rir · H2B512 · 2014-06-10 00:00:00 — Kontrollförordningen utgör direkt gällande rätt i och nationella bestämmelser ska varken motsäga eller dubblera vad som redan regleras i kontrollförordningen. Det finns dock allmänt hållna bestämmelser i kontrollförordningen som kan behöva preciseras i nationella bestämmelser för att krav och målsättningar ska kunna förverkligas på nationell Enligt Riksrevionens analys finns det inte något hinder i EU- lagstiftningen för att utnyttja sin föreskriftsrätt för att styra kontrollmyndigheterna, så länge föreskrifterna inte motsäger eller dubblerar bestämmelserna i kontrollförordningen. kommissionen har det framkommit att man från kommissionens sida inte kan se några hinder för att medlemsstaterna utfärdar nationella preciserande regler för att styra kontrollverksamheten i syfte att uppnå kraven i kontrollförordningen.98 De flesta av bestämmelserna i kontrollförordningen riktar sig till kontrollmyndigheterna, men det finns även bestämmelser som riktar sig till medlemsstaterna. I båda fallen kan det finnas behov av att precisera kraven i nationell lagstiftning. När det gäller krav riktade till kontrollmyndigheterna kan dessa i vissa fall behöva specificeras så att det blir tydligare vad kraven innebär och vilka skyldigheter kontrollmyndigheterna har med anledning av kraven. När det gäller krav riktade till medlemsstaterna kan det behöva förtydligas vilka skyldigheter de enskilda kontrollmyndigheterna har för att kraven på medlemsstatsnivå ska kunna uppnås. De två föreskrifter (se ovan, avsnitt 4.2.3) om hur länsstyrelsernas och kommunernas kontroll ska bedrivas som utfärdat preciserar bestämmelser i kontrollförordningen. Till exempel preciseras kontrollförordningens krav på och procedurer för godkännande och registrering av livsmedelsanläggningar något i föreskrifter om offentlig kontroll av livsmedel.99 Vidare ställer kontrollförordningen krav på att medlemsstaterna rapporterar till kommissionen om bland annat resultatet av kontroller. föreskrift om rapporteringsskyldighet tydliggör att länsstyrelser och kommuner till 98Intervju med företrädare för kommissionens Food and Veterinary Office (FVO) . 99Livsmedelsverkets föreskrifter (LIVSFS 2005:21) om offentlig kontroll av livsmedel. ska lämna de uppgifter om sin kontrollverksamhet som krävs för att i sin tur ska kunna rapportera till kommissionen.100 Det finns dock ytterligare ett antal allmänt hållna bestämmelser i kontrollförordningen som enligt skulle kunna preciseras i den svenska livsmedelslagstiftningen, utan att motsäga eller dubblera vad som redan regleras i kontrollförordningen. Dessa bestämmelser handlar bland annat om: krav på riskbaserad offentlig kontroll som genomförs regelbundet och så ofta som är lämpligt krav på tillräckliga finansiella resurser för att bland annat tillhandahålla nödvändig personal krav på att kontrollmyndigheterna ska utföra eller låta utföra externa revisioner av sin kontrollverksamhet krav på förfarande för att kontrollera att den offentliga kontrollen är effektiv (verifiering). Exempel från andra områden Enligt kan vissa grundläggande krav på kontrollmyndigheternas planering, genomförande och uppföljning av kontrollverksamheten behöva läggas fast i bindande föreskrifter för att möjliggöra en effektiv styrning Som beskrivits i avsnitt 4.2.2 var det också avsikten när föreskriftsrätten infördes i livsmedelslagstiftningen. Behovet av bindande föreskrifter måste dock vägas mot myndigheternas möjligheter att självständigt besluta hur uppgifterna ska utföras. Nedan ger vi exempel på hur antingen regeringen eller den centrala samordnande myndigheten på några andra kontroll- och tillsynsområden lagt fast sådana grundläggande krav i föreskrifter. Ett exempel är den offentliga djurskyddskontrollen som liksom livsmedelskontrollen omfattas av kontrollförordningens bestämmelser. I föreskrifter om offentlig djurskyddskontroll ställs krav på kontrollmyndigheterna på fler områden än de föreskrifter som utfärdat för genomförandet av livsmedelskontroller. I föreskrifter ställs bland annat krav på att kontrollmyndigheterna, det vill säga länsstyrelserna, fastställer en plan för det kommande årets djurskyddskontroller. Planen ska bland annat innehålla en bedömning av om personalbehoven är uppfyllda.101 Vidare föreskrivs att länsstyrelserna ska följa upp och utvärdera genomförda kontroller. Länsstyrelserna ska också göra en riskklassificering av kontrollobjekten och genomföra kontrollerna med riskklassificeringen som grund. 100Livsmedelsverkets föreskrifter (LIVSFS 2009:13) om rapporteringsskyldighet för kontrollmyndigheter. 101Jordbruksverkets föreskrifter (SJVFS 2008:67) om offentlig djurskyddskontroll. LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? Ett annat exempel är miljötillsynen som liksom livsmedelskontrollen är decentraliserad, med både länsstyrelser och kommuner som tillsynsmyndigheter. Det finns därmed ett behov att styra och följa upp tillsynen som liknar det på livsmedelsområdet. Miljötillsynsförordningen innehåller ett antal grundläggande krav på tillsynsmyndigheternas planering, genomförande och uppföljning av sin tillsynsverksamhet.102 Till exempel kräver miljötillsynsförordningen att länsstyrelser och kommuner upprättar tillsynsplaner, grundade på behovsutredningar. Tillsynsmyndigheterna ska vidare genomföra tillsynsbesök minst en gång om verksamheten innebär betydande risk samt följa upp och utvärdera sin tillsynsverksamhet. Exempel kan också hämtas från livsmedelslagstiftningen i . I den finska livsmedelslagen finns exempelvis en bestämmelse om tillsynsmyndigheternas kompetens.103 Enligt bestämmelsen ska tillsynsmyndigheterna ha tillräckligt stor och kvalificerad personal med tillräcklig erfarenhet. De inspektörer som arbetar med livsmedelstillsyn ska vidare ha högskoleexamen som är lämplig för uppgiften. Den finska livsmedelslagen ställer också krav på att de kommunala tillsynsmyndigheterna ska utarbeta tillsynsplaner som ska uppdateras minst . Dessutom ger lagen regeringen befogenhet att utfärda närmare bestämmelser om innehållet i tillsynsplanerna, inklusive kontrollfrekvens, provtagning och utvärdering. 4.3Ansvaret för samordning och vägledning i praktiken uppdelat Förutom bindande föreskrifter kan ledning och samordning av livsmedelskontrollen även ske i form av icke-bindande vägledning och andra stödjande insatser. har en bredare lednings- och samordningsuppgift än länsstyrelserna, i och med att verket enligt sin instruktion och genom sin föreskriftsrätt har en roll att leda kontrollen. I övrigt är formuleringarna i livsmedelslagstiftningen om uppgiften att samordna och vägleda livsmedelskontrollen i stort sett likalydande för och länsstyrelserna, förutom att länsstyrelsernas uppgift begränsar sig till kommunerna i det egna länet. I praktiken finns det dock en uppdelning av vem som gör vad när det gäller att samordna och ge stöd, råd och vägledning till de kommunala står för den konkreta vägledningen 102Miljötillsynsförordningen (2011:13). Att kraven på tillsynsmyndigheterna ligger i en förordning när det gäller miljötillsynen är föranlett av att flera centrala statliga myndigheter, förutom länsstyrelser och kommuner, ansvarar för att utföra operativ tillsyn. 103Finska livsmedelslagen (23/2006). till kommunerna, i form av exempelvis skriftligt vägledningsmaterial och svar på frågor via webbforum och telefon. Länsstyrelserna anordnar främst länsmöten och genomför uppföljning av kommunernas kontrollverksamhet genom så kallade revisioner.104 Länsstyrelserna har en begränsad rådgivning Ett viktigt skäl till att en uppdelning av ansvaret har uppstått i praktiken uppges vara att det är som har sakkunskaper och tillräckligt med resurser för att stå för den konkreta vägledningen, medan länsstyrelsernas sakkunskap och resurser är begränsade.105 Den ansvarsfördelning som tillämpas i praktiken finns också i en skriftlig överenskommelse mellan och länsstyrelserna från 2006.106 Det är dock tveksamt ur ett rättsligt perspektiv vilken status en sådan överenskommelse har och om det är möjligt att utifrån överenskommelsen följa upp om och länsstyrelserna utfört de uppgifter de ålagts i lagstiftningen. kan konstatera att den fördelning av samordningsansvaret som finns i praktiken och som framkommer i överenskommelsen inte överensstämmer med det ansvar som länsstyrelserna ålagts i livsmedelsförordningen. I praktiken och enligt överenskommelsen är länsstyrelsernas roll att ge stöd, råd och vägledning till kommunerna i länet begränsad. Den tydliga uppdelningen av ansvaret i praktiken innebär dock att det inte förekommer någon överlappning av insatser från och länsstyrelserna. Alla inblandade aktörer verkar införstådda med hur och länsstyrelserna i praktiken delat upp ansvaret för samordning, stöd och vägledning. 4.4Kontrollmyndigheternas uppfattning om stöd och vägledning har i granskningen genomfört en enkätundersökning där länsstyrelser och kommunala kontrollmyndigheter bland annat svarat på hur de uppfattar stöd och vägledning. Kommunerna har även svarat på hur de uppfattar stödet från länsstyrelserna. Nedan presenterar vi de resultat från enkätundersökningen som berör stöd och vägledning. 104Intervjuer med företrädare för Landsbygdsdepartementet och företrädare för och . 105Intervjuer med företrädare för Landsbygdsdepartementet , företrädare för och företrädare för i . 106Livsmedelsverket och länsstyrelserna, Länsstyrelsernas roll i livsmedelskontrollen, överenskommelse, dnr 2877/06 (SLV), dnr 281-13948-06 (Lst), . LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? 4.4.1Livsmedelsverkets stöd och vägledning till övriga kontrollmyndigheter har flera olika former av stöd och vägledning till övriga kontrollmyndigheter. Syftet med stödet är att skapa en likvärdig livsmedelskontroll.107 Stödet och vägledningen gäller dels planering och uppföljning av själva kontrollverksamheten, dels de bedömningar som länsstyrelsernas kontrollanter och kommunernas livsmedelsinspektörer gör av om livsmedelsföretagen lever upp till kraven i livsmedelslagstiftningen. Ett grundläggande dokument för den offentliga kontrollen i hela livsmedelskedjan, där livsmedelskontroll utgör en del, är den nationella kontrollplanen.108 Den nationella kontrollplanen är ett vägledande dokument för alla kontrollmyndigheter och innehåller bland annat övergripande gemensamma mål och prioriteringar. Den nationella kontrollplanen innehåller inga detaljer om exempelvis antal kontroller eller om specifika regionala eller lokala mål. har publicerat ett 30-tal skriftliga vägledningar och tre kontrollhandböcker.109 Det finns exempelvis vägledningar om planering av livsmedelskontroller och om riskklassificering av livsmedelsanläggningar och beräkning av kontrolltid.110 Två skriftliga vägledningar är riktade specifikt till länsstyrelserna.111 mer direkta rådgivning till övriga kontrollmyndigheter sker via svar på frågor från enskilda inspektörer, främst per telefon men även per e-post. Verket besvarar även frågor via ett forum för frågor och svar på webbplatsen . innehåller även annan information från till övriga kontrollmyndigheter, såsom nyheter om lagstiftningen, och blanketter och mallar. I stödet till övriga kontrollmyndigheter ingår också kurser, seminarier och workshops.112 har ett särskilt uppdrag från regeringen att –2014 utveckla komptensen i livsmedelskontrollen.113 107Livsmedelsverket, Årsredovisning 2013, . 108Livsmedelsverket m.fl., Nationell plan för kontrollen i livsmedelskedjan 2014–2017, . 109En uppdaterad förteckning över samtliga vägledningar och kontrollhandböcker finns på webbplats, information/. 110Livsmedelsverket, Vägledning till kontrollmyndigheter – Planering av offentlig livsmedelskontroll och Vägledning till kontrollmyndigheter m.fl. – Riskklassning av livsmedelsanläggningar och beräkning av kontrolltid. 111Livsmedelsverket, Vägledning till kontrollmyndigheter m.fl. – Livsmedelskontroll i primärproduktion, och och , Vägledning – Riskklassificering av livsmedelsföretag och foderföretag i primärproduktionen, . 112Livsmedelsverket, Årsredovisning 2013, . 113Regeringsbeslut, Regleringsbrev för avseende , , L2011/1195. En annan samarbetsform mellan och de kommunala kontrollmyndigheterna är gemensamma kontrollprojekt, så kallade riksprojekt. Samtliga kommuner inbjuds att delta i riksprojekten men deltagandet är frivilligt. Det förekommer också riksprojekt som har kunskapsuppbyggnad i kommunerna som syfte. Ett annat syfte kan vara att öka kommunernas kontroller inom ett visst område. Ett sådant riksprojekt genomfördes och gällde märkning av livsmedel.114 kommer ett liknande riksprojekt att genomföras om närings- och hälsopåståenden i märkning av färdigförpackad mat.115 4.4.2 Kommunerna är mest nöjda med de skriftliga vägledningarna I enkätundersökning har kommunerna svarat på hur de uppfattar stöd och vägledning. Kommunerna har bland annat angett hur nöjda de är med olika stöd för genomförandet av kontrollverksamheten. I tabell 4 nedan framgår hur kommunerna svarat. Tabell 4 Kommunernas uppfattning om stöd och vägledning Nöjd i mycket liten Nöjd i ganska stor Enkätsvaren visar att av kommunerna är nöjda i ganska stor eller mycket stor utsträckning med det sammantagna stödet från . Det är ingen skillnad mellan större och mindre kommuner, mätt i antal årsarbetskrafter för livsmedelskontroll, i hur nöjda de är med det sammantagna stödet. 114Livsmedelsverket, Riksprojekt 2011 – Kontroll av märkning– redlighet och säkerhet, rapport 18-2012. 115http:///sv/grupp1/livsmedelsforetag/Nyheter-for-livsmedelsforetagare/, . LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? Mest nöjda är kommunerna med de skriftliga vägledningarna. av kommunerna är i ganska stor eller mycket stor utsträckning nöjda med vägledningarna. En stor del av kommunerna, , är i stor eller mycket stor utsträckning nöjda med webbplatsen , men det är bara drygt hälften av kommunerna som uppger att i ganska stor eller mycket stor utsträckning kan ersätta direkt rådgivning från via telefon eller e-post. Av kommunerna är det som uppger sig vara i ganska stor eller mycket stor utsträckning nöjda med riksprojekten. På frågan om de deltagit i riksprojekt svarar av kommunerna att de har det. av de kommuner som deltagit i riksprojekt upplevde att riksprojekten i ganska stor eller mycket stor utsträckning var meningsfulla för den egna kontrollverksamheten. Det var dock en mindre andel, , som ansåg att riksprojekten i ganska stor eller mycket stor utsträckning avsett områden som var relevanta för kommunerna. Minst nöjda är kommunerna med det administrativa stödet. En relativt stor andel, , hade emellertid ingen uppfattning. Av kommentarerna till frågan framgår att flera kommuner anser att centralt framtagna blanketter och mallar skulle kunna effektivisera arbetet, jämfört med hur det nu är när varje kommun själv tar fram egna blanketter och mallar. 4.4.3 Kommunerna efterfrågar mer konkret stöd av kommunerna uppger att de i ganska stor eller mycket stor utsträckning behöver mer konkret stöd och vägledning. Ett 50-tal kommuner har kommenterat sina svar. Av kommentarerna framgår att flera kommuner anser att det behövs mer konkret vägledning på olika områden för att uppnå en likvärdig livsmedelskontroll. Mer konkret stöd efterfrågas främst när det gäller inspektörernas bedömningar av om livsmedelsföretagen lever upp till kraven eller inte. Andra områden som nämns är märkning, hälso- och näringspåståenden och kosttillskott. Flera kommuner menar att de skriftliga vägledningarna och kontrollhandböckerna borde innehålla fler exempel och förklaringar för att bli mer konkreta. Bilden bekräftas av att nästan alla kommuner, , uppger att de kontaktar via telefon eller e-post för att få stöd och råd när det gäller bedömningar och tolkning av lagstiftningen. Det är vanligast att kommuner har frågor om bedömningar i enskilda fall, men kommunerna har även relativt ofta principiella frågor kring tolkning av lagstiftningen. 4.4.4 Hälften av länsstyrelserna är nöjda med stöd I enkätundersökningen har länsstyrelserna fått ange hur nöjda de är med olika stöd för genomförandet av livsmedelskontroller i primärproduktionen. Frågan avsåg endast stöd för länsstyrelsernas livsmedelskontroller hos primärproducenter och inte stöd till länsstyrelserna i deras roll att följa upp kommunernas kontrollverksamhet. I tabell 5 nedan framgår hur länsstyrelserna svarat. Tabell 5 Länsstyrelsernas uppfattning om stöd och vägledning Nöjd i mycket liten Nöjd i ganska stor Enkätsvaren visar att knappt hälften av länsstyrelserna är nöjda i ganska stor eller mycket stor utsträckning med det sammantagna stödet från . Länsstyrelserna är alltså mindre nöjda med stödet än kommunerna. nöjda är länsstyrelserna med de skriftliga vägledningarna. Två tredjedelar av länsstyrelserna uppger att de i ganska stor eller mycket stor utsträckning är nöjda med de skriftliga vägledningarna. Precis som kommunerna är länsstyrelserna minst nöjda är med det administrativa stödet. När det gäller och telefonrådgivning är länsstyrelserna betydligt mindre nöjda än kommunerna. Tio länsstyrelser valde att kommentera sina svar på frågan. Av kommentarerna framgår att det finns både positiva och negativa synpunkter på de utbildningar som hållit. Länsstyrelserna efterlyser också fler gemensamma kontrollprojekt, gärna upplagt så att olika branscher kontrolleras inom projekten och att utbildningar hålls i samband med projekten. Tre fjärdedelar av länsstyrelserna kontaktar för att få stöd och råd när det gäller bedömningar och tolkningar av lagstiftningen. Det är främst i frågor om ett specifikt område eller bransch och i principiella frågor kring tolkning av lagstiftningen som länsstyrelserna kontaktar . LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? Där skiljer sig alltså länsstyrelserna från kommunerna som främst kontaktar för stöd i bedömningar av enskilda fall. Länsstyrelserna har även fått ange hur nöjda de är med om revision av lokala kontrollmyndigheter. Av svaren framgår att 17 av länsstyrelserna i ganska stor eller mycket stor utsträckning är nöjda med handboken. var i ganska liten utsträckning nöjd och tre länsstyrelser hade ingen uppfattning. 4.4.5 Länsstyrelsernas stöd och vägledning till kommunala kontrollmyndigheter Som nämnts tidigare i detta kapitel ska länsstyrelserna samordna kommunernas kontrollverksamhet och ge stöd, råd och vägledning. Länsstyrelserna ska också sammankalla de länsvisa samordningsgrupperna bestående av och kommunerna i länet. Det sistnämnda sker i praktiken i och med att länsstyrelserna anordnar och bjuder in till de så kallade länsmötena. Av enkätsvaren framgår att 20 av 21 länsstyrelser anordnat länsmöten. De flesta länsstyrelser anordnar två länsmöten , några ett länsmöte . Tretton länsstyrelser uppger att de även anordnat utbildningar för livsmedelsinspektörer i länets kommuner . Drygt hälften av länsstyrelserna uppger att de har organiserat länsgemensamma kontrollprojekt . Några länsstyrelser har i kommentarer till sina svar i enkäten uppgivit att de ordnat studiebesök, studieresor och samsynsprojekt. Det sistnämnda i syfte att uppnå mer likvärdiga kontroller genom samsyn på checklistor, rapporter, sanktioner med mera. 4.4.6 En majoritet av kommunerna är inte nöjda med stöd Enkätsvaren visar att endast en fjärdedel av kommunerna i ganska stor eller mycket stor utsträckning är nöjda med det sammantagna stödet från . Mest nöjda är kommunerna med länsmötena. procent uppger att de i ganska stor eller mycket stor utsträckning är nöjda med länsmötena. Minst nöjda är kommunerna med telefonrådgivningen. uppger att de i ganska stor eller mycket stor utsträckning är nöjda med telefonrådgivning. En stor andel, , hade emellertid ingen uppfattning om telefonrådgivningen. Tabell 6 Kommunernas uppfattning om länsstyrelsernas stöd och vägledning Nöjd i mycket liten Nöjd i ganska stor Ett 50-tal kommuner har kommenterat sina svar på frågan om hur nöjda de är med stöd. Av kommentarerna framgår att de anser att länsstyrelserna har en liten roll i sammanhanget. kommentar är att saknar eller har för lite kompetens och kunskap om livsmedelskontroll för att kunna ha en stödjande roll. av kommunerna är i ganska stor eller mycket stor utsträckning nöjda med länsgemensamma kontrollprojekt och med projektinriktad kontroll. En relativt stor andel av kommunerna uppger dock att de inte har någon uppfattning. Av kommunernas kommentarer framgår att det ofta är kommunerna själva som förbereder och driver gemensamma kontrollprojekt i länen. är därmed liten eller till och med obetydlig, vilket kan förklara varför många kommuner uppger att de inte har någon uppfattning om stödet från . av kommunerna som deltagit i länsprojekt upplever dock att länsprojekten i ganska stor eller mycket stor utsträckning är meningsfulla för den egna kontrollverksamheten. En lika stor andel uppger att länsprojekten i ganska stor eller mycket stor utsträckning har avsett områden som är relevanta för kommunerna. Att kommunerna ofta själva initierar, förbereder och driver länsprojekt är den troliga förklaringen till att kommunerna, trots att de inte är nöjda med stöd när det gäller länsprojekten, ändå upplever dem som meningsfulla och relevanta. LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? Ett viktigt verktyg i statens styrning av livsmedelskontrollen är befogenhet att utfärda föreskrifter som specificerar kraven på hur kontrollmyndigheterna ska bedriva kontrollverksamheten. Avsikten med föreskriftsrätten är att ge möjlighet att styra upp och öka likvärdigheten i den offentliga livsmedelskontrollen. har emellertid endast i begränsad utsträckning använt sig av denna föreskriftsrätt. Det finns inga hinder i EU-lagstiftningen för att utfärda nationella bestämmelser som preciserar EU-lagstiftningen på området. Det finns därmed ett outnyttjat utrymme att utfärda föreskrifter om hur kontrollen ska bedrivas. och länsstyrelsernas uppgifter att samordna och vägleda livsmedelskontrollen är i stort sett likalydande, men i praktiken har en uppdelning av ansvaret utvecklats. Uppdelningen innebär att länsstyrelserna har en liten roll och överensstämmer därför inte med det ansvar som länsstyrelserna har enligt lagstiftningen. Kommunerna är enligt enkätresultat överlag nöjda med vägledning. De är framför allt nöjda med de skriftliga vägledningarna. Minst nöjda är kommunerna med det administrativa stödet. Kommunerna efterfrågar också mer konkret stöd. Kommunerna anser att riksprojekten sällan avser områden som är relevanta för den egna kontrollverksamheten. har ett särskilt regeringsuppdrag att arbeta med en flerårig kompetenssatsning för livsmedelskontrollen. Länsstyrelserna är mindre nöjda än kommunerna med vägledning. Kommunerna är enligt enkätresultat inte nöjda med länsstyrelsernas stöd för livsmedelskontrollen. Många kommuner anser att det saknas kompetens och sakkunskap hos länsstyrelserna när det gäller den typ av livsmedelskontroll som kommunerna genomför. 5Uppföljning och revision av livsmedelskontrollen För att åstadkomma en effektiv och ändamålsenlig livsmedelskontroll i det decentraliserade system som finns i är det viktigt att det finns en statlig uppföljning av kontrollverksamheten. Om staten kan forma sig en bild av hur kontrollen fungerar och var det finns brister ger detta möjligheter att i nästa led åtgärda dessa brister och säkerställa att kontrollen håller hög kvalitet och är likvärdig. 5.1Vad säger lagstiftningen? Enligt artikel 44 i kontrollförordningen ska medlemsstaterna rapportera till kommissionen om livsmedelskontrollen. I kontrollförordningen finns även krav på att det ska finnas revision av livsmedelskontrollen i medlemsstaterna. Artikel 4.6 i kontrollförordningen: De behöriga myndigheterna skall utföra interna revisioner eller låta utföra externa revisioner och skall med beaktande av resultaten vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att de uppfyller målen i denna förordning. Dessa revisioner skall bli föremål för oberoende granskning och genomföras på ett sätt som tillåter insyn.