rfr · H10WRFR14 · 2014-04-10 00:00:00 — Det finns fler textade tv-program och biofilmer och museerna har oftare teleslinga och eller audioguide (som även kan kopplas till hörapparatens telespole). bromsas utvecklingen upp, enligt HRF. Utredningar bereds och färre reformer genomförs, i synnerhet från statens sida. Ett lagförslag om att otillgänglighet ska klassas som diskriminering samt tillkomsten av en svensk språkdatabas för bättre direkttextning i tv är två exempel på reformer som HRF väntar på. Enligt SDR har kulturutbudet för döva ökat , mycket tack vare internet. Textning av program och filmer på tv har blivit bättre och är vanligare . Men när det gäller sport är det undermåligt och ett stort problem. Idrotten är ofta en lättillgänglig miljö för döva eftersom den inte är lika talberoende. Många finner sig till rätta där och är följaktligen mycket sportintresserade. menar att det fanns en stor social medvetenhet och sociala ambitioner. Därefter följde en period med lägre ambitioner. Den politiska majoriteten har dock inte spelat så stor roll för den förda politiken. I och med har frågorna kommit tillbaka i politiken 5 MÖJLIGHETEN ATT TA DEL AV OCH UTÖVA KULTUR 2013/14:RFR14 När det gäller mål ska man inte se 2010 som ett slutår – målen var inte uppfyllda då utan processen fortgår. är man i mål på så vis att regelverket är riggat – dock alstras nya hinder. NSPH och Attention framhåller att personer med funktionsnedsättning har generellt sett sämre ekonomi än andra och gruppen med psykisk ohälsa är ofta fattigare än personer med andra funktionsnedsättningar. Ekonomiskt sett har det blivit svårare – försörjningsstödet skrivs t.ex. inte upp utan ligger kvar på en i relation till annat allt lägre nivå, enligt NSPH och Attention. Handikappförbunden tycker att det är viktigt att koppla arbetet för ökad tillgänglighet till pengar på det sätt som gör när det gäller bidrag till kulturinstitutionerna med koppling till kravet på handlingsprogram.134 Liknande åtgärder bör, enligt Handikappförbunden, fortsätta längs hela värdekedjor, även i distribution och utveckling av fler tjänster. Dessutom vore det önskvärt att i högre grad ställa tillgänglighetskrav i upphandlingar, enligt Handikappförbunden. Det är också viktigt att skapa arbetstillfällen inom kultursektorn för människor med funktionsnedsättning och att uppmuntra samarbeten mellan kulturgrupper med och utan funktionsnedsättning, enligt Handikappförbunden. Det finns några goda exempel på detta inom t.ex. teaterområdet. Enligt Handikappförbunden kan det göras mer generellt för att skapa förutsättningar för personer med funktionsnedsättning och se dem som aktiva utövare och inte som passiva mottagare av kultur. DHR påpekar att man redan i propositionen Från patient till medborgare 2000 uppgav att de enkelt avhjälpta hindren skulle vara borta 2010. Det skedde inte. DHR är därför skeptiskt till vilken effekt villkor (om att enkelt avhjälpta hinder ska vara borta 2016) kommer att få. som man anser att är en myndighet som verkligen försöker åstadkomma förändring ifrågasätter man de verktyg som finns till hands. Det är enligt DHR viktigt att de handlingsplaner som kräver av kulturinstitutionerna följs upp för att de ska leda någonvart och att tillsynen fungerar. Även SDR ser positivt på krav på en handlingsplan för att få statsbidrag. Enligt HRF har satsningar på tillgänglig kultur för personer med funktionsnedsättning gjort föga avtryck utanför storstäderna. saknas det alltför ofta väl fungerande hörslingor och mikrofonteknik på teatrar, museer och kulturhus i medelstora och mindre städer. Det görs enskilda och tidsvisa satsningar, men hörselskadade upplever alltför ofta att de måste påminna om fungerande hörslingor, mikrofoner och textning. Det krävs, enligt 134 Enligt ett av delmål skulle samtliga kulturinstitutioner som får statsbidrag ha en handlingsplan för ökad tillgänglighet . 2013/14:RFR14 5 MÖJLIGHETEN ATT TA DEL AV OCH UTÖVA KULTUR HRF, både envishet, tydlighet och ibland tuffhet från de hörselskadades sida för att det ska fungera. Funktionshindersorganisationerna lämnar många nya uppslag och idéer om att göra kulturen mer tillgänglig till myndigheter och företag. Ett grundläggande synsätt i den processen är enligt Handikappförbunden att man ska utveckla nya projekt med och inte för funktionshindersorganisationerna – annars kan det bli ett uttryck för ett välviljans apartheid. Användarna behöver bl.a. få mer inflytande över t.ex. Post- och () innovationstävlingar så att de verkligen leder till medborgarnytta och inte bara till företagsstöd för produkter och tjänster som sedan inte används. Användarinitierade idéer och lösningar borde vara utgångspunkten för olika projekt – ett gott exempel på detta är initiativet från m.fl. om att öka tillgängligheten på bio som sedan följdes av ett uppdrag till Filminstitutet.135 Handikappförbunden anser att det är viktigt att det finns stöd för egna initiativ från organisationernas sida, förutsättningar för att aktivt involvera olika organisationer och ersättning till experter och testpersoner m.m. SRF efterlyser ett slutanvändarfokus hos myndigheterna. Tillgängligheten måste även inbegripa slutskedet i en process. En producent av en tjänst har ansvar för tillgängligheten, vilket inte alltid innebär att tjänsten är användbar. När t.ex. SVT väl har gjort strömmande tal måste den synskadade själv lära sig att bemästra en krånglig teknik och skaffa rätt utrustning. Handikappförbunden betonar att användarna måste finnas med under hela skedet i en utvecklingsprocess. plockas förslag och idéer upp från användare som får vara med och utveckla ett behov i inledningsskedet. Sedan tappas ofta kontakterna med användarna bort och andra intressen ta över, så att resultatet inte blir användbart. Funktionshindersorganisationerna saknar ofta tid och pengar för att kunna delta på myndigheternas villkor. Det förväntas att förbunden ska ställa upp gratis men det är inte hållbart i längden. Handikappförbunden anser att ersättning ska utgå till testpersoner och andra från ideella organisationer som medverkar som experter i myndigheternas bedömning av idéer och projekt. Handikappförbunden anser att Allmänna arvsfondens kriterier för bedömning av projektidéer behöver ses över utifrån lag och förordning. Handikappförbunden och medlemsförbunden upplever att det har blivit allt svårare att få stöd för egna projektidéer som inte har en aktör från offentliga sektorn som medsökande. Inom NSPH och Attention uppfattar man att arvsfondens regler har skärpts. Det är svårare att få en ansökan beviljad och särskilt svårt för perso- 135 Gäller uppdraget till och om att öka tillgängligheten till bio (för mer information se bilagan). 5 MÖJLIGHETEN ATT TA DEL AV OCH UTÖVA KULTUR 2013/14:RFR14 ner med funktionsnedsättning. Kravet på att projektets fortlevnad ska kunna garanteras är särskilt svårt att leva upp till. De projekt som man ändå har genomfört tillsammans med arvsfonden har dock gett mycket, både till de egna medlemmarna och till andra. Små till olika projekt kan man få från andra håll, t.ex. från stiftelser, men arvsfonden är den enda aktör som finansierar större projekt. Ett exempel är som drivs med stöd från arvsfonden tillsammans med läns landsting.136 5.4.4 Synpunkter på samarbete och samverkan med myndigheter I uppföljningen har ett flertal funktionshindersorganisationer kommenterat samarbetet med statliga myndigheter. Handikappförbunden uppfattar att det i kontakterna med myndigheter är skillnad på strukturerad dialog och informell dialog. När det gäller museer är dialog och samverkan ofta en fråga om resurser som ofta saknas för att kunna medverka i olika projekt. För att förtroendevalda ska kunna delta i samråd med myndigheter krävs möjligheter till ersättning för resor och förlorad arbetsinkomst, De har ofta andra jobb vid sidan om uppdraget och behöver kunna avsätta tid för deltagande, enligt Handikappförbunden. DHR har löpande kontakt med , och DHR:s lokalavdelningar har mycket kontakt med kommuner, landsting, bibliotek och länsteatrar. DHR är även med i och samråd. DHR tycker inte att man får gehör för sina frågor – frågan hur skulle ni vilja ha det? I kommunerna ligger frågorna alltid hos socialnämndens handikappsamråd och socialnämnderna diskuterar sällan med andra nämnder som t.ex. kulturnämnden, enligt DHR. Enligt HRF behövs mer kunskap på myndigheterna om olika funktionsnedsättningar. Handisam behöver stärkas – myndigheten hinner inte med alla krav den har på sig. HRF får mycket information från myndigheterna, men det finns ingen riktig dialog. Dessutom är det inte bara att starta ett samråd hur som helst – det krävs också kunskap om olika funktionsnedsättningar. Samråden går ofta åt till att upplysa om funktionsnedsättningar och behov. Samråden skulle i stället kunna användas till att man sätter tydliga mål: Hit ska vi och så ska det gå till. Mål behöver sättas utifrån personer med skilda funktionsnedsättningar och deras behov, enligt HRF. HRF har löpande kontakter, samråd och dialog med , , Myndigheten för radio och tv, SVT, TV4 och Viasat m.fl. SDR har en löpande dialog med SVT och ett bra samarbete med . Men man konstaterar att funktionshindersrörelsens frågor ofta blir liggande hos myndigheterna – det förefaller att vara politiskt korrekt att uttrycka sin förståelse och sitt stöd men det händer ofta mycket lite i praktiken, enligt SDR. 2013/14:RFR14 5 MÖJLIGHETEN ATT TA DEL AV OCH UTÖVA KULTUR SRF har kontakter med främst Myndigheten för radio och tv, Myndigheten för tillgängliga medier (MTM) och PTS. PTS får pengar från regeringen för innovationstävlingar och projekten kan vara bra, enligt SRF, men tyvärr tar verksamheten slut när pengarna från regeringen är slut. Detta är ett stort problem och enligt SRF borde kanske staten gå in med mer pengar . är positivt till sammanslagningen mellan och , eftersom det finns övervägande fördelar med en samordning av insatserna för att skapa och utveckla tillgängliga medier för personer med olika kognitiva nedsättningar. deltar genom medlemskapet i Lika Unika i dialogen med Handisam. Förbundet har bra kontakter med Handisam. Man tycker dock att det är oroande att delvis läggs ned. Det som inte ingår i den statliga biten behövs också, enligt , som ställer frågan vad som kommer att hända med brukarperspektivet. NSPH och Attention har haft kontakt med Handisam, främst i och med det gemensamma projektet . Ofta är det NSPH som tar initiativ till dialog. Attention och NSPH är remissinstanser men glöms ibland bort. Fem av NSPH:s medlemsorganisationer är också med i Handikappförbunden. I och samråd med funktionshindersorganisationerna är ingen från NSPH med. Man upplever att det ibland är vattentäta skott mellan olika myndigheter – medlemmarna faller lätt mellan stolarna. NSPH bjuds ofta in för att delta i samråd eller liknande, men de olika förbunden har begränsade resurser att delta. Detta beror delvis på att organisationsbidraget urholkas som man förväntas delta i allt fler aktiviteter. 6 Kulturarvet, historien och personer med funktionsnedsättning Den tredje aspekten i denna uppföljning gäller kulturarvet och hur personer med funktionsnedsättning skildras i historien. I denna del begränsas uppföljningen till en redogörelse för det s.k. , som avslutades . har i flera sammanhang uppmärksammat projektet. anförde utskottet bl.a. att man ser mycket positivt på projektet som vill synliggöra hur historien sett ut och ser ut för personer med funktionsnedsättning. Utskottet delar uppfattningen som redovisas i Haikus rapport – att museernas insatser för att vidga kulturarvet så att alla människors historia blir synliggjord är av avgörande betydelse för förståelsen av vårt samhälle.138 genomförde utskottet en offentlig utfrågning på temat Funktionshindersperspektiv i kulturarvet. I utfrågningen medverkade bl.a. representanter från , , och läns museum.139 Projektet i kulturarvet (Haiku) var ett samarbete mellan () och Stiftelsen som pågick –2013. övergripande syfte var att synliggöra hur livet har sett ut och ser ut för personer med funktionsnedsättning och att få med dessa personers berättelser i samhällets allmänna historia. En central fråga i projektet har varit att belysa historien med ett funktionshinderperspektiv både för individen men också för samhällets syn på mänskliga rättigheter . Projektets syfte och uppdrag konkretiserades i följande delar: –att få museerna att inkludera ett funktionshinderperspektiv vid dokumentation, insamling och utställningsverksamhet –att uppmärksamma personer med funktionsnedsättning och funktionshindersrörelsen på hur viktigt det är att alla berättar sin historia –att göra en samtidsdokumentation genom en insamling av livsberättelser –att uppmärksamma myndigheter och politiska beslutsfattare om att funktionshinderperspektivet ska ingå i mångfaldsbegreppet. har genomförts med finansiellt stöd från Allmänna arvsfonden och har letts av en styrgrupp med representanter från HHF och Nordiska 2012/13:KrU6. Den Haikurapport som åberopas är: Funktionshindersperspektiv på museernas arbete . 139Offentlig utfrågning om funktionshindersperspektiv i kulturarvet (2013/14:RFR4). 2013/14:RFR14 6 KULTURARVET, HISTORIEN OCH PERSONER MED FUNKTIONSNEDSÄTTNING I olika referensgrupper har representanter för HHF, Handikappförbunden, Lika unika och museerna ingått. Projektets resultat har dokumenterats i 15 delrapporter samt i en slutrapport.140 Följande redogörelse för delprojekten baseras främst på uppgifter ur projektets slutrapport. har bedrivits i fyra delprojekt med följande inriktning: 1.Inventering av svenska museers handikappdokumentation. 2.Interaktion med handikapporganisationer och med personer med eget funktionshinder – webbplattform. 3.Utveckling av Handikapphistoriska föreningens databaser. 4.Filmfestival om och av personer med funktionshinder. Det första delprojektet (Inventering av svenska museers handikappdokumentation) syftade till att få en bild av i vilken utsträckning olika museer i landet tar hänsyn till den handikapphistoriska dimensionen i sitt arbete och att utifrån den bilden inleda en dialog med museerna om hur den dimensionen kan inkluderas i deras framtida arbete. Tanken var också att återkoppla till museernas styrkor och svagheter. har också redovisats i en rapport.141 För att få information om hur museerna arbetar med den handikapphistoriska dimensionen och hur funktionshindersorganisationerna ser på saken genomfördes tre olika enkätundersökningar. Av enkätsvaren från museerna framkom att det har gjorts mycket få dokumentationer och insamlingar och att det nästan inte finns någonting om funktionshinderaspekten i basutställningarna. Däremot har en del tillfälliga utställningar gjorts och på vissa håll finns ett visst samarbete med funktionshindersrörelsen. Den funktionshinderaspekt som museerna främst uppmärksammat är tillgänglighetsfrågorna och inte själva innehållet i insamling, dokumentation och utställningar. Dessutom saknas långsiktighet och integration av funktionshinderperspektivet i museernas arbete. De positiva exempel som finns i form av tillfälliga utställningar, programverksamhet och planer visar dock på möjligheter till förändring. Uppmärksamheten kring genus- och mångfaldsfrågor har stadigt ökat och i samband med det tycks också intresset för funktionshinder ha blivit större. Sammantaget borde därför, enligt slutrapporten, osynliggörandet i historieskildringarna av personer med funktionsnedsättning minska . Det finns positiva exempel på museer som har gjort viktiga insatser och som kan visa vägen för andra. I slutrapporten anges att museerna har behov av utbildning på området. Enligt enkätsvaren från museerna är behovet av kunskap störst i fråga om 140 Slutrapport för projektet handikapphistorisk och kulturhistorisk dokumentation och erfarenhetsutbyte, HAIKU, . 141 Funktionshindersperspektiv på museernas arbete, , , . 6 KULTURARVET, HISTORIEN OCH PERSONER MED FUNKTIONSNEDSÄTTNING 2013/14:RFR14 tillgänglighet och bemötande. Förutom de praktiska frågorna om tillgänglighet saknas kunskaper om hur människor med funktionsnedsättning levde förr och hur förhållandena är . Det är en nödvändig kunskap för att kunna inkludera alla människor i de historiska skildringarna, konstateras i rapporten. I enkätsvaren från funktionshindersrörelsen framkom idéer om vad museerna skulle kunna göra . Dessutom efterlystes samarbete. Där det förekommer samarbete mellan museer och funktionshinderföreningar har det upplevts som en stor fördel för de egna medlemmarna. Av enkätsvaren framgick även att många personer med funktionsnedsättning känner sig exkluderade och särbehandlade och utestängda från samhällets allmänna kulturutbud. Funktionshindersorganisationerna efterfrågar mer övergripande skildringar av människor, där både den fungerande kroppen och det som inte fungerar beskrivs och gestaltas. De saknar även övergripande teman om levnadsvillkoren för olika grupper, samhällsutvecklingen ur ett funktionshinderperspektiv, frågor som handlar om värderingar, människosyn, attityder och bemötande, mänskliga rättigheter, kvinnoteman, etiska frågor och lagstiftning samt den medicinska och ekonomiska utvecklingen i samhället. Organisationerna efterfrågar vidare utställningar som handlar om den egna funktionsnedsättningen och som kan visa både möjligheter och hinder, hur det går att leva och fungera i samhället med sin funktionsnedsättning, som en motbild till offerrollen. Förutsättningen för att kunna gestalta och representera personer med funktionsnedsättning är att det finns en god dokumentation och insamling av material, vilket uppges vara det mest eftersatta området. På orter där det har funnits institutioner, anstalter och specialsjukhus – till exempel sanatorier och skolor för blinda och döva – bör dessa kunna synliggöras i det lokala museets basutställningar, enligt svaren från funktionshindersrörelsen. I delprojektets sammanfattande analys konstateras att museerna bör vidta följande åtgärder: –Bättre synliggöra levnadsförhållandena för personer med funktionsnedsättning samt samhällets synsätt och åtgärder ur ett historiskt och samtida perspektiv. –Förbättra dokumentationen på området och skapa en bättre sökbarhet i samlingarna. –Öka kunskapen om föremål relaterade till livet för personer med funktionsnedsättning och till deras liv och erfarenheter samt synliggöra föremålen i sin kontext. –Inkludera personer med funktionsnedsättning innehållsmässigt i sina utställningar. –Fortsätta att förbättra den fysiska tillgängligheten till byggnader och lokaler. –Uppdatera informationen så att den når alla. Det gäller både hemsidor och annan information. –Öka medvetenheten och kunskaperna om hinder i samhället och om funktionsnedsättningar. 2013/14:RFR14 6 KULTURARVET, HISTORIEN OCH PERSONER MED FUNKTIONSNEDSÄTTNING Inom ramen för delprojekt 2 (Interaktion med handikapporganisationer och med personer med egen funktionsnedsättning, webbplattform) skapades en webbplats där personer med funktionsnedsättning uppmanades att berätta om sitt liv.142 Utgångspunkten för insamlingen på var att dokumentera livets olika delar och målgruppen var personer med funktionsnedsättning, anhöriga till personer med funktionsnedsättningar och funktionshindersföreningar. Syftet var att samla in och dokumentera historiskt viktig information ur ett funktionshindersperspektiv. Insamlingen skulle också hjälpa till att utveckla digitala verktyg i arbetet med dokumentation och arkivering och visa på nya möjligheter att möta informanter. redovisas i en särskild rapport.143 Insamlingen av berättelser på pågick mellan och . Sammanlagt publicerades 260 berättelser som skrivits av personer . Tvåtredjedelar av berättarna var kvinnor. hade besökts ca 50 000 gånger. Webbsidan kommer att finnas kvar , men är inte längre öppen för fler bidrag. De livsberättelser som har samlats in finns arkiverade i arkiv som ett kunskapsunderlag för exempelvis utställningar och forskning. Livsbild består av tre delar: livsberättelser, berättelser från funktionshindersrörelsen och veckans tema. Berättelserna har publicerats i originalutförande utan textredigering förutom uppgifter som har tagits bort med hänsyn till en etisk bedömning av t.ex. namn eller uppgifter om tredje person. Under projektets gång väcktes också en önskan om att producera en utställning utifrån det insamlade materialet. Av 20 berättelser och med stöd från Allmänna arvsfonden skapades – 20 röster och rum. I projektet arbetade man medvetet för en så god tillgänglighet som möjligt på webbsidan, som har flera dimensioner av tillgänglighet. Man gjorde det också möjligt att bidra till insamlingen i flera olika format. Bland annat kunde man ta emot berättelser som var skrivna, intalade eller på teckenspråk. Man översatte det talade och det tecknade till skriven svenska och på webbsidan har man kunnat ta del av både den ursprungliga ljudfilen eller filmen och den skrivna texten. För döva som ville vara anonyma användes en teckenspråkstolk som kunde tolka om berättelsen. Några berättelser som skickades in per post överfördes till digital form, vilket var viktig för datorovana och elöverkänsliga personer. På webbsidan översattes informationstext till sex olika språk: engelska, spanska, franska, arabiska, turkiska och farsi. Det fanns också möjlighet att skicka in berättelser på vilket språk som helst som sedan översattes till svenska. 142http:///. – en analys av livsberättelser från personer med funktionsnedsättning, och , 2013. 6 KULTURARVET, HISTORIEN OCH PERSONER MED FUNKTIONSNEDSÄTTNING 2013/14:RFR14 Webbsidan synliggjorde livet för personer med funktionsnedsättning i den allmänna historien, enligt de projektansvariga. Livsberättelserna och föreningsberättelserna kan också ses som historiska dokument över livsvillkor för personer med funktionsnedsättning. Enligt de projektansvarigas slutsatser har projektet skapat en ny form för en öppen digital insamling av livsberättelser och kunskap om hur man kan dokumentera samtidshistoria från alla grupper. Projektet har även visat att man kan göra en sådan insamling tillgänglig för personer med olika funktionsnedsättningar, även för de som inte kan kommunicera i skrift. Enligt slutsatserna har innehållet i berättelserna visat att de som är unga upplever diskriminering och oförståelse trots att samhället blivit så mycket bättre som de äldre vittnar om. De materiella villkoren har förbättrats mycket rent generellt i samhället, vilket också kommit personer med funktionsnedsättning till del. Men eftersom unga med funktionsnedsättningar i sina berättelser vittnat om samhällets oförståelse för deras villkor , kan man, enligt de projektansvariga, ställa frågan: hur mycket har egentligen hänt i synen på människor med en funktionsnedsättning?144 Delprojekt tre gick ut på att utveckla Handikapphistoriska föreningens (HHF) databaser. Syftet var att integrera HHF:s bild- och referensdatabaser i arkiv för att göra dem tillgängliga för allmänheten, personer med funktionsnedsättning och deras intresseorganisationer samt framtida forskning. Man ville också föra över bilddatabasen till bildsamling. gjorde bedömningen att man inte kunde ta över den handikapphistoriska bilddatabasen, då bildernas tekniska kvalitet var för låg och det rådde oklarhet kring upphovsrätten till dem. har både bild- och referensdatabasen dessutom infekterats av en skadlig kod, vilket medfört att de är användbara. Därmed kunde man inte uppfylla det ursprungliga syftet med delprojektet. Inom projektet har man dock arbetat med alternativa verksamheter för att utöka det handikapphistoriska materialet i samlingar, bl.a. genom insamling av intervjuer, bildmaterial och film. Dessutom har föremåls- och bilddatabaser uppdaterats utifrån ett funktionshindersperspektiv Delprojekt 4: om och av personer med funktionshinder genomfördes på den 8–. bedrevs projektet som ett samarbete mellan och och därefter enbart av föreningen. Projektet syftade till att erbjuda en verksamhet med ett innehållsrikt, initierat och