rfr · H10WRFR18 · 2014-06-02 00:00:00 — Det sker bland annat inom ramen för överenskommelsen med Kommuner och Landsting om att utveckla en evidensbaserad praktik för att skapa förutsättningar och stödja kommunerna att införa ett evidensbaserat arbetssätt i . I syfte att skapa goda förutsättningar för barn och unga att få goda uppväxtvillkor har regeringen satsat för att möta de behov av stöd i föräldraskapet som finns. Ambitionen är att utveckla en starkare kunskapsbas för det sociala arbetet. Arbetet har pågått länge, och det blir alltmer intensivt. De senaste årens ansträngningar och det tydliga intresse som vi också kan se från socialsekreterare, socialpolitiker, forskare och från er riksdagspolitiker känns bra. viktigt för framtiden. Alla med ansvar på området strävar efter att vi ska få se ännu bättre resultat. Det arbetet vill vi fortsätta med. Ordföranden: Då går vi över på frågestunden. Vi har på oss, så jag vill att utskottets ledamöter ställer korta frågor. Var också specifika med vem av våra gäster ni riktar frågan till. (S): Jag har en fråga till . Familjecentraler är en bra verksamhet, men det kan ibland vara svårt att få dem att komma som verkligen behöver komma till denna typ av verksamheter. Har ni haft någon särskild strategi för att få rätt människor till er verksamhet? Jag har också en fråga till . lyfte fram hälsostatusen hos våra placerade barn och ungdomar och nämnde bland annat minimistandard och hälsoomhändertagande. Är det något som du tittar på, lyfter fram eller berör i din utredning, ? , Familjecentralen i : Till bvc och barnmorskorna kommer de flesta som bor i . Alla går dit regelbundet. Utifrån det möter vi upp på föräldrarådgivningen, visar öppna förskolan och ger en möjlighet att ta del av det som erbjuds. Vi vet också att det personliga mötet mellan mig som familjerådgivare och dem jag möter gör att man kan ta mer kontakt. Det har inneburit att vi fångar upp och möter många som behöver vårt stöd. Det är en del. Sedan informerar vi också mycket i stadsdelen med samverkande parter på skola och till föräldrar. Vi rör oss mycket för att bjuda in folk till vår verksamhet. , Utredningen om tvångsvård för barn och unga: Vi har i vårt fortsatta arbete som en av de viktigaste frågorna att se hur socialtjänst samspelar med bland annat hälso- och sjukvård och skola. Vi har tagit stort intryck av den forskning som bland andra har gjort, och jag tror att vi måste hitta sätt som gör att placerade barn och unga tillförsäkras både somatiskt och psykiatriskt vård och stöd i skolarbetet för att vi ska kunna tala om bra placeringsformer. Det slår mig att det inte bara är en problematik som gäller barn i tvångsvård, utan det gäller över huvud taget barn och unga som placeras. Frågan om minimistandard som Bo väcker är klart intressant. Vi får titta på hur man kan reglera med sikte på att tillförsäkra att man får det stöd man behöver från sjukvård och skola. (M): Herr ordförande! Tack till alla som har föredragit! Jag har en fråga till . Du nämner i ditt anförande att placerade barn får sämre utbildning än andra barn med samma begåvningsnivå. Kan du utveckla det och kanske föreslå konkreta åtgärder som skulle kunna förbättra situationen? Jag har även två frågor till . Du uppger att av de anställdas tid går till administration. Kan du nämna några saker som denna administration består av? Finns det konkreta och tydliga exempel på vad man skulle kunna ta bort? , i : Detta med begåvningen ser vi både i registerstudier över hela befolkningen och i de interventionsstudier vi har gjort där vi framgångsrikt har lyckats hjälpa placerade barn att klara sig bättre i skolan. Det är vanligt med negativa och till och med pessimistiska förväntningar på dessa barn, vilket antagligen är en förklaring. Vi har också gjort många studier med internationellt adopterade, som får bättre utbildning och bättre skolbetyg än andra barn med samma kognitiva förutsättningar. Det riktigt intressanta är att det gäller oavsett adoptivföräldrarnas utbildning. Det är alltså något med adoption som lyfter dessa barn, men när samhället går in som föräldrar utvecklar barnen inte sin potential tillnärmelsevis så mycket. Man kan göra mycket åt detta med ganska enkla medel. Ett sätt är att i nio–tioårsåldern göra en ordentlig pedagogisk utredning med lästest och mattetest och kanske också en kognitiv bedömning där man tittar på deras kognitiva kapacitet för att se att de inte misslyckas tidigt i skolan. Det är nämligen döden i grytan. Gör man detta har man kommit långt. , : Det blir fler och fler manualbaserade utredningssystem, vilket innebär att det är många formulär som ska fyllas i. Det finns frågor som man inte riktigt förstår vitsen med men som upptar mycket tid. Mycket statistik ska skickas till , Kommuner och Landsting och SCB. Det tar mer än vad det ger . Vi kan se att det behövs ett samlat grepp när det gäller insamling av statistik. Det borde kunna göras enklare. (V): Jag vill också tacka för alla intressanta presentationer. Det är roligt att höra att en del av de krav som vi har motionerat om är på gång i utredning, och vi har också fört fram specialisttjänster för socialsekreterare. Men det som berörde mig mest var när lyfte fram barnens egna röster om brist på tid, kontakt, att känna till och relation och när My sade att hon vill göra skillnad. Men vilka förutsättningar har hon egentligen som socialsekreterare? Jag vänder mig till My och de fackliga representanterna: Om man ska leva upp till det som säger utifrån barnens egna röster, vad skulle krävas och vilka förutsättningar har ni? Det är stor personalomsättning, många unga och mycket administrativt arbete. Det är tuffa krav på rättssäkerhet, dokumentation och annat, bland annat från . My , kommun: Jag tackar för frågan som känns väldigt stor. Det är ett dilemma att göra barnets röst hörd och få barnets åsikter och tankar om sin egen situation i utredningarna. Det är ju jätteviktigt, och det handlar om rättssäkerhet. Jag tänker att det hänger ihop med det jag sade tidigare, nämligen att det behövs erfarna och utbildade socialsekreterare, och det behövs tillräckligt med tid för att lära upp nya i yrket. Vi skulle också behöva vidareutbildning inom just att ha samtal med de barn och föräldrar vi möter som är i svåra livssituationer. , Vision: Jag drog ett par exempel i min föredragning, och jag understryker det jag sade om ett rimligt antal ärenden. I grund och botten handlar det om resurser men även om intresse och att man lokalt formulerar sig politiskt och ger ett uppdrag till nämnden att redovisa hur det ser ut. Jag vill också lyfta upp chefernas situation. De har inte tid att jobba så strategiskt med att stötta sin personal som de skulle behöva. (KD): Även jag tackar för intressanta och givande föredragningar. Min första fråga går till från Familjecentralen i Spånga- . Familjecentralens funktion är att se barnet och barnets behov men också att stärka föräldrarna i deras roll. Ni har haft er verksamhet i gång i . Om du jämför med tidigare då man inte hade denna gemensamma organisation, lyckas ni stärka föräldrarna bättre nu? Känner fler barn att det sker en utveckling? Det diskuteras nämligen i många kommuner om man ska ta sig samman och lösa det gemensamma uppdrag som landsting och kommuner har att organisera en familjecentral. Personligen tror jag på det, men det kan ibland behövas en jämförelse mellan hur det var innan och hur det är . Min andra fråga går till barnombudsman . Du ger alltid spännande redovisningar, och det är viktigt att låta barns röster och synpunkter bli hörda. Eftersom jag bland annat jobbar med frågor som rör är jag nyfiken på vilka skillnader man kan se mellan våra nordiska grannländer när det gäller att göra barns röster hörda. Har vi några lärdomar att dra, och har vi lärdomar att ge till , , och ? , Familjecentralen i : Det är en bra fråga som inte är så enkel att besvara. Det är ju ett långsiktigt arbete, men det jag kan se efter att ha jobbat där är att föräldrar kommer tillbaka och vill ha mer stöd och hjälp av oss. Då blir det mer av ett riktat arbete. När en del av våra föräldrar kommer till vill de gärna att vi ska vara med och bidra med information om vi har mött dem. Det andra jag kan se är att våra samverkanspartner förskola och skola tycker att de förstår bättre, kan göra orosanmälningar tidigare och hjälpa till och bidra innan större problem uppstår eftersom de vet vart de ska hänvisa föräldrar. Utifrån detta tänker jag att vi långsiktigt gör ett bra arbete för föräldrar och barn. Jag hoppas att det var svar på frågan. , : Det finns mycket att säga, men låt mig börja med . Där informeras alla barn om sina rättigheter redan i låg ålder. Motsvarigheten till , Barnaverndarstofa, är ute i alla lågstadieklasser på skolorna och pratar om vad man gör och vilket stöd barnen kan få, givetvis anpassat till barnens förmåga att ta till sig informationen. Detta har man mycket goda erfarenheter av. En viktig sak som barn och unga lyfter fram i samtal med oss är att de vill veta att det finns hjälp att få, för de känner sig väldigt ensamma i sin situation. Det isländska sättet är alltså bra. var tidigt ute med brukarundersökningar när det gäller barn i familjehem. Statssekreteraren berättade att det finns ett sådant initiativ hos och hos oss. Här har vi hämtat inspiration från vad gäller att lyssna på barn och unga på det sättet. Det var två exempel. Vad kan vi lära ut? Det var den svåraste frågan. De uppdrag som vi har fått av regeringen och som vi inspirerat regeringen att ge handlar om att tematiskt lyssna på barn och unga i svåra situationer, vilket vi har gjort hos . Barn och unga i mycket svåra situationer har fått komma till tals, och regeringen har mött dessa barn och ungdomar. har också mött barn och unga . Det är ett ganska unikt arbete som vi kan inspirera andra nordiska länder att följa och som de också har börjat följa. (MP): Herr ordförande! Jag tackar alla som har föredragit. Utifrån det som har kommit fram har jag en följdfråga. Kan och någon av forskarna säga något om anmälningsbenägenheten hos skol- och sjukvårdspersonal och hur det fungerar i praktiken? , : Jag har inte siffrorna framför mig, men när vi jobbade med barn och unga som var utsatta för våld och övergrepp berättade de att de hade kommit till skolan med blåmärken och signalerat på många olika sätt att de for illa men att det tog väldigt innan någon vuxen reagerade och gjorde något åt saken. De kunde också ge goda exempel på hur mycket det betydde när en vuxen person faktiskt såg och bekräftade dem. Det fanns alltså positiva berättelser också, men ofta tog det . Samma berättelser fanns från vården. Det här är ett kvalitativt arbete där barn och unga som vi har mött berättar. Det finns också studier som bekräftar att det finns stora bekymmer med hur man lever upp till detta, och vi kan prata länge om vad som krävs för att komma åt det. Barnen själva är dock väldigt kloka och sade så här till oss: Det är svårt för vuxna. De vågar nog inte fråga oss hur vi mår, för de kanske anar vilket svar de ska få. Då vet de kanske inte vad de ska göra. Deras eget råd till oss var att vuxna måste få mer kunskap och information och tydligare rutiner för hur de ska göra, för annars kommer de inte att våga se barn som far illa. Det ligger mycket i det. Jobbar man professionellt med barn och unga måste det ingå för att få examen att man får tydlig kunskap om barn som far illa och hur anmälningsskyldigheten fungerar. Det finns sådana inslag men alldeles för lite. Man kan till exempel bli barnläkare utan att få detta i sin utbildning, vilket är jättekonstigt. Ordföranden: eller något att säga utifrån ett forskarperspektiv när det gäller anmälningsbenägenhet? , i : Nej, bara en allmän kunskap om att anmälningar inte alltid kommer till på grund av brist på förtroende för . Till exempel är förskolor oroliga för vad som ska hända, om de kommer att kunna behålla en förtroendefull relation med föräldrarna om de anmäler och hur de ska handskas med hela situationen. Den osäkerheten och bristen på förtroende kan vara en förklaring till att det inte alltid fungerar som det borde. (S): Det är en mängd frågor som flockar sig, men jag begränsar mig till två. Den ena handlar om förtroende och förtroendeskapande, och jag vänder mig till . Vad ser utifrån de studier som har gjorts skulle kunna vara det som påverkar förtroendet allra mest? Många av de saker vi talar om landar i att barn ska kunna känna förtroende och tillit men också föräldrar, familjehem och så vidare. Finns det något som skulle kunna skapa grogrund för ett bättre förtroende? Den andra frågan handlar om skolan, och jag vänder mig till som talade om det. Hur skulle man kunna få till bättre kontakter mellan socialtjänst, skola och familjehem, till exempel, så att man får ett bättre samarbete kring och med barnen? Skolan är ju så väsentlig. fick jag ta del lite grann av det som sker inom arbetet med Skolfam, som Bo säkert är välbekant med. Finns det något där som vi skulle kunna dra nytta av på nationell nivå? , : Vi vet vad som inte skapar förtroende. Vi vet att barns och ungas förtroende för vuxna bryts ned helt när de upplever att förtroenden sviks. Man kan till exempel berätta något för kuratorn som kuratorn lovar att inte berätta för någon, men vet några lärare om det. I vår senaste rapport om psykiatrin berättade unga att detta gjorde att det tog innan de vågade söka hjälp eftersom de upplevde att förtroenden sveks. har vuxna inget annat val än att agera och berätta, men då är det viktigt att man som professionell är tydlig och säger: Så här ser reglerna ut för mig. Innan du berättar något ska du veta att så här måste jag agera. Att man inte sviker förtroenden är alltså väldigt viktigt. Ett råd som barn och unga som var placerade gav när de träffade var: Det är helt avgörande hur det funkar med min socialsekreterare. Det är ett möte som jag har ensam med min socialsekreterare, och ingen annan har insyn i det. Om det inte fungerar bra är det bara jag som drabbas. Skulle inte vi kunna få ge feedback på hur mötet funkar och göra ett slags utvärdering? Köper man en produkt får man fylla i om man tyckte att det gick bra eller dåligt när man köpte den. Det här är det viktigaste mötet i vårt liv, men vi får inte ge någon återkoppling om det var bra eller dåligt. Ungdomarna var också väldigt snälla och sade: Det handlar inte alls om att socialsekreteraren ska få sparken. Det handlar om att socialsekreterarens chef ska få hjälp att veta vilket stöd personen behöver för att kunna göra sitt jobb bättre. De hade alltså tänkt även på den invändningen. Vad jag vet är det få som jobbar systematiskt med den typen av återkoppling från barn och unga. Men det skulle kunna vara ett sätt att komma åt detta och bemöta relationsfrågan. , i : Svaret jag vill ge dig är att införa mer systematik i hur man hanterar dessa barn. Vi vet vad som skulle ställa smör på bordet. I förskolan är det skolförberedande verksamhet för alla dessa barn oavsett om man tycker att de har problem eller inte. Det handlar om lästräning och andra saker. I skolan handlar det om att dessa barn ska ha en standardiserad kartläggning i nio-, tio-, elvaårsåldern för att se om det finns risk för tidigt skolmisslyckande. Efter det ska de precis som alla andra barn ha tillgång till de specialpedagogiska resurser som finns på skolan men som man inte använder systematiskt för dessa barn. Vi ser att gapet mellan begåvning och prestationer i skolan är störst för de utsatta barn som har störst begåvning. , : Jag tänkte komplettera med några alldeles färska siffror. av kommunerna har överenskommelser om samverkan mellan socialtjänst och förskola, och har överenskommelser om samverkan mellan socialtjänst och grundskola. Det kan jämföras med att det inte var 2011. Utvecklingen går alltså åt rätt håll. (M): Jag önskade att vi kunde lagstifta om allt det som var inne på när jag träffade den 15-åriga tjejen som sade: Förbjud alla bra socialsekreterare att bli med barn. Jag tyckte att det var ganska bra, men tyvärr kan vi inte uppfylla det önskemålet. Upplever ni på att vi är lite för försiktiga när det kommer till kännedom om våld i hemmet, att vi är lite fega och inte vill trampa fel? Om jag förstod dig rätt, , så ligger barn som lever i långvarigt försörjningsstöd och inte har tillgång till förskola långt efter redan vid skolstart. Skulle tidig förskola kunna minska det gap som finns redan vid skolstart? Skulle specialboendet för unga kunna vara ett alternativ till att äldre tonåringar placeras i familjehem, ? , : Ja, definitivt. Många av de barn och unga vi har mött berättar att de har kommit till vården med olika skador och hoppats få frågan. Men att själva bryta tystnaden och berätta att skadorna beror på att de blivit utsatta för våld är väldigt svårt. Får de inte frågan orkar de inte berätta. Jag ser särskilt framför mig en flicka som gick på samtal i barn- och ungdomspsykiatrin . Hon hade lovat sig själv att om hon fick frågan om hon hade blivit våldtagen skulle hon svara på den. Men hon fick aldrig frågan och kunde därför aldrig prata om det. Denna fråga är alltså viktig. Det pågår en diskussion med bland annat So- cialstyrelsen om man ska fråga rutinmässigt, och jag tror att det är otroligt viktigt att man gör det. Det är den erfarenhet från unga som vi har. Man måste få frågan. Det är inte omsorg att inte fråga. Man kan förklara för barnet att frågan alltid ställs i dessa sammanhang. Sedan får barnet frågan. Får de inte frågan kommer de inte att berätta. , i : Svaret är ja. De mest övertygande resultaten vi har från internationell barnavårdsforskning när det gäller interventioner handlar om vilka stora framgångar man har fått genom att sätta in förstärkta insatser under förskoleåren. Det finns amerikanska, kanadensiska och brittiska studier. Det handlar om att förebereda dessa barn bättre för skolan så att de når upp till samma nivå som svenska medelklassbarn har. Det är väldigt konkret: Man lär dem läsa tidigt i skolan, ger dem räkneövningar och har övningar i självkontroll, vilket verkar ge bra resultat och har stor betydelse för den fortsatta skolgången. , Utredningen om tvångsvård för barn och unga: Jag antar att du tänkte på den nya formen stödboende. Svaret är ja, under förutsättning att det inte finns en sådan allvarlig social problematik att man fortlöpande behöver behandling och omvårdnadsinsatser utan att det mer handlar om stöd och tillsyn. Under min talartid hann jag inte med att berätta att vi tänker att stödboende ska vara en möjlig placeringsform från , men vi tror att 16-åringar rätt sällan kommer att klara ett boende av detta slag. I huvudsak kommer det att handla om 17-åringar och uppåt. Svaret på din fråga är alltså ja, men det förutsätter att man klarar detta individuella boende. (KD): Jag tackar för intressanta presentationer. sade att det ofta har en dålig prognos att låta samhället bli förälder. Att stärka föräldrarna i deras roll verkar därför vara viktigt. Är det för djärvt att dra slutsatsen att det sker för många omhändertaganden? Skulle vi kanske i stället i ännu högre grad utveckla föräldrastödet genom till exempel fler familjecentraler och annat för att minska antalet omhändertaganden eftersom dessa barn, enligt , tyvärr har en ganska dålig prognos? , i : Det är en svår fråga att svara på. Alla studier som har tittat på detta i har kommit fram till att omhändertagande av barn görs när man inte har något annat att välja på, så det är väl inte så mycket som tyder på det. Ökade insatser för föräldrastöd så att barnen ska bo hemma kan vara önskvärt, men för att politiker och socialsekreterare ska våga satsa på det krävs att de är ordentligt utvärderade. Den typen av insatser har vi ännu inte i . , Familjecentralen i : Det var en svår fråga. När det gäller omhändertaganden håller jag med . Vi som jobbar inom denna sektor vet att det inte är bra för barn att bli omhändertagna. Det finns en förhoppning om att det ska minska, och det kanske det gör . Tidiga insatser har stor betydelse, och familjecentraler har möjlighet att koppla på när behöver komma in. De möjliggör för föräldrar att ta emot hjälp och bidra till förändring i relationen till sitt barn. Allmänheten, skolan och förskolan är så otroligt rädda för , så det krävs mycket samverkan. Här kan familjecentraler ha stor betydelse. (MP): Jag vill tacka alla talare. Jag har två frågor, en till och en till . Den första frågan handlar om barnets ålder. Vi talar generellt om barn och unga, och vi talar generellt om att de ska ges möjlighet att uttrycka sig och så vidare. Hur långt ned i åldern kan vi gå för att barn ska få uttrycka sin åsikt så att vi lyssnar och i nästa steg gör något åt det? Vad är din erfarenhet, ? Det finns ju forskning på att man kan gå långt ned, till tidig förskoleålder. Den andra frågan går till . Vi får många mejl när det inte fungerar, från barn som far illa. Ska jag sammanfatta alla mejl handlar många om flyttar, om barn som mot sin vilja får byta familjehem om och om igen. vet inte varför och får ingen information. Många mejl handlar också om att den ena föräldern, i regel pappan, inte fungerar men att barnet ändå tvingas vistas hos pappan. Skriver ni något om detta? Det verkar vara stora problem i dagens familjehem och i vården av barn. , : Om man tittar på barnrättskommittén – som är den som ska tolka artikel 12, exempelvis, som handlar om rätten att komma till tals – är de tydliga när de kommenterar detta. De säger att man inte alls ska behöva ha ett språk för att komma till tals, exempelvis. Man kan vara väldigt liten, och man har rätt att komma till tals redan som ett litet barn. Man kommunicerar redan som spädbarn på olika sätt; det gäller bara att vuxna kan tolka hur man kommunicerar. När det däremot gäller att få inflytande över beslut handlar det om ålder och mognad. Men rätten att komma till tals, att förmedla någonting och att uttrycka sig har man egentligen från det att man är född. Sedan är det omvärlden som ska tolka. Vi har ett arbete tillsammans med Kriminalvården, exempelvis, där vi lyssnar på barn och unga som besöker föräldrar i häkte och höra vad dessa barn tycker kan bli bättre i samband med att de hälsar på mamma eller pappa. Vi har då mött barn som är . Vi träffar alltså barn som är väldigt små. Det ger mycket kunskap till oss. , Utredningen om tvångsvård för barn och unga: För inte så länge sedan gjordes en studie av när det gäller sammanbrott i familjehemsvård. Den ger en ganska allvarlig bild och visar att sammanbrott förekommer alldeles för ofta. Jag tror att flera av de förslag som vi lägger fram kan ha betydelse för att minska risken för sammanbrott. Jag tänker bland annat på det förslag som vi har när det gäller utredningar av familjehem. Jag tror också att det är bra att alla blivande familjehem genomgår en sådan här utbildning. Då får man en bättre bild av vad det innebär att vara familjehem. Vi skriver mycket om att kommunerna måste engagera sig på ett bättre sätt i familjehemsvården. Det är viktigt att kommunerna ger fortlöpande stöd till familjehem. Jag tror att detta är saker som kan bidra till att minska risken för sammanbrott. Jag förstod inte riktigt när det gäller den andra delen du tog upp – handlar det mer om vårdnadsfrågor när det är den biologiska pappan? (MP): Det kan absolut vara en biologisk pappa, men då barnet helt enkelt inte vill dit på grund av att barnet är rädd för pappa. Det kan förekomma hot mot barnet eller mamman, eller barnet kan ha sett pappa slå mamma. Barnet vill helt enkelt inte vara hos pappa , eller vad det nu är, men är ändå tvungen eftersom pappan har antingen delad vårdnad eller umgängesrätt. , Utredningen om tvångsvård för barn och unga: Jag måste säga att det där är en problematik som vi inte har tittat på. (S): Det finns en liten risk med att anmäla sig sent, för mycket av det man har funderat på kanske redan har diskuterats. Men med tanke på presentation av vikten av skolan är den utveckling som finns inom skolan totalt sett lite oroande.