar samtliga branscher i länet och att länsstyrelserna har en plan för detta.63 Under har och konstaterat att det finns problem i kommunernas livsmedelskontroll, bland annat i fråga om resurser och kontrollfrekvens. Nedan beskriver vi läget i kommunernas livsmedelskontroll enligt de senaste uppgifterna som finns tillgängliga. De källor som har använts är främst sammanställning av revisioner som och länsstyrelserna genomfört av kommunernas livsmedelskontroll under 201264 och sammanställning av uppgifter som kommunerna rapporterar in till myndigheten.65 Sammanställningen av revisionerna omfattar totalt 89 kommuner. Alla revisionsområden har dock inte granskats hos alla 89 Det gör att för vissa områden kan antalet kommuner vara lägre. Även uppgifter från enkät till länsstyrelser och kommuner samt resultat från FVO:s revisioner i redovisas där det är relevant. Ett generellt problem är att kraven som ställs på kontrollmyndigheterna är relativt omfattande med tanke på att många kontrollmyndigheter på lokal nivå är väldigt små. Enligt kommunernas rapportering till har ungefär en tredjedel av de kommunala kontrollmyndigheterna mindre än en årsarbetskraft för livsmedelskontroll, en tredjedel har en till två årsarbetskrafter och en tredjedel har fler än två årsarbetskrafter (se bilaga 4).66 62Livsmedelsverket, rapportering av livsmedelskontrollen inom primärproduktionen 2012, rapport 14 – 2014. 63Intervju med företrädare för . 64Livsmedelsverket, Revision av livsmedelskontroll 2012 – resultat av länsstyrelsernas och revision av kontrollmyndigheter, rapport 23 – 2013. Detta är en sammanställning av 104 revisioner som och länsstyrelserna genomfört . 89 av revisionerna var hos kommuner, 5 hos länsstyrelser och 10 hos . 65Livsmedelsverket, Kommuners och rapportering av livsmedelskontrollen 2012, rapport 12 – 2013. 66Livsmedelsverket, Kommuners och rapportering av livsmedelskontrollen 2012, rapport 12 – 2013. LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? 3.2.1Planering och uppföljning av kontrollen genomförde och länsstyrelserna revisioner vid 89 kommunala kontrollmyndigheter. Av dessa hade 25 inte någon plan för sin kontroll eller följde inte den plan som fanns. Hos en tredjedel av de reviderade kommunerna saknades dokumenterade rutiner, vilket är ett krav i kontrollförordningen. Avsaknaden av gemensamma arbetssätt gör enligt att det är svårt att uppnå enhetlighet och kvalitet i kontrollen. När det gäller uppföljning av kontrollen, vilket är en förutsättning för att verksamheten ska fungera, ser det enligt ännu sämre ut vid de kommunala kontrollmyndigheterna. Av de reviderade kommunerna hade en avvikelse på detta område . Avvikelserna bestod bland annat i att det ofta saknades en uppföljning av om företagen fått den kontrolltid de betalat för och att uppföljningen i vissa fall att inte var tillräcklig för att identifiera brister i kontrollverksamheten. Enligt är detta allvarligt eftersom uppföljning behövs för att upptäcka och åtgärda brister. Även FVO har noterat brister på detta område vid revision i . har även utifrån revisionerna konstaterat brister hos kommunerna när det gäller krav på att förebygga intressekonflikter och säkerställa kontrollens opartiskhet. Till exempel saknades rutiner för att identifiera och hantera en eventuell intressekonflikt, jäv eller opartiskhet hos 28 av 84 reviderade kommuner, sju kommuner hade inte skiljt på ansvaret för drift och kontroll av myndighetens egna verksamheter, och risk för intressekonflikt fanns hos några kommuner. anser att detta kan skada konsumenternas och företagens förtroende för kontrollen.67 Kontrollförordningen ställer även krav på en effektiv samordning, speciellt om myndigheter på regional eller lokal nivå har getts behörighet att utföra offentlig kontroll. rapporterar emellertid inte om detta i sammanställningen av revisioner . I den årliga rapporten till kommissionen beskrivs emellertid samordnande arbete.68