rfr · H10WRFR18 · 2014-06-02 00:00:00 — Socialsekreterare i social barnavård har blivit ett genomgångsyrke. Bristande introduktion, överbelastning och stress gör att man lämnar yrket så fort man kan, och det leder till kompetens- och erfarenhetsbrist på de arbetsplatser där man arbetar med de här frågorna. Det är för mycket administration, precis som My sade. av en socialsekreterares arbetstid går åt till administrativa arbetsuppgifter, har vi fått en siffra på, i stället för att de träffar klienter och har goda möten. Var tredje handläggare är nyanställd. Det fick vi också en beskrivning av tidigare av My. Sju av tio chefer har arbetat än . Det här betyder att cheferna inte kan utgöra det stöd som de nya behöver, eftersom de själva är nya. Man behöver naturligtvis ta ett helhetsgrepp på det här problemet. Det behöver angripas från en mängd olika håll. SSR har haft ett projekt om traineeanställning, alltså förstärkt inskolning i yrket, som slog väl ut. Det prövas nu också på andra håll i landet. Vi vet att man behöver en kompetenstrappa där arbetsuppgifter och kompetens- och löneutveckling går hand i hand. Man behöver kunna specialisera sig i specialområden inom området barn som far illa. Handledning är också helt nödvändigt. Men man behöver skapa alternativa karriärer. Vi har utvecklat en ny tjänst som vi kallar specialistsocionom. Vi menar att titeln specialistsocionom ska vara nationellt känd och vara en enhetlig titel där alla vet vilka krav som ställs och vad det innebär. Även SKL, Kommuner och Landsting, har kommit fram till samma slutsats. Man säger att möjlighet till alternativa karriärvägar måste utvecklas för att komma till rätta med den höga personalomsättningen. Specialistsocionomen i vår modell ska ha erfarenhet som handläggare eller chef i social barnavård. Man ska också ha en vidareutbildning på 60 högskolepoäng, alltså , med inriktning mot barn och unga. Man ska ha socionomexamen eller, och det har vi lagt till, annan relevant examen, enligt kommande föreskrift. Jag vill fästa utskottets ledamöters uppmärksamhet på att förslag till föreskrifter just nu är ute på remiss. De innebär en sänkning av de nuvarande kraven i relation till de allmänna råd som fortfarande gäller. Jag tror inte att det har varit mening från början, men så ser det ut. Det var bara en liten avstickare som jag ville passa på att göra. För att återgå till titeln specialistsocionom tänker vi att det handlar om spetskompetens. Det ska vara en expert som finns på chefsnivå, sidoordnad chefen men med chefslön. Specialistsocionomen ska ge specialiststöd till chef och handläggare, föra in aktuell forskning i verksamheten, sammanställa kunskapsunderlag och stötta lokalt utvecklingsarbete. De förväntade effekterna är att det blir mindre tungt och ångestfyllt för de nyanställda, att fler stannar i yrket och att fler väljer att utvecklas, eftersom det finns en utvecklingspotential. vet vi att duktiga socialsekreterare som vill vidare väljer att bli chefer, för det finns inget annat. Och man kanske inte är en lika bra chef som man var handläggare. Det är inte alls ovanligt. Vi menar att det här skapar incitament för kompetensutveckling för personalen och också för utveckling av specialistutbildningar. Det blir en kvalitetssäkrad verksamhet. Specialisten medför ett ökat förtroende för och en legitimitet för kommunens insatser, bättre arbetsmiljö och effektivare verksamhet. Sammanfattningsvis menar vi alltså att minskad arbetsbelastning, administrativt stöd, successiv inskolning i yrket, stöd till chefer och en alternativ karriär kan minska den höga personalomsättning som vi ser i . Ordföranden: så mycket. Då hälsar vi , socialpolitisk strateg hos Vision välkommen. , Vision: Tack så mycket för att jag har fått komma hit! Jag kommer från fackförbundet , och vi organiserar alla yrkesgrupper inom socialt arbete. Jag kommer att komplettera mycket av det som har berättat och även mycket av det som My var inne på om arbetssituationen för socialsekreterare inom . Precis som flera har varit inne på är det en utmaning att behålla och rekrytera erfaren personal. SKL kom med en rapport precis där de Precis som just beskrev är alltså en av tre socialsekreterare nyanställd, och sju av tio chefer har jobbat färre än . Det är klart att det här påverkar kvaliteten. Vision har tagit initiativ till en kunskapsöversikt där vi har samlat all den forskning och kunskap som finns i för att se vad det är som ligger bakom den här personalomsättningen och svårigheterna att rekrytera och behålla erfaren personal. En forskare som heter som har disputerat vid har gjort översikten. Sammantaget kan man säga att kunskapsläget är knapert i och i de nordiska länderna. Det är lite bättre internationellt sett. Till exempel i har den höga personalomsättningen och rekryteringsproblemen inom child protection, som har debatterats , lett fram till att man har en ganska omfattande forskning på vad det är i som orsakar den här personalomsättningen. Sammantaget kan man också säga att forskningen och kunskapsläget bekräftar bilden som vi har fått ta del av här . Det är en tuff arbetssituation för landets socialsekreterare som jobbar med utsatta barn och unga. Det vi vet, som forskningen säger, är att socialsekreterare kompenserar den här höga arbetsbelastningen till exempel genom att arbeta mer intensivt. Man skippar luncher och andra pauser, man tar med sig arbete hem, man arbetar när man är sjuk och man tar ut semester i stället för sjukfrånvaro. Sömnproblem är vanliga i den här gruppen. Som forskarna säger innebär det här en hög risk för sjukdom och ohälsa, vilket ju känns ganska naturligt. Ett annat återkommande tema är tid – jag tror att det var My som var inne på det – eller snarare brist på tid. Det handlar om tid till klientkontakter, dokumentation, reflexion, samverkan och humor, som vi var inne på tidigare – kort och gott det som ligger i själva kärnan av socialsekreteraruppdraget. En amerikansk forskare har gjort en tidsstudie och landar i att omkring 17 pågående ärenden är ett rimligt antal för att man ska hinna med. Det kanske inte går att översätta till svenska förhållanden, men det visar att det går att göra den här typen av tidsstudier på vad som faktiskt är en rimlig arbetssituation. pekar också på att Inspektionen för vård och omsorg, alltså , inte längre berör personalsituationen i sina tillsynsrapporter, trots att brister som påtalas ofta relateras till tidspress och hög arbetsbelastning. , när granskningsverksamheten låg på , nämndes det här i större utsträckning. Det vi också kan se sammantaget av alla de studier som finns är att nyutexaminerade socionomer är särskilt utsatta. Den pressade situation som råder på arbetsplatserna gör att de nya, den här tredjedelen som är ny , inte får den introduktion som de behöver ha. Nya socionomer känner sig också ofta oförberedda på de krav och det kaotiska tillstånd som de möter på socialkontoren. Däremot vet vi, precis som var inne på, att de introduktionsprogram och mentorsprogram som finns är dokumenterat positiva. De fungerar, men de når bara ett fåtal. Likaså är personer som har gjort sin praktik i den här typen av verksamhet mycket bättre förberedda. Mot det står att många socialkontor avböjer att ta emot praktikanter för att de har en så kaotisk arbetssituation. Jag ska redogöra för några av Visions strategier för att komma till rätta med det här. En är att ha ett rimligt antal ärenden. Det är alltid svårt att komma med exakta mått. Det är olika i olika kommuner, inom kommuner, olika arbetsplatser, inom personalgruppen och så vidare. Men jag vågar ändå påstå utifrån den forskning som vi har att antalet ärenden per socialsekreterare måste minska. Dokumentation återkommer som en orsak till hög arbetsbelastning. Do- kumentation måste vi ju ha, för det är grunden till vår rättssäkerhet. Däremot är det viktigt att it-stöden, alltså den digitala arbetsmiljön, fungerar bra. Man lägger mycket tid på krånglande datorer inom . Datasystemen är inte anpassade för verksamhet, och de är inte användarvänliga. Det här känner vi är någonting som man behöver komma till rätta med för att det ska bli en optimal myndighetsutövning. Det som jag pratade om tidigare med att synliggöra sambanden mellan villkor och kvalitet – jag var inne på det när det gäller , att vi önskar att de ska visa de här villkoren i sina tillsynsrapporter – gäller också öppna jämförelser. Där finns också ett utrymme att mer spegla socialsekreterarnas arbetssituation för att få fram sambandet mellan den och kvaliteten. Introduktionen måste självklart vara garanterad för alla socialsekreterare. Det handlar inte om , utan det handlar om att ha en lång, planlagd introduktion när vi nu arbetar med de mest utsatta i vårt samhälle. Avslutningsvis ska jag göra en spaning. När det gäller det här med bristande kvalitet ser vi ett mönster. Det förklaras ofta med en sviktande kompetens bland socialsekreterare eller bland chefer. Lösningen på det blir ofta utbildningsinsatser. Utbildning är ju av godo, och vi behöver ha utbildning, men när situationen ser ut som den faktiskt gör ute på landets socialkontor ser vi en stor risk för att socialsekreterarnas känsla av otillräcklighet kommer att öka. Vi vet att de inte får frigjord tid för att ta del av kompetensutvecklingen. Man får inte vikarier, och examinationen måste ske på de här personernas fritid och semester. Vi kan se att det då finns en stor risk att man går tillbaka till det här som jag beskrev med det kompensatoriska mönstret. Man jobbar mer och sätter sin hälsa på spel, och det tycker vi är en olycklig utveckling. Vi bryter nu för 20 minuters paus. Ordföranden: Jag ber , särskild utredare i Utredningen om tvångsvård för barn och unga att hålla sin presentation. , Utredningen om tvångsvård för barn och unga: Tack för att jag har fått komma hit! Jag är här i egenskap av att jag har ett uppdrag att som särskild utredare göra en översyn av tvångsvårdslagstiftningen för barn och unga, det vill säga se över LVU. I mitt uppdrag ingår också att se över vissa frågor som gäller placerade barn generellt, oavsett om barnet är placerat eller den unge är placerad enligt LVU eller socialtjänstlagen. I den senare delen har vi precis avlämnat ett betänkande till , Boende utanför det egna hemmet – placeringsformer för barn och unga. Under den kvart jag har till förfogande tänkte jag koncentrera mig på framför allt de förslag som vi lägger fram i det betänkandet. I mån av tid, om jag har en eller kvar på slutet, tänkte jag säga någonting om fortsättningen av vårt arbete, nämligen det som handlar specifikt om tvångsvård. Målet för vårt arbete är att se hur barns rätt kan stärkas i dessa sammanhang och om vi behöver vidta åtgärder för att stärka rättssäkerheten för barn i samhällsvård. Innan jag berättar om våra förslag i delbetänkandet har det successivt vidtagits en rad ändringar i lagstiftningen för att förbättra möjligheten till en säker och trygg vård för barn och unga som måste bo utanför hemmet. Trots dessa förbättringar menar vi, efter en analys av området, att det fortfarande finns brister och problemområden. Det är det som är grunden för de förslag som vi lägger fram i betänkandet. En grundläggande förutsättning för att barn som placeras i familjehem och jourhem får en bra vård är det som var inne på tidigare, nämligen att det görs bra utredningar av hemmen innan barnet placeras. En viktig förutsättning för bra utredningar är att vi har en tydlig lagstiftning om hur sådana utredningar ska göras. Det finns ingen sådan tydlig lagstiftning . Socialtjänstlagen behöver kompletteras på den punkten. Hur ska utredningarna genomföras? Vi menar att utredningarna bör genomföras i en tvåstegsraket. Först ska det genomföras en allmän lämplighetsutredning av ett potentiellt familjehem eller jourhem där hemmets allmänna förutsättningar att vara lämpligt för att ta emot barn och unga bedöms. I nästa steg, när det blir aktuellt att placera ett barn eller en ung person, ska det ske ett matchningsförfarande, att helt enkelt hitta ett hem som kan tillgodose de specifika behov som barnet har. Vi vill införa en regel om obligatorisk kontroll i misstanke- och belastningsregister i processen både i den allmänna lämplighetsutredningen och i matchningsförfarandet. Vi tycker också att det är dags att ställa krav på att familjehem och jourhem som tar emot barn ska ha genomgått grundläggande utbildning för uppdraget. Här gjordes en ändring som trädde i kraft och som innebar att kommunerna har en skyldighet att tillhandahålla den utbildning som behövs. Vi tycker att det finns skäl att skruva på regeln ytterligare och kräva att man ska ha genomgått grundläggande utbildning. Det finns problem med jourhemmen. Antalet barn som placeras i jourhem har ökat kraftigt . Det handlar om hem som tar emot barn, ofta i snabb takt, genom akutplaceringar. Det är inte ovanligt att ett jourhem tar emot barn från många kommuner . Det skapar speciella problem och svårigheter att ha kontroll och insyn över verksamheten. Här föreslår vi två viktiga förändringar. Den ena är att en allmän lämplighetsutredning som ska resultera i ett beslut att ta emot barn också ska innehålla en avgränsning av målgruppen för jourhemmet. Poängen här är att förhindra att barn med olika problem blandas i jourhemmet. Det i sig innebär en risk. Vi menar också att medgivandebesluten för jourhemmen bör omprövas , just på grund av de särskilda problemen. Hela syftet är att öka kontakten mellan ansvariga socialnämnder och hemmet för att få bättre insyn och kontroll. En särskild fråga som vi har haft uppdraget att titta på gäller det som heter konsulentverksamheter. Det är dessa privata verksamheter som förmedlar familjehem och jourhem till kommuner och som också ger stöd och handledning till familjehem. De har vuxit kraftigt i antal under en följd av år. De har stora förtjänster, menar vi, men ett problem är att det är dålig kontroll över verksamheterna. kan i princip vem som helst starta en sådan verksamhet. Vi har prövat om konsulentverksamheter av det slaget ska vara tillståndspliktiga eller ej. Vi har funnit att vi tycker att de ska vara tillståndspliktiga. Det är en fråga som har diskuterats i flera olika sammanhang. När vi har analyserat frågan och vägt för- och nackdelar mot varandra förefaller det råda samstämmighet om att det är dags att införa tillståndsplikt för sådan verksamhet. Vi tycker att det behövs utökad tillsyn över familjehems- och jourhemsverksamheten. Det är anmärkningsvärt att så lite tillsyn har gjorts, särskilt om vi jämför med vad som gäller för tillsyn av HVB. Det är sju det senast gjordes en nationell tillsynsinsats på området. Vi menar att det bör införas en regel som stadgar att ska utöva regelbunden tillsyn av hur kommunerna planerar och genomför familjehemsverksamhet och jourhemsverksamhet. För att vara säker på att det ska få effekt har vi också föreslagit särskilda resurstillskott till så att arbetet verkligen ska bli genomfört. Det finns stor brist på familjehem . Det är ett problem på flera sätt. Ytterst är det ett säkerhetsproblem. Det finns en risk att barn inte hamnar i de miljöer som de egentligen borde hamna i. Därför föreslår vi att staten ska ta ansvar för nationella rekryteringsinsatser , det vill säga att kraftfullt informera om vad uppdrag som familjehem innebär. Hela poängen ska naturligtvis vara att öka intresset för att ta emot barn i sitt hem. Men det räcker inte bara med detta. Vi tycker att det behövs en kraftfullare kunskapsutveckling när det gäller familjehemsvård. Två tredjedelar av alla barn som placeras finns i familjehem. Därför föreslår vi att det ska inrättas ett nationellt centrum för familjehemsvård som ska ha uppdraget att bidra till kunskapsutveckling på området. Det finns för få placeringsformer i lagstiftningen . Det är ett problem åtminstone på två sätt. Det ena är att det är svårt att tillgodose barns specifika behov i den utsträckning de inte kan bo kvar i det egna hemmet. Det andra problemet är att det växer fram mellanformer av olika placeringsalternativ som det råder osäkerhet om. Ingen vet riktigt vad som gäller. Det är också ett säkerhetsproblem. Vi föreslår att det ska införas två nya placeringsformer i lagstiftningen. Den första heter Boende för stöd och tillsyn, i kortform stödboende. Stödboende är tänkt att vara en mindre ingripande placering än vad en placering på HVB innebär. Här är utgångspunkten att man kan klara ett individuellt boende men under förutsättning att man får anpassat stöd och anpassad tillsyn. Vi tror att stödboende kan vara ett bra alternativ bland annat som en utslussningsfas för ungdomar som har funnits i HVB-vård. En grupp som bör komma i fråga, i vissa situationer, är ensamkommande barn – men långt ifrån alla, vill jag understryka. Det handlar om vilka förutsättningar de har att klara av individuellt boende med stöd och tillsyn. Vi menar att verksamhet av det slaget ska kräva tillstånd, och den ska också omfattas av den statliga tillsynen. Den andra nya placeringsformen har ett långt namn, Behandlingsverksamhet med familjeboende. I kortform blir det behandling i familj. Poängen med denna form, som jag tror mycket på, är att skapa en placeringsform som innebär kvalificerade behandlingsinsatser i kombination med omvårdnad i hemmiljö. Den ska inte förutsätta vård på institution, med de risker som ändå finns. Tanken här är att det finns ett kvalificerat behandlingsteam med de resurser som krävs som jobbar tillsammans med särskilda hem som tar emot barn och där familjemedlemmarna svarar för omvårdnaden. Vi har inspirerats till förslaget av , som har infört den placeringsformen. Hela poängen är att ge kvalificerad behandling men utan att det ska behöva ske i institutionsmiljö. Det finns några verksamheter av det slaget i som vi har haft kontakt med. Vi tror att om den införs som en placeringsform blir det ordning och reda på torpet. Vi kommer att veta vad som gäller om tillsyn och tillstånd. Det innebär också att vi kommer att se fler verksamheter. Även för de verksamheterna ska det krävas tillstånd och statlig tillsyn. Det här var i huvudsak våra förslag i betänkandet, som vi hoppas och tror, om de genomförs, kommer att leda till att vi tar ytterligare några steg mot säker och trygg familjehemsvård. ser jag på min klocka att jag har ungefär en halv minut kvar, och jag har en bild till som gäller vårt fortsatta arbete med tvångsvården. Det hinner jag inte med , men om jag har tur ställer någon en fråga . Ordföranden: Då är det sista föredragshållaren statssekreterare från . , statssekreterare, : Tack för initiativet, socialutskottet, till att hålla detta kunskapsseminarium! Alla barn har rätt att få växa upp under trygga förhållanden. Barn som far illa eller riskerar att fara illa är ett gemensamt samhällsansvar. Många barn som far illa kommer inte till kännedom och kan därmed inte alltid få det stöd och skydd som de behöver från samhället. Regeringen har prioriterat arbetet för att förstärka skyddet och omsorgen om barn och unga. Barn kan känna sig extra utsatta i vissa livssituationer och kan då behöva stöd från exempelvis , men alla barn vet inte att det är de ska vända sig till eller ens vad är. Barns kunskap om och deras rättigheter behöver öka. Kommunerna behöver synliggöra sin socialtjänst för barn och unga så att de kan vända sig till dem. Därför har och BO fått i uppdrag att utforma och sprida information till barn och unga om och uppdrag. Det ska vara tydligt för barn och unga vad kan erbjuda vid behov av stöd och skydd. I uppdraget ingår även att på lokal nivå underlätta för och stimulera kommunerna till att utveckla och tillgängliggöra sin information för barn och unga. BO träffar och arbetar med barnen för att lyssna in barnens behov och erfarenheter. och BO har även i uppdrag att ta fram en modell för att lyssna till barn i familjehem. Barnen ska få komma till tals själva. Syftet är att låta barnen förmedla sina upplevelser om sin vistelse i familjehemmet. , som har stor erfarenheter av att lyssna på barns erfarenheter av samhällets stöd i utsatta situationer, kommer tillsammans med placerade barn och ungdomar och tidigare placerade barn att identifiera för barnen relevanta frågor. BO och barnen arbetar med att ta fram frågor som är relevanta för barnen, och myndigheterna ska föreslå en modell som kan användas som en pilotundersökning och som ska resultera i en modell som kan användas regelbundet framöver för att följa upp hur barn upplever sin vistelse i familjehem. Arbetet med barn som far illa och deras familjer är ett av svåraste och viktigaste uppdrag. Det är förstås avgörande att socialsekreterare och chefer med ansvar för myndighetsutövning har rätt kompetens och kunnande. Det är kommunen som ansvarar för att personal har lämplig utbildning och erfarenhet för att klara sina arbetsuppgifter inom . Men för att stärka huvudmännens arbete genomför regeringen en långsiktig satsning för att stödja kommunernas arbete med kompetensutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården . lämnar en samlad bild av kommunernas behov av insatser för kompetensutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården, som kommer att ligga till grund för inriktningen för den fortsatta satsningen. – nu ska jag skvallra lite – presenterar öppna jämförelser för barn- och ungdomsvården. Där kan vi se att har av handläggarna i landets kommuner socionomutbildning och erfarenhet av barnutredningar, vilket är viktigt när man ska hantera de svåra ärendena. trädde nya bestämmelser i socialtjänstlagen och lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, i kraft. Bland annat infördes en ändring i socialtjänstlagen som tydliggör när en anmälan ska göras. ska också se till att det finns rutiner för att förebygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden i ett tidigt skede. Barnrättsperspektivet har stärkts genom att barnets bästa ska vara avgörande vid beslut och andra åtgärder som rör barn eller behandlingsinsatser. Barn ska ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör dem själva. Jag vill särskilt lyfta fram den nya bestämmelsen att socialnämnden ska utse en särskild socialsekreterare som ska ansvara för kontakterna med barnet eller den unge när vård ges i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Socialsekreteraren ska besöka barnet eller den unge regelbundet och ska föra enskilda samtal med barnet eller den unge. När en förälder missbrukar, har psykiska problem eller lider av allvarlig sjukdom, eller när det förekommer våld i familjen, påverkas hela familjen, inte minst barnen. Faktorer som påverkar barnen negativt är barnens egna och de vuxnas oro, förändringar i vardagen, orimligt stort ansvarstagande och svåra upplevelser samt föräldrarnas minskade möjligheter att ge barnen stöd. Den situationen försvåras ytterligare om familjen inte kan tala öppet om problemen. Därför behövs ett barn- och föräldraskapsperspektiv i alla verksamheter som möter föräldrar. Hälso- och sjukvården har dessutom ett lagstadgat ansvar att beakta barns behov av information, råd och stöd i dessa situationer. Ett pågående utvecklingsarbete som därför känns angeläget att lyfta fram när vi talar om att stärka arbetet med barn som far illa handlar om att utveckla ett barn- och familjeperspektiv inom , framför allt när det gäller missbruks- och beroendevården men även andra verksamheter. , och Kommuner och Landsting satsar 2011–2014 på ett utvecklingsarbete för ändamålsenligt stöd till barn i familjer med missbruksproblem, som har problem med psykisk ohälsa eller där det förekommer våld samt till barn som anhöriga enligt hälso- och sjukvårdslagen. Regeringen anslår totalt 47 miljoner till satsningen. Metodutvecklingen på området förväntas generellt gynna utsatta barn. Regeringen har genomfört en rad satsningar för att förbättra samhällets insatser och öka kunskaps- och kvalitetsutvecklingen inom .