urf · H1A5URF1 · 2014-01-22 00:00:00 — En tjänsteresa som inleds från en annan ort än hemorten – till exempel från sommarstugan – ersätts, men bara om resan på detta sätt blir billigare än den skulle bli med utgångspunkt från bostaden på hemorten. Ersättning för en riksdagsmans tjänsteresa är inte skattepliktig inkomst (se 70 § 3 mom inkomstskattelagen, 1535/1992.) För den tid riksdagsuppdraget löper får riksdagsmännen årskort i första klass på statsjärnvägarnas samtliga banor samt fribiljett på post- och telegrafverkets busslinjer (se 1 a § lagen om riksdagsmannaarvode). Om resan i stället görs med buss i linjetrafik eller flygplan i reguljär inrikes linjetrafik ges 2013/14:URF1 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD ersättning för biljettkostnaderna i enlighet med vad kanslikommissionen25 närmare bestämmer (se 1 b § lagen om riksdagsmannaarvode). En riksdagsman har för resor som riksdagsuppdraget kräver i vissa fall rätt att använda egen bil mellan hemmet och närmaste järnvägsstation, flygplats eller busstation (se 11 § resereglemente). Detta blir aktuellt om kollektiva trafikförbindelser saknas eller om restiden blir väsentligt kortare med egen bil. Resekostnadsersättning för en medlem i regleras av Rejseregler 2012. Dessutom ska de bestämmelser som gäller för de anställda i tillämpas på medlemmarna. Med tjänsteresa avses en resa som är ett nödvändigt led i utförandet av det parlamentariska arbetet eller i tjänsten (se 3 § Rejseregler 2012). Folketingsmedlemmar får ersättning för kostnader för resor med allmänna transportmedel som görs i samband med deras politiska verksamhet samt för resor mellan bostaden och (se 1 § första stycket och 19 § första stycket Rejseregler 2012). Medlemmarna kan för sådana resor få frikort i första klass med DSB (statliga järnvägstrafikbolag), Movia (busstransportföretag) och tunnelbanan. Medlemmarna har även rätt till fria resor med allmänna transportmedel mellan en annan bostad än bostaden på hemorten och , och i vissa fall ersätts också sådana resor med taxi. För att ersättning ska ges krävs att medlemmen äger den andra bostaden. Ett annat krav är att bostaden ligger i . betalar även medlemmarnas kostnader för färjeöverfarter och broar, om resan har samband med det politiska arbetet (se 19 § andra stycket Rejseregler 2012). Inrikesflyg ersätts för resor mellan bostaden och samt för resor i anslutning till ett politiskt möte. Ersättningen är inte skattepliktig. I särskilda fall kan medlemmarna få taxiresor ersatta, till exempel taxi mellan och eller (se 19 § tredje stycket och 20 § Rejseregler 2012). En medlem av kan även få ersättning för användning av egen bil i resor mellan bostaden och det lämpligaste allmänna transportmedlet till och från (se 19 § fjärde stycket Rejseregler 2012). Reseersättningen är skattefri. Stortingsrepresentanternas kostnader för resor regleras i lov om godtgjørelse for stortingsrepresentanter (stortingsgodtgjørelsesloven) av nr. 61 och i forskrift om godtgjørelse for stortingsrepresentanter (stortingsgodtgjørelsesforskriften) av nr. 25 och ekonomi leds av kanslikommissionen, som består av talmannen, de vice talmännen samt fyra riksdagsmän och ersättare. 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD 2013/14:URF1 Representanterna får kostnader för resor i samband med utövandet av stortingsuppdraget – tjänsteresor – ersatta av (se 6 § stortingsgodtgjørelsesloven). Ersättning ges både för tjänsteresor i och utomlands. Även resekostnader i samband med arrangemang under ledning av den egna partiorganisationen betalas till representanten, om arrangemanget är relevant för uppdraget som representant för (se 3 § stortingsgodtgjørelsesforskriften). Utgångspunkten för en tjänsteresa kan bland annat vara eller representantens bostad på hemorten. En tjänsteresa kan också utgå från en semesterbostad i eller utanför . Om utgiften för resan från den alternativa bostaden blir dyrare än om resan hade utgått från eller bostaden på hemorten, ersätts inte den överstigande delen. Ersättning för tjänsteresor är som huvudregel fri från skatt (bilersättning är dock inte helt skattebefriad, se nedan). betraktas som tjänsteställe för representanterna. Detta innebär att pendlarresor mellan och bostaden ses som privata resor, vilka som huvudregel betalas av representanterna själva (se 4 § stortingsgodtgjørelsesforskriften). Ersättning ges dock för en resa mellan och bostaden. De representanter som har barn som är högst och bor i representantens bostad på hemorten får ytterligare en resa ersatt. Om representanten bor mer än 40 kilometer från kan ersättning fås för resekostnader till och från när representanten börjar eller avslutar sitt uppdrag och när öppnar eller avslutas för året. Representanterna kan välja att få ersättning för en pendlarresa från och till en annan bostad än bostaden på hemorten, dock högst med ett belopp som svarar mot kostnaden för en resa mellan bostaden på hemorten och . Sådan ersättning är i sin helhet skattepliktig men innefattar en avdragsrätt (undantaget ersättning för bruk av egen bil där inte hela bilersättningen är avdragsgill, se nedan). Närmare bestämmelser om ersättning för tjänsteresor finns i statens alminnelige reiseregulativer og retningslinjer om reisedekning for stortingsrepresentanter. Enligt avsnitt 2.1 i detta regelverk tillämpas særavtale for innenlands for statens regning även på representanternas tjänsteresor. Representanter som använder egen bil vid tjänsteresor per kalenderår inom får ersättning med och per kilometer (se 6 § særavtale for innenlands for statens regning). Därutöver ersätts resor med och per kilometer. Skatteplikten för reseersättning vid tjänsteresor med egen bil motsvaras av en avdragsrätt med och för varje kilometer. Bestämmelserna om bilersättning tillämpas även vid pendlarresor. 6.1.3 Ersättning till statsråden för tjänsteresor Enligt direktiven bör utredningen vid den samlade översynen av regelverket beakta vad som gäller för statsrådens förmåner. Det finns därför skäl att redovisa reglerna om statsrådens rätt till ersättning för tjänsteresor. Ett statsråds kostnader för tjänsteresor betalas normalt direkt av . Om statsrådet själv betalar en inrikes tjänsteresa betalas rese- 2013/14:URF1 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD kostnadsersättning, bilersättning och biltillägg enligt de bestämmelser som gäller för tjänstemännen i (se 5 § första stycket lagen, 1991:359, om arvoden till statsråden m.m., arvodeslagen). De statsråd som är riksdagsledamöter har dessutom rätt till resekostnadsersättning vid resor mellan och den valkrets som de representerar. Ersättningen är i princip skattepliktig och kostnaderna avdragsgilla. För arbetstagare vid myndigheter under regeringen tillämpas det allmänna löne- och förmånsavtalet (ALFA 2011:4). I 3 kap. 1 § ALFA definieras tjänsteresa som en resa som föranleds av förrättning26 i . Med tjänsteställe avses detsamma som i 12 kap. inkomstskattelagen, det vill säga den plats där den skattskyldige utför huvuddelen av sitt arbete. Statsrådens tjänsteställe är således normalt . Detta medför att statsrådens resor mellan en annan hemort och blir att betrakta som arbetsresor, vilka inte ersätts av arbetsgivaren. Arbetsresorna kan vara avdragsgilla, och bestämmelser om avdragsrätt för arbetsresor finns i 12 kap. 26–30 §§ inkomstskattelagen. Vid tjänsteresa och förrättning har statsråden rätt till bland annat resekostnadsersättning (jämför 3 kap. 2 § ALFA). Resekostnadsersättningen beräknas med hänsyn till det faktiska färdsättet och den faktiska bortovaron från tjänstestället eller bostaden eller någon annan plats där en tjänsteresa börjar eller slutar. Vid tjänsteresa betalar arbetsgivaren en kostnadsersättning som motsvarar de utlägg som har gjorts för resa med det färdmedel som bestämdes när resan beordrades eller som har godkänts i efterhand, i förekommande fall inom den beloppsram som anges i 12 kap. inkomstskattelagen (jämför 1 kap. 3 § ALFA). Tjänsteresa med egen bil ersätts med och per kilometer (se 12 kap. 5 § inkomstskattelagen). Ersättningen är skattepliktig och i sin helhet avdragsgill. Någon skatteeffekt uppkommer alltså inte för statsråden i dessa situationer. Biltillägg betalas med och per kilometer. Eftersom statsråden själva bestämmer färdmedel vid sina inrikes tjänsteresor, krävs inte det särskilda medgivande för att använda egen bil för tjänsteresor som annars gäller för anställda (Lokalt reseavtal nr 8/91, , med ändringar i protokoll nr 23/93 ). Dessa ytterligare och per kilometer i biltillägg är skattepliktiga och motsvaras inte av någon avdragsrätt. Utöver nämnda ersättningar har statsråd som har längre färdväg än från bostaden på hemorten till rätt till resekostnadsersättning för resor mellan och hemorten (se 6 § arvodeslagen). Antalet ersättningsgilla resor är inte reglerat. Ersättningen är skattepliktig, men avdrag vid beskattningen medges för högst en hemresa (se 12 kap. 24 § inkomstskattelagen). En förutsättning för avdrag är att avståndet mellan hemorten och arbetsorten är längre än . 26 Förrättning betraktas enligt 3 kap. 1 § ALFA som tjänstgöring som en arbetstagare – utan att få annan anställning – fullgör på annat ställe i än tjänstestället. 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD 2013/14:URF1 6.1.4 Ersättningsregler för statligt anställda Det allmänna löne- och förmånsavtalet (ALFA 2011:4) tillämpas för arbetstagare vid myndigheter under regeringen. Eftersom statsråden får resekostnadsersättning, bilersättning och biltillägg enligt bestämmelser i innehåller avsnitt 6.1.3 en redogörelse för dessa regler, som därför inte närmare behandlas i detta avsnitt. När det gäller arbetstagare vid , , och ombudsmän tillämpas allmänt löne- och förmånsavtal för och dess myndigheter (). bygger på och överensstämmer i stort med ALFA. Bestämmelserna om tjänsteresa, tjänsteställe och resekostnadsersättning i 3 kap. 1–3 §§ stämmer helt överens med hur frågorna regleras i ALFA. Läsaren hänvisas således till redogörelsen i avsnitt 6.1.3 för en genomgång av dessa bestämmelser. 6.1.5 Resekostnadsersättning inom kommuner och landsting Organisationen och landsting har inte antagit några generella riktlinjer eller rekommendationer för hur resekostnadsersättningar inom kommuner och landsting ska betalas ut. Det är upp till varje kommun eller landsting att besluta om de förtroendevalda ska kunna få ersättning för resor. Med tanke på att ledamöter i kommun- och i regel inte torde har lika långa resvägar mellan arbetet och bostaden på hemorten eller en alternativ bostad, kan situationen i kommuner och landsting inte anses vara jämförbar med den som gäller för riksdagsledamöterna. 6.2Bör ersättning ges för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten? Utredningens förslag: Riksdagsledamöterna ska under vissa förutsättningar ha rätt till ersättning för kostnader för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten. Tjänstestället är enligt den skatterättsliga huvudregeln den plats där huvuddelen av arbetet utförs, och en anställd kan endast ha ett tjänsteställe. Riksdagsledamöterna är en av de grupper skattskyldiga som har ansetts arbeta under så särpräglade förhållanden att huvudregeln skulle medföra ett i skattemässigt hänseende oacceptabelt resultat. Riksdagsledamotens bostad på hemorten anges därför som tjänsteställe både i inkomstskattelagen och i ersättningslagen. Bestämmelserna medför att en resa mellan bostaden och arbetsplatsen anses vara en tjänsteresa; resan ska alltså börja eller sluta vid den permanenta bostaden. Särreglerna har motiverats av att riksdagsledamöterna i sitt uppdrag anses representera sin valkrets. 2013/14:URF1 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD Utredningen ska enligt uppdraget lämna förslag på hur ersättning kan lämnas för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten när har ordinarie sammanträden under de delar av året då är plenifri samt när ersättning kan lämnas för andra resor som görs inom ramen för riksdagsuppdraget och som påbörjas eller avslutas från en annan bostad än den på hemorten. I avsnitt 2.2.1 har utredningen som en utgångspunkt angett att riksdagsledamöterna ska kunna arbeta under rimliga villkor mot bakgrund av de uppgifter som ligger i riksdagsuppdraget och de förväntningar på anträffbarhet som uppdraget ger upphov till. Frågan är då i vilken utsträckning detta motiverar en ersättning i de angivna situationerna. Riksdagsuppdragets innehåll har alltså ansetts motivera att bostaden, inte i , utgör tjänsteställe för ledamöterna. Uppdraget innebär såväl arbete på plats i som ett flertal andra uppgifter i samhället, något som i sin tur förutsätter resor mellan olika orter i landet. Det är mot den bakgrunden följdriktigt att bostaden på hemorten ses som en fast utgångspunkt för ledamotens verksamhet, också när det gäller riksdagsuppdraget och således inte bara rent privat. Eftersom riksdagsledamöterna inte har någon semester i ordets egentliga bemärkelse framstår det som naturligt att ledamoten kan ha en annan utgångspunkt för sitt uppdrag då arbetet i kammare gör längre uppehåll och att boendet då förläggs till någon annan ort än hemorten. Skälen till detta kan variera. Självfallet kan bevekelsegrunderna vara privata, som vid vistelser i en fritidsbostad eller hos släktingar. Men det kan också helt eller delvis vara ett utslag av att den politiska verksamheten koncentreras till andra orter vissa tider eller av riksdagsledamöternas kontakter och förankring på olika håll i samhället. De motiv som ligger bakom valet av en annan bostad vid längre uppehåll i kammarens arbete bör dock inte vara avgörande för om en resa ska ge rätt till ersättning. Utformningen av ersättningsreglerna bör också vara neutrala i den meningen att reglerna inte ska försvåra ledamöternas resor då många bor och verkar på en annan ort än hemorten. Utredningen föreslår därför att ersättning ska lämnas också för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten. Rätten till ersättning vid resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten bör dock omges av vissa ramar, något som utredningen strax kommer tillbaka till. 6.3Ersättning för tjänsteresa eller en resekostnadsersättning? Utredningens förslag: Ersättning till riksdagsledamöterna för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten ska betalas i form av en skattepliktig resekostnadsersättning. Ledamöterna ska inte ha rätt att dra av resekostnaderna i samband med beslut om slutlig skatt. Resekostnadsersättningen ska motsvara den faktiska kostnaden för resan. 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD 2013/14:URF1 Ersättning för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten kan lämnas på olika sätt. Enligt kungörelsen (1974:153) om beslutad ny riksdagsordning krävs dock att ersättningen är reglerad i lag (se 9 kap. 6 §). En möjlighet är att resan betraktas som tjänsteresa. Detta kan ske genom att i författning ange att resorna är att betrakta som tjänsteresor eller genom att ändra eller förskjuta ledamöternas tjänsteställe. Ersättning för tjänsteresor är i princip skattepliktig och kostnaderna avdragsgilla. Alternativt skulle ersättning kunna betalas i form av en resekostnadsersättning som är skattepliktig, men där avdrag för resekostnaden inte medges i samband med beslut om slutlig skatt. I de följande avsnitten ger utredningen sin syn på de båda alternativen och de för- och nackdelar som är förknippade med dem, från såväl sakliga utgångspunkter som med hänsyn till den tekniska utformningen. 6.3.1 Ersättning för tjänsteresa För ledamöter definieras uttrycket tjänsteresa i 4 kap. 1 § ersättningslagen. Det är en resa som en ledamot företar som ett led i utövandet av sitt uppdrag som riksdagsledamot, och som tjänsteställe anges bostaden på hemorten. Definitionen av tjänsteresa måste antas ha sin grund i att resandet utgör en betydelsefull del av uppdraget som riksdagsledamot och att det därför finns ett större behov av att i författning avgränsa resor som ska betraktas som tjänsteresor i förhållande till privata resor, än det generellt gör för till exempel statligt anställda. utgör inte tjänsteställe för ledamöterna, eftersom resor mellan olika orter i landet utgör ett centralt inslag i uppdraget som riksdagsledamot. I stället betraktas bostaden på hemorten, där ledamoten traditionellt sett har sin främsta politiska förankring (valkretsen), som tjänsteställe. I 11 kap. inkomstskattelagen finns det bestämmelser om vad som ska tas upp i inkomstslaget tjänst, och i 12 kap. regleras vad som ska dras av i det inkomstslaget, bland annat vid tjänsteresor. Inkomstskattelagen innehåller inte någon definition av begreppet tjänsteresa, men det talas till exempel i 12 kap. 6 § om resor som den skattskyldige företagit i sitt arbete och som innebär att han eller hon i tjänsten vistas utanför sin vanliga verksamhetsort (jämför 7 §). Indirekt kan det emellertid sägas föreligga en sådan definition för riksdagsledamöterna genom att ledamöternas tjänsteställe anges i 12 kap. 8 §. Ändringar i ersättningslagen och i inkomstskattelagen Ett förslag där ersättning lämnas för en tjänsteresa från och till den alternativa bostaden kräver ändringar i ersättningslagen. Ett sådant förslag skulle innebära att inkomstskattelagen behövde ändras, eftersom regleringen i inkomstskat- 2013/14:URF1 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD telagen måste vara parallell med ersättningsbestämmelserna för att avdrag ska kunna ges för denna typ av tjänsteresa. Inkomstskattelagen bör innehålla endast ett begränsat antal särregler, och avsteg från inkomstskattelagens regler bör begränsas till de fall där det framstår som sakligt motiverat. Vad som är en tjänsteresa definieras inte direkt i inkomstskattelagen. Att införa en definition av tjänsteresa för en begränsad krets skatteskyldiga skulle vara svårt att förena med inkomstskattelagens systematiska utformning och följaktligen innebära ett ganska betydande ingrepp i lagen. Som nämnts innehåller lagen dock bestämmelser som reglerar bland annat riksdagsledamöternas tjänsteställe på ett sätt som har anpassats till uppdraget. Det skulle därför, enligt utredningens mening, vara mest lämpligt att ändra i regleringen om ledamöternas tjänsteställe för att åstadkomma att resan från och till den andra bostaden betraktas som tjänsteresa. Enligt den nuvarande regleringen kan den skattskyldige endast ha ett tjänsteställe i en och samma anställning/uppdrag, och tjänstestället bestäms utifrån hur arbetet utförs . Att under vissa delar av året möjliggöra att tjänstestället ändras för de ledamöter som vill utgå från en annan bostad är därför inte helt oproblematiskt. För att undvika ett ändrat tjänsteställe skulle en reglering kunna utformas på så sätt att bestämmelserna om tjänsteresa under vissa perioder tillämpas som om den temporära bostaden utgör tjänsteställe. En sådan utformning skulle även medföra att ledamotens anknytning till sin politiska bas i valkretsen (vanligtvis hemorten) inte rubbas. En riksdagsledamots ersättning för tjänsteresa motsvarar enligt ersättningslagen den faktiska kostnaden för resan (se 4 kap. 2 §). En alternativ bostad kan ligga längre från eller vara mer svårtillgänglig än bostaden på hemorten, och en resa från och till denna bostad kan följaktligen i vissa fall bli betydligt dyrare än resan annars skulle ha blivit. En ordning där ersättning lämnas för tjänsteresa skulle därför behöva ha en beloppsmässig begränsning av den ersättning som betalas till ledamoten. Enligt utredningens mening borde man i sådant fall utgå från dagens huvudregel – att en resa ersätts från och till tjänstestället – vid regleringen av ersättningen från och till den andra bostaden. Den ersättning som ledamoten hade fått om han eller hon hade rest från bostaden på hemorten och inte från det andra boendet skulle då utgöra ett tak för ersättningen från och till det temporära boendet. En sådan ordning skulle innebära att en ledamot som väljer att resa från sin andra bostad skulle få den faktiska kostnaden för resan ersatt, dock högst med det belopp som en resa från permanentbostaden skulle ha uppgått till. Om resan med utgångspunkt från den andra bostaden överstiger kostnaden för en resa från och till bostaden på hemorten, ersätts följaktligen inte överstigande del med en sådan regel. Den ersättning som ledamoten erhåller ska tas upp i inkomstslaget tjänst som en skattepliktig inkomst. Syftet med den beloppsmässiga begränsningen skulle alltså bland annat vara att ersättningen till ledamöterna inte ska gå 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD 2013/14:URF1 längre än vad som kan motiveras och högst svara mot den ersättning som skulle ha utgått om resan i stället hade gjorts från och till bostaden på hemorten. Mot den bakgrunden borde avdragsrätten enligt inkomstskattelagen begränsas i motsvarande mån. Om resan från den andra bostaden ses som tjänsteresa borde det därför anges i 12 kap. 8 § att utgifter vid tjänsteresa som ledamoten gör från och till en annan bostad än bostaden på hemorten inte ska dras av med högre belopp än vad utgiften hade varit för en resa från och till bostaden på hemorten. Eftersom det i 12 kap. 2 § inkomstskattelagen fastställs att utgifter vid tjänsteresor i bland annat 12 kap. 8 § ska dras av utan någon beloppsmässig begränsning anser utredningen i linje därmed att det skulle bli nödvändigt med ett principiellt sett ganska betydande undantag i 12 kap. 2 § vid resor från och till en annan bostad. En ledamots resa mellan en annan bostad än bostaden på hemorten och , eller en annan ort där uppdraget utövas, är enligt den nuvarande regleringen att betrakta som en privat resa mellan en bostad och arbetsplatsen (se 12 kap. 26 § inkomstskattelagen om arbetsresor). Det kan betalas ersättning för sådana resor i form av skattepliktig resekostnadsersättning (se 11 kap. 1 § inkomstskattelagen). Kostnaden för en sådan resa bedöms inte som en utgift för att förvärva och bibehålla inkomst och är alltså inte fullt ut avdragsgill enligt bestämmelserna i 12 kap. 1 § första stycket. Kostnaden kan dock ses som en utgift som har samband med tjänsten och kan vara avdragsgill enligt bestämmelserna om arbetsresor i 12 kap. 5 § tredje stycket och 26– 30 §§, vilket innebär att man kan få avdragsrätt bara till den del kostnaderna överstiger ett visst belopp (). När den skattskyldige på grund av sitt arbete vistas på en annan ort än den där han eller hans familj bor får emellertid avdrag göras för högst en hemresa , om avståndet mellan hemorten och arbetsorten är längre än (se 12 kap. 24 §). Bestämmelsen om avdrag för hemresor tar sikte på den situationen att det är arbetet som gör att en skattskyldig befinner sig på en annan ort, till exempel ett statsråd som bor ute i landet men på grund av regeringsarbetet måste vara i . Särregleringen av riksdagsledamöternas tjänsteställe – bostaden på hemorten – torde enligt utredningens mening medföra att ledamöterna inte omfattas av bestämmelserna om hemresa. Med kostnadsersättning avses en ersättning för den anställdes kostnader i arbetet som beräknas och betalas ut vid sidan av lönen (se prop. 1989/90:110 s. 752). Kostnadsersättningar är – om de svarar mot avdragsgilla belopp för kostnader i arbetet – enligt 10 kap. 3 § andra stycket 9 och 10 skatteförfarandelagen (2011:1244) undantagna från skyldighet för utbetalaren att göra skatteavdrag. Sådana belopp är inte heller underlag för arbetsgivaravgifter (se 2 kap. 11 § 1 socialavgiftslagen, 2000:980). Ersättning för resor mellan bostaden och arbetet är en del av den skattskyldiges privata levnadskostnader och inte en kostnad i arbetet. En ersättning för sådana resor utgör därför alltid underlag för arbetsgivaravgifter, även om den skattskyldige enligt särskild 2013/14:URF1 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD reglering skulle medges avdrag för kostnaden i samband med att fattar beslut om slutlig skatt.