rfr · H10WRFR20 · 2014-06-27 00:00:00 — Det ni nämnde med kommunerna är viktigt. Det är ute i kommunerna som FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning verkligen genomförs. Kommunerna har genomförandeansvaret för samtliga artiklar utom en. Det är väldigt viktigt att följa upp vad som händer i kommunerna. Handisam har tagit fram en kulturenkät. Vi provkörde den . är det första gången vi kör en fullskalig mätning inom ett antal områden, varav kulturen är ett. Siffrorna kommer i Hur är läget 2014? Då presenteras de tillsammans med övriga siffror, så att det blir en samlad bedömning. Det är illa med de statliga myndigheterna. Vad vi pratar om är ju inte något slags rocket science eller väldigt hög nivå, utan det är grundläggande tillgänglighet som vi pratar om, enligt Riv hindren och riktlinjerna. och omfattas av strategin för funktionshinderspolitiken. Sedan skapar de ett tryck på regionala och lokala aktörer. Men däremellan måste man säga att det finns en vit fläck. Det är de statliga verksamheter och kulturverksamheter som inte har direkt med de två strategiska myndigheterna att göra. Det är egentligen statliga myndigheter och institutioner men också stiftelser som får medel från staten där man borde kunna skapa ett tryck. Vi sätter hårdare tryck och ställer hårdare krav på små, fria kulturaktörer ute i kommunerna än på de statliga aktörerna i den vita fläcken. Det är svårt med förtroendet och staten som förebild, så där skulle det behövas att vi hjälptes åt. Avslutningsvis lite grann kring tillgänglighet: Vi har lyft upp och pekat på i rapporten att aktörsperspektivet är viktigt. frågar man: Finns det någon quick fix för att komma i gång med detta? Jag skulle vilja sticka ut hakan och säga att det finns det: Man kan anställa personer med funktionsnedsättning i en verksamhet eller engagera människor. Om man gör det kommer per automatik tillgängligheten att genomsyra verksamheten för kulturkonsumenterna. Om man börjar tvärtom, genom att bara tänka på konsumentledet, blir det inte lika naturligt. Det är faktiskt en vinn–vinn-situation att integrera och jobba på det sätt som beskrev tidigare. nämnde universell utformning. Det pekas ut tydligt i konventionen: i första hand generella åtgärder, inte adderade, att man har gjort något särskilt bredvid. Men det kan vara så att man ska göra särskilda verksamheter också – vi är inte på något sätt emot det. Handisam byter namn , , till Myndigheten för delaktighet. Vi förstärks och blir dubbelt så många. Det är väldigt spännande. I vår nya instruktion, som vi fick , trycks det just på arbetet med universell utformning i första hand. Jag vill också säga att barn med funktionsnedsättning måste lyftas fram. De riskerar att hamna mitt emellan den här konventionen, som på något sätt gärna handlar om vuxna med funktionsnedsättning, och , som ofta handlar om barn utan funktionsnedsättning. Däremellan finns just barn med funktionsnedsättning. Allra sist: Jag vill påstå att de som arbetar i en kulturverksamhet med funktionshindersfrågor och tillgänglighetsfrågor på ett smart sätt också är bättre rustade om sisådär , när tippar upp och ned och vi i vår historia får fler än under . Med tilltagande ålder kommer också funktionsnedsättningar. Sitter ni här i lokalen och funderar Det verkar spännande det där med funktionsnedsättning och undrar hur det är kan jag säga: Det är bara att vänta – det kommer. Det är inte någon liten del, utan det är faktiskt en del av att vara människa och att åldras. Sakta men säkert kommer detta. Det är ett lite smart sätt att jobba med att vara förberedd på det som komma skall. förhördes i kring den här konventionen. Rapporten har inte kommit tillbaka. Det blir naturligtvis ett spännande nästa steg att se hur FN bedömer vårt arbete. Det var inte så många frågor kring detta med kulturdelen, men det finns andra aspekter. Per Lodenius: Vilken spännande panel vi har! har alla fått tala, och jag ska lämna över till mina kolleger i uppföljnings- och utvärderingsgruppen, som ska få ställa lite frågor. Det har kommit många synpunkter, men jag tror att alla fem har sagt något om att det är bra att rapporten har kommit och att den är bra och välskriven. Det tar vi åt oss i gruppen. Men självklart är det från utvärderings- och forskningssekretariatet som ska ha det mesta berömmet och även vårt kansli på kulturutskottet, som har jobbat mycket med detta. Alla partier i kulturutskottet är representerade i utvärderings- och uppföljningsgruppen. Tyvärr kunde inte från vara här , men alla övriga partier är representerade och kommer att få ställa var sin fråga till panelen. Panelen är lite oförberedd på frågorna, så det blir spännande att se hur ni svarar. (KD): Självklart gläder vi oss åt det gensvar som vi har fått och är naturligtvis lite stolta över att vi har gjort det här arbetet. Det är intressant att höra vad ni säger. Det är vi började prata om att vi skulle ha ett tillgängligt samhälle. Min fråga till framför allt är: När det gäller att själva funktionshindersaspekten har integrerats och ska integreras, vad innebär det för de statliga myndigheterna att den har integrerats? Innebär det att den prioriteras, att den tas för självklar? Det finns ju också en risk här. Vad kommer det att leda till? , : Ett kort svar skulle kunna vara att vi har gått från särlösningar, särskilda bidrag, till att säga att alla de bidrag vi har ska kunna användas för frågor som också rör förverkligandet av funktionshinderspolitiken, oavsett om det handlar om aspekten för, med eller av. När vi har satt in villkoren i de generella bidragen får vi också ett större genomslag. Danskompaniet Spinn prövas till exempel inte som en särskild verksamhet därför att man är en integrerad ensemble utan utifrån de konstnärliga kvaliteter som danskompaniet ger, också i mångfalden av utbud i . nämnde inledningsvis den inspiration som kommer från . vet vi inte riktigt vad som är möjligt att göra inom konstens och kulturens område. Därför är det viktigt att man inte låser sig för mycket i det som är det specifika: Så här ser det ut! Man vet aldrig riktigt hur det kan se ut. Jag tror att vi träffades första gången på en stor dansfunkfestival på som var internationell. För mig var det verkligen en ögonöppnare. Jag hade ingen aning om att man kunde tänka och producera dans på det sättet, av personer i professionella danskompanier. Jag tror helt enkelt att vår förmåga, vår kreativitet, vår fantasi måste användas och också måste användas som myndighet i förhållning till det vi faktiskt möter. Men det är det professionella vi har att titta på. Det här är en viktig kvalitet. (MP): Tack så mycket – det var intressant att höra er i panelen! När jag fick deltagarlistan såg jag Danskompaniet Spinn och gick in och tittade på er hemsida. Jag blev glad över det jag läste och det jag hör om vad som pågår där. Jag är nyfiken och intresserad. I presentationen av er som är med i Danskompaniet Spinn läste jag om dig, . Jag läste att du har en konstnärlig masterutbildning i bland annat design. Men du har ingen dansutbildning, eftersom din rullstol har gjort att du inte har haft möjlighet att gå på de utbildningar som finns i . Jag blev både frustrerad och intresserad. Är det verkligen så? , Danskompaniet Spinn: Jag skadades när jag var . Precis innan hade jag börjat med balett. Den första reflexion som jag hade när jag insåg att jag inte kunde röra mina ben längre var: Hur ska jag kunna klättra, och hur ska jag kunna böja upp mina ben högt? Den längtan fanns kvar under min uppväxt. När jag i början av gymnasietiden ville utveckla de idéerna sökte jag i , som jag bodde i då. Där fanns det rullstolsbugg – och det är där det ofta stannar. Inom idrotten har man jobbat med Paralympics, och där finns en helt annan självklarhet om hur man kan delta i idrotten. Däremot finns det ingen integrerad idrott, utan den är mycket särskild – handikappidrotten är en egen gren. Jag hade andra konstnärliga intressen, så jag nöjde mig med att konstatera att jag inte ville jobba med rullstolsbugg, för det intresserade mig inte. Jag fortsatte att träna. Jag har alltid varit intresserad av att hålla min kropp vid liv så mycket det går. Vi har här tagit upp olika projekt som har genomförts. Ett sådant var att Friskis & Svettis hade fått pengar från Allmänna arvsfonden och genomdrivit något som hette Öppna dörrar, som man kan tycka är ganska självklart att det finns inom en stor friskvårdsorganisation. Det projektet var jättebra. Det fanns pass man kunde gå på som var integrerade för alla. Men deltagarantalet var inte så stort, så det slutade med att vi var tre som återkom. Då försvinner sådana verksamheter. När man sedan ringer till Friskis & Svettis och frågar om man kan gå på ett vanligt pass får man svaret: Nej, då kanske du kan köra på de andra deltagarna. Redan där, i den ickeprofessionella världen, finns det ett stort motstånd. Då kan man som individ känna: Om man inte ens kan utöva något har man inte riktigt den energin att söka sig till de konstnärliga utbildningarna. Därför inriktade jag mig på konst och form, där de barriärerna inte alls finns. (SD): Jag vill tacka för en saklig och föredömlig inledning av samtliga er som har kommit hit. Något som berördes var att väldigt många som är funktionshindrade och handikappade har rätt dålig ekonomi och är fattiga och därmed har svårare att tillgodogöra sig kultur. Jag känner att det är viktigt att individen har makten över sina egna val när det gäller kulturlivet, så att det inte bara är något som kommer ovanifrån och styr, utan det ska komma underifrån. Jag hörde också att staten behöver göra mer, även om vi har gjort mycket bra . Det behövs alltid mer. På vissa håll har det pratats om en kulturpåse eller en kulturcheck. Det låter intressant. Det skulle vara intressant om det kunde gälla människor inom handikapp- och funktionsnedsättningsområdet, för det är ju ingen homogen grupp utan en mycket heterogen grupp, och det finns väldigt mycket valmöjligheter, utifrån vilka behov man har. Man borde själv kunna söka efter vad man behöver, vilka kulturaktiviteter man är intresserad av att delta i, och man borde kunna söka specifikt om det är något som kostar pengar och man behöver färdtjänst eller behöver ledsagare – jag nämner bara några exempel. Det är något som staten skulle kunna bidra till. Då skulle vi kanske också kunna se någon form av utvärdering: Hur ser behoven ut? Man kanske skulle kunna kartlägga det lite mer. Detta med subventioner till hjälpmedel och hörselsnäckor och annat: Jag tror att det kan variera från landsting till landsting, och jag är inte riktigt säker på hur det är med olika grupper i samhället som har funktionshinder. Jag skulle vilja fråga : Är detta med kulturcheck något som har kommit upp som ett intresse bland era föreningar? , Handisam: Jag tror möjligen att eller skulle kunna hänga på och svara också. Det ser olika ut med stöd och subventioner – det är ett särskilt paket. Det blir extra tydligt att kulturområdet är en del i en större helhet. Om man inte blir inkluderad eller delaktig i skolan som liten eller kan gå vidare i en relevant yrkesutbildning sedan, då har man sämre möjligheter att ta sig in på arbetsmarknaden, vilket skapar en sämre ekonomisk situation. Det finns liksom en hel kedja av förklaringar till detta med ekonomin. Om man ser över hela bredden har personer med funktionsnedsättning ofta sämre ekonomiskt läge. Handisam gör ingen särskild bedömning när det gäller kulturområdet, om man på något sätt ska möta upp, mer än att vi har utgångspunkten att det ska vara på lika villkor. Det ska till exempel inte vara gratis entré för en person med funktionsnedsättning. Däremot är assistansdelen ett bekymmer, om man blir tvingad att betala för sin assistans. Jag tror nästan att jag bollar frågan vidare, om det är okej, för jag vet att funktionshindersorganisationerna har synpunkter och kunskaper i frågan. , Lika Unika: Om man ska ha hjälpmedel och motiven är kultur – om man också räknar sporten till kultur – säger landstingen ofta nej. Där finns definitivt ett problem. Kultur är inget prioriterat område inom landstingen. (S): Jag vill tacka panelen för mycket bra dragningar. Vi som har suttit med och arbetat fram rapporten har haft ett gediget arbete med att få in så mycket som möjligt i den men även att avgränsa, för annars kunde det ha blivit hur stort som helst. Rapporten lyfter bara införandet av kultursamverkansmodellen och att den har haft betydelse. Det är 20 län och regioner som är med. Alla är inte riktigt med – har inte funnit det värt . Vi får väl hoppas att även de går med. Jag skulle vilja höra med och hur man som företrädare för ideella föreningar och organisationer upplever möjligheterna och svårigheterna att komma till tals i de regionala samråden. Precis som vi hörde rapportera är det de regionala samråden och utvärderingen av det arbetet som ligger till grund för bidragsgivning. Då är de ideellas möjlighet att komma till tals nödvändiga och viktiga. , Handikappförbunden/HSO: Det ser lika olika ut som på alla andra samhällsområden. Om vi tar kommunerna först har en hel del kommuner nu förstått att detta är en fråga för socialnämnderna, utan man börjar närma sig kommunstyrelsens ordförande. Det får en helt annan effekt. När det gäller den regionala delen är det fortfarande väldigt mycket en fråga för hälso- och sjukvårdsnämnden. Som jag ser det är detta ett problem, för då blir det en tycka-synd-om-fråga. Det vill vi inte veta av. , Lika Unika: Jag kan hålla med om vad säger. Jag tror dock att de flesta, antingen man jobbar regionalt, lokalt eller centralt, upplever att när man kommer som intresseorganisation får man känslan av att det dras en suck av oro för att det ska komma ett krav. Jag tycker att det är ett viktigt perspektiv här att de flesta som har olika typer av funktionsnedsättning upplever att de är till besvär. Jag kan ta mig själv som exempel. Om man är hörselskadad och ska delta i ett sammanträde eller en kulturgrej måste man kolla om det finns en slinga och om den fungerar. Därmed har man behövt tala om att man är hörselskadad. Man måste börja med det. Det är likadant om man är rullstolsanvändare. Då måste man kanske till och med börja hemma. Kommer jag över huvud taget in? Som svar på din fråga vill man skapa förändringar, men det är inte självklart att det möts på ett positivt sätt. Det ses som ett besvär och något krångligt. Där är attitydfrågorna viktiga. , Handikappförbunden/HSO: En sak jag glömde är att vi också här har en kamp att föra om pengar. Om en människa som är i jobb och ska träffa en kommun som vill ha sina möten inte kan få någon ersättning för förlorad arbetstidsförtjänst kan man lika gärna skicka PRO. (M): Det har varit jättespännande att lyssna på er allesammans. Det är glädjande att ni berömmer vår rapport. Vi har gjort flera olika, och varje gång tänker jag på hur viktigt det är att vi politiker ägnar oss åt både uppföljning och utvärdering. Det är naturligtvis också viktigt att vi sätter upp mål och har idéer om vad vi vill. Jag är väldigt glad att vi har kommit fram till att bristande tillgänglighet är diskriminerande. Det tycker vi alla i det här rummet, hoppas jag. Jag lyssnade på RBU i går. De pratade om barns och ungas möjligheter att ta del av olika saker i samhället. Vi vet från och på annat sätt hur många av våra barn och ungdomar som är intresserade av kultur. Det är glädjande höga siffror. Naturligtvis nämns också att regeringens politik bygger på kultur för alla men också att alla barn och unga har rätt till kultur. Jag tycker att det är glädjande att är så tydliga med att om man vill ha pengar följer det med vissa krav. Vi har också andra delar: kommuner, regioner och landsting. Min fråga går till : Vad kan vi göra för att sprida ert goda exempel att om ni vill ha pengar ska ni också leverera och framför allt förändra er inställning och syn när det gäller att bristande tillgänglighet är diskriminering och att kultur är till för alla. Det är viktigt att barn och ungdomar känner att det är på riktigt. De blir också vuxna och till slut även gamla. , : Jag tackar så mycket för frågan. Det är roligt att får så mycket positiv feedback på de insatser vi har gjort. Vi har från myndighetens sida lyft fram att utvecklingen går alldeles för långsamt. Det har vi gjort såväl i vårt senaste budgetäskande och vår årliga rapportering av det strategiska sektorsuppdraget som i den senaste rapporten om digitalisering och tillgänglighet, som vi lämnar till regeringen i vår. Vi har pekat på behovet av ökad finansiering till både de regionala institutionerna och det fria kulturlivet. Det är medel som vi vet kommer att ge stor utdelning vad gäller ett mer tillgängligt kulturliv. lyfte fram en fråga från RBU som jag tycker är särskilt intressant och som var uppe på en konferens i för . RBU:s representant sade: Här har ni ett område kring digitalisering. Vi företräder en stor grupp barn och unga. Tänk om man kunde koppla ihop det som rör barnkultur med digitaliseringen. De insatser som kommer att göras där kommer man att få stor utdelning från. Att man kan koppla ihop barnkulturen, digitaliseringen och den nya tekniken utifrån ett tillgänglighetsperspektiv var en ganska ny tanke för nästan alla som satt i rummet. Den kom från RBU. Om vi får möjligheter att kunna fortsätta med kompetens- och informationsinsatser på nationell nivå vet vi att kulturpolitiken är ett bra labb för att få utdelning i dessa frågor. talade om shining star. Det går väldigt bra. Jag tycker att samverkan med funktionshindersorganisationerna på central nivå har varit väldigt bra. Vi brukar säga att det inte är någon harmonilära. Det är lite friktion, men det ska det också vara om det ska bli utdelning och utveckling. (FP): Jag tackar för den korta tid jag har fått lyssna på panelen. Jag har varit hos ett annat utskott och kom därför sent. Jag har förstått att det har varit väldigt intressant. Jag har en ganska kort fråga till på Handisam. diskuterande har vi äntligen fått en proposition om att bristande tillgänglighet ska ses som diskriminering. Jag har läst Handisams rapporter och har förstått att det finns en del att önska. Det har ni också nämnt. Kulturen är ändå the star, och det har hänt mycket inom tillgänglighetsarbetet. Men jag skulle vilja höra om tror att tillägget i diskrimineringslagstiftningen, att man ska se bristande tillgänglighet som diskriminering, kommer att sätta fart på tillgänglighetsarbetet. Vi har ju hållit på . , Handisam: Som de flesta här i salen vet ligger det en lagrådsremiss, och sedan blir det kanske ett beslut i . Lagen finns alltså inte ännu, men tanken är att den ska göra det . Den är inte prövad, och jag är ingen jurist. Vi har inte gjort den typen av bedömning från Handisams sida. Om man lägger denna kloss till de övriga klossarna är det en viktig markering med stort symbolvärde att få in den här delen i diskrimineringslagen. Det har nästan funnits något slags diskriminering inne i diskrimineringslagen genom att den inte har funnits med. Det har redan kommit synpunkter om att man undantar verksamheter. Verksamheter med färre än tio anställda och så vidare omfattas inte av lagen. Om man bara tittar på ena delmål om enkelt avhjälpta hinder i handlar det om att ta bort en tröskel eller om att kontrastmarkera en glasruta. Det är väldigt små och billiga eller åtminstone skäliga insatser i förhållande till vem som äger fastigheten och annat. Det är ett slags hygiennivå. har det funnits en lag . var ett politiskt mål, men enligt lagen har det varit möjligt att lägga viten på den som inte åtgärdar detta. undersökningar visar att av dem som uppbär statsbidrag har åtgärdat enkelt avhjälpta hinder. Det innebär alltså lite tillspetsat att av dem som uppbär statsstöd inom kulturen har sin verksamhet i olagliga lokaler. Där tror jag att diskrimineringslagen blir en viktig bit. Det är klart att den som har underlåtit att åtgärda något får ytterligare en knuff i ryggen. Det handlar dock fortfarande om skälighetsbedömningar. Det är en ganska rudimentär basnivå. Enkelt avhjälpta hinder gör inte på något sätt en byggnad tillgänglig, utan det är små saker utifrån byggnadens förutsättningar som åtgärdas. Diskrimineringslagen gäller också andra delar. hamnade jag i fysisk miljö som ett exempel. Men ja, vi välkomnar absolut lagen, och det ska bli spännande att se prövningen. Handisam har i alla yttranden framhållit att det finns ett behov av att underlåtenheten att vidta åtgärder kommer fram. Per Lodenius: Jag har en fråga. Innan jag ställer den vill jag be panelen att fundera lite grann på detta med för, med och av. Sedan får ni två meningar och att avrunda med. Jag vill ställa en fråga till . Vi pratar mycket om funktionsnedsättning. Man diskuterar också vad definitionen av det är. Jag skulle hellre vilja att man ibland pratar om de funktionshinder man ska ta bort, för funktionsnedsättningen är ju inte något hinder om man tar bort hindren. Som professionell kulturarbetare använder man ofta den kunskap, den erfarenhet och de förutsättningar man har. Det är detta som skapar konsten och kulturen. Du, , jobbar både som designer och som dansare. Skulle man, i stället för funktionsnedsättning och funktionshinder kunna prata om funktions- Jag menar att det du kan skapa är inte sådant som jag har någon förutsättning att skapa. Även om jag själv håller på med dans kommer jag aldrig att kunna vara en dansare som sitter i rullstol på samma sätt som du, därför att jag inte har den kunskapen och erfarenheten. Då blir det en funktionsförutsättning. Det är samma sak när det handlar om design. Den erfarenhet och kunskap du har utifrån det vi kallar funktionsnedsättning blir en funktionsförutsättning i mycket av ditt skapande. Har jag rätt i det antagandet, eller är det bara en förhoppning eller en tro? , Danskompaniet Spinn: Nej, jag tycker att du har väldigt rätt, Per Lodenius. Jag kan ibland känna att jag har en förmån när jag får uppleva den här världen, som inte många får uppleva på det sättet. av landets befolkning har något slags funktionsnedsättning. Om jag tar del av kultur får jag se saker. Det är klart att det kan vara diskriminerande att gå in bakvägen ibland, men ofta får man se ett omklädningsrum eller en loge. Då kan man känna att det är en lite speciell ingång som bara jag får. När det gäller mitt professionella utövande och det vi jobbar med i Spinn vill de andra dansarna, som inte har någon funktionsnedsättning, vara med där för att man kan börja från ett nolläge. Det är inte så mycket som redan finns ute på dansscenerna . Vi kan experimentera som i ett labb. Vi jobbar mycket med tyngdpunkten mellan varandra, som är helt annorlunda när man har en kropp som till exempel jag har. Den är inte så linjär. Per Lodenius: Det är väl vad det handlar om egentligen: att se allas förutsättningar. ska vi se om ni har hunnit tänka ut något kort. Jag tänkte börja där vi avslutade era anföranden. Vi börjar hos Handisam. , Handisam: Vi på Handisam får ofta frågan: Vi har precis börjat. I vilken ända ska vi börja? Vad startar vi med? Vad ska vi göra först? Om man ska gå tillbaka till de tre suveräna begreppen kan man ta dem i omvänd ordning: av, med och för. Ta med någon med funktionsnedsättning från början i verksamheten. Med en process i omvänd ordning blir det goda förutsättningar att ha en bra verksamhet i slutledet. , : Det här tycker jag var den svåraste frågan. Utgångspunkten är att kulturen har tagit plats inom andra samhälls- och politikområden. Jag tror att vi måste använda den nya kunskapen i ljuset av för, med och av och se kulturella rättigheter som en mänsklig rättighet. Vi ska inte bara prata om de ekonomiska, sociala, civila och politiska rättigheterna i FN- dokumenten utan också om de kulturella och vilken betydelse de kan ha. , Handikappförbunden/HSO: Först har jag en favorithistoria. Apropå handböcker, som nämndes här tidigare, gjorde och en år sedan när man skulle göra om landshövdingsresidensen och alla möjliga andra ställen.