rfr · H10WRFR18 · 2014-06-02 00:00:00 — öppna kunskapsseminarium om arbete med barn som far illa 978-91-86673-59-8 Riksdagstryckeriet, , 2013 anordnade socialutskottet ett öppet kunskapsseminarium om arbete med barn som far illa. Syftet med seminariet var att bredda och fördjupa ledamöternas kunskaper inom området. Barn som far illa eller riskerar att fara illa är ett gemensamt samhällsansvar. Vuxna som möter barn i vardagen har möjlighet att upptäcka om ett barn far illa och se till att barnet får hjälp. Principen om barnets bästa är en av grundpelarna i . Dessutom klarläggs att varje barn har rätt att skyddas mot fysiskt eller psykiskt våld, övergrepp, vanvård eller utnyttjande av föräldrar eller annan som har hand om barnet. Kommunernas socialtjänst har en oerhört viktig roll i det här arbetet. Det handlar både om att förebygga och att hjälpa de barn som utsätts. I denna rapport publiceras en stenografutskrift av seminariet. Programmet och de bilder som visades vid seminariet finns i bilagor till rapporten. Deltagare vid socialutskottets öppna kunskapsseminarium om arbete med barn som far illa , socialsekreterare, Familjecentralen i My , socialsekreterare, kommun , FD, universitetslektor, i , professor, i , utvecklingschef, , socialpolitisk strateg, , särskild utredare, om tvångsvård för barn och unga (S 2012:07) (C), ordf. Per Ramhorn (SD) Stenografiska uppteckningar från socialutskottets öppna kunskapsseminarium om arbete med barn som far illa Ordföranden: i socialutskottet, inbjudna gäster och tv-tittare! Mitt namn är . Jag är riksdagsledamot för och ordförande i socialutskott. Jag vill hälsa er alla varmt välkomna hit till förstakammarsal där vi kommer att få lära oss mer om en av de svåraste och en av de viktigaste uppgifterna vi har, nämligen hur vi ska förhindra att barn far illa. Vad är det då som döljer sig bakom detta att barn far illa? Det kan vara barn som utsätts för fysisk misshandel. Det görs 20 000 anmälningar om att barn utsätts för misshandel. Det kan vara barn som utsätts för sexuella övergrepp. görs upp mot 7 000 anmälningar om sexuella övergrepp mot barn. Det kan vara barn som lever med psykisk misshandel, barn som bevittnar hur andra utsätts för våld eller barn vars vårdnadshavare, inte sällan på grund av missbruk eller annan sjukdom, sviktar i sin omsorg. Vi har alla ett stort ansvar för att förhindra att barn far illa och när det ändå sker se till att barnen får hjälp. På oss som beslutsfattare faller ett tungt ansvar. , som har undertecknat, säger att barnens bästa alltid ska komma i främsta rummet. Dessutom klarläggs att varje barn har rätt att skyddas mot fysiskt eller psykiskt våld, övergrepp, vanvård eller utnyttjande av föräldrar eller annan som har hand om barnet. Vi vet att kommunernas socialtjänst har en oerhört viktig roll i det här arbetet. Det handlar både om att förebygga och att hjälpa de barn som utsätts. Det är en viktig men också en mycket svår uppgift. Vi i socialutskottet vill lära oss mer så att vi kan bidra till att på ett bättre sätt kan fullgöra sina uppgifter. Därför har vi bjudit in en lång rad experter till vårt seminarium. Vi kommer att få lyssna till korta föredragningar från dem som har stor praktisk erfarenhet av att arbeta med barn som far illa. Vi kommer att få lyssna på . Vi kommer att få ta del av det senaste inom forskningen på området och slutligen få veta vad som planeras från regeringen. Slutligen kommer det att ges möjlighet för utskottets ledamöter att ställa frågor till de inbjudna talarna. Jag ser fram emot en mycket spännande förmiddag här i förstakammarsal och hälsar med de orden vår första gäst välkommen till podiet. , Familjecentralen i : Jag heter och kommer från Familjecentralen i . Jag kommer att ge en liten bakgrund och sammanfattning om vad en familjecentral är. Här ser ni en bild på ett hus som ska symbolisera en familjecentral. Det är fyra verksamheter som ingår. Det är ett samarbete mellan och kommunen. De fyra verksamheter som representeras är barnavårdscentral, barnmorskemottagning, mvc, öppen förskola och den förebyggande delen av . Det är en del som jag arbetar med. Jag är föräldrarådgivare och socionom i botten. Familjecentralen är en tidigt förebyggande mötesplats för föräldrar där vi kan samordna många förebyggande insatser och ge föräldrastöd i alla insatser. En fördel med en familjecentral är att man där lätt kan erbjuda ett tillgängligt föräldrastöd. Vi möter alla barn. Utifrån bvc, som har ett upptagningsområde där alla barn ingår, är det lätt för oss att få kontakt med många föräldrar och barn. Det blir också ett stödjande nätverk för föräldrar genom mötesplatsen på öppna förskolan. Vi kan också lättare samordna de olika föräldragrupperna – jag ska gå in närmare på dem senare – utifrån våra fyra olika professioner. Framför allt är det lättare att fånga upp föräldrar som behöver lite extra stöd. På det sättet blir det inte så stigmatiserande. Vi kan också nå dem som har psykisk ohälsa och andra problem. De kan få mer riktade insatser längre fram om de har behov av det. Vi blir också ett kunskaps- och informationscentrum utifrån våra fyra olika professioner, som kan delge varandra mycket. Utifrån detta kan vi utveckla mycket bättre och mer kvalitativa insatser. Vi tänker också att riskfaktorerna reduceras och skyddsfaktorerna stimuleras. Som ni alla vet har barn och föräldrar olika behov. Hur ska vi kunna möta dem på ett bra sätt? Det jag visar på den här bilden är ett axplock av sådant som vi erbjuder på vår familjecentral i . Det första är universellt föräldrastöd. Med det menas att det riktas till alla. Vi har olika föreningsaktiviteter med olika program tillsammans och hjälper föräldrar till olika föreningar om så behövs. Vi har något som heter Älskade förbannade tonåring. Det är ett generellt föräldrastödsprogram. Vi har också något som heter ABC-träffar. Det står för Alla barn i centrum, vilket vi har varit med och utvecklat här i och som också börjar sprida sig till andra delar av landet. Det är fyra föräldraträffar där fokus ligger på relationen mellan föräldrar och barn. Sedan har vi öppna föräldragrupper på öppna förskolan. Dit får föräldrar komma och prata med oss som arbetar där kring olika teman som de tänker är viktiga. Vi har pappagrupper. Bvc har olika föräldragrupper, där vi deltar som barnmorskor och föräldrarådgivare. Vi kommer in tidigt och kan ge mer stöd om så behövs. Sedan har vi något som heter FUB, och det betyder också föräldrautbildning. Det är något som barnmorskorna har. Det är den tidiga utbildningen de har, där de möter alla blivande föräldrar. Det är något som ges till alla. Utifrån det här kan vi också rikta insatserna om vi behöver, för dem som behöver mer stöd och har mer konflikter. Det är det vi kallar för selektiva eller riktade insatser. Utifrån ABC-träffarna upptäcker vi att det är många som har mer konflikter. Då kan man gå till något som heter Föräldrakomet, som vi erbjuder för föräldrar till barn mellan och 12 till . Sedan ger vi på föräldrarådgivningen också individuellt stöd. Vi jobbar med både parsamtal, samarbetssamtal och familjeinriktade insatser. Det här är vårt hus i . Vi tänker oss att detta är ett hälsofrämjande och ett generellt och tidigt förebyggande och stödjande arbete. Tanken är också att vi kan öka motivationen hos föräldrar. behöver man mer insatser. Om vi inte själva räcker till och kan stödja de föräldrar som behöver kan vi också leda vägen till vår utredningsenhet, där det finns socialsekreterare som kan arbeta mer tillsammans med föräldrar. Då har vi också ökat motivationen och är en bra brygga över till våra socialsekreterare, så att man tänker att man vill något själv som förälder. På det sättet minskar vi orosanmälningarna. Sedan behövs orosanmälningar också. Det kan vi se i vårt hus. Våra barnmorskor, bvc och öppna förskolan har lättare att ta kontakt med våra socialsekreterare utifrån vår samverkan, och då kan man tidigare upptäcka att föräldrar och barn har behov. Ordföranden: för det! Nästa föredragshållare är My , socialsekreterare från kommun, som ska prata om erfarenheter från arbete som socialsekreterare vid en barn- och ungdomsenhet. My , kommun: Jag heter , är socionom och arbetar som socialsekreterare i . Jag har blivit ombedd att komma hit för att berätta lite kort om möjligheter och hinder i arbete med barn som far illa och lite om hur man kan förbättra och utveckla arbetet. Jag jobbar vid en utredningsenhet, alltså en enhet för myndighetsutövning, i en enhet för barn och unga. Enheten är uppdelad i två grupper – en grupp som jobbar med lite mindre barn, 0–, och en som jobbar med äldre barn och ungdomar, 13–. Vi samhandlägger familjer där det finns barn i olika åldrar. Barnsamtalen skiljer sig naturligtvis lite åt beroende på vilken ålder barnen har. Med mindre barn kan vi behöva ta hjälp av till exempel tejpingdockor och nallekort, medan tonåringar har lite lättare för att uttrycka sig. När vi har samtal med de mindre barnen kan vi behöva ha med föräldrarna, men tonåringar kan uttrycka sig ganska väl själva. I barnärendena är det generellt lite lugnare tempo, men tonåringar kan vara ganska impulsiva, och då kan det bli ganska mycket action och akutstyrt arbete. Individ- och familjeomsorgen i är indelad i fyra distrikt, och jag jobbar i det största distriktet, med ungefär 80 000 invånare av 200 000 invånare. har vi märkt en ökning av antalet ärenden. Arbetet har förändrats. Vi träffar familjer med större behov än tidigare – detta efter en omorganisering, där vi har fått en mottagningsenhet som tar emot alla anmälningar och ansökningar som gäller barn och unga. Det innebär att socialsekreterarna vid mottagningsenheten har gjort en första bedömning, så vi träffar bara de familjer där det redan har gjorts en bedömning att det kan behövas stödinsatser. Jag tycker att jobbet är väldigt spännande och givande. Det är kreativt och väldigt omväxlande, men det är också krävande. Belöningen och glädjen i jobbet är inte att det har en hög status eller en hög lön, utan det är de gånger då jag känner att jag kunnat vara med och bidra till att ett barn har fått bättre förutsättningar för ett gott liv. Möjligheter och hinder i arbetet är i mycket kopplat till personalsituationen. I vår enhet, med 20 socialsekreterare, har vi haft en personalomsättning på ungefär 40–. Av enhetens 20 socialsekreterare har hälften jobbat än på enheten, och ungefär lika många – det vill säga – har arbetat än som barnutredare. Detta innebär att familjer får träffa unga utredare med ganska kort yrkeserfarenhet. Att utreda barn och ungdomar är ett komplicerat och svårt arbete, och det kräver både kompetens och erfarenhet. Arbetet innebär svåra avvägningar och bedömningar. Vi ska fatta beslut om öppenvårdsinsatser och om att barn kanske ska placeras utanför hemmet. Ytterst har vi ju tvångslagstiftningen LVU. När tillräcklig erfarenhet saknas finns risken att barns behov och situation inte upptäcks – att barn är aktuella inom utan att deras situation tydliggörs. krävdes erfarenhet för att få jobb som barnutredare, men har det utvecklats till att bli ett nybörjarjobb. Man kan fråga sig om det är en etisk socialtjänst när nyutbildade, unga socionomer är de som ska ta ställning till och bedöma om föräldrar klarar av att ta hand om sina barn. Att ha bra samtal med barn och föräldrar, som ju mycket av arbetet handlar om, ställer stora krav på oss utredare. Det är genom samtalen i möte med familjerna som vi faktiskt får kunskap om barnens situation och hur de har det. Det är inget man kan läsa sig till genom en bok, utan det är något man lär sig genom att samhandlägga ärenden tillsammans med erfarna kolleger och genom egen erfarenhet. har vi faktiskt stora möjligheter att starta förändringsprocesser i familjerna, att motivera föräldrarna, att se barnens behov och få dem att ta emot hjälp, så att det blir en förändring. Min erfarenhet av utvecklingen av är att den har gått mot att bli mer administrativ och manualbaserad. BBIC, Barns behov i centrum, är ett bra utredningsverktyg, men det är mycket dokumentation med alla mallar som ska fyllas i, och man ska hålla ordning på det. Det är ett bra stödverktyg kanske främst för nyutbildade socialsekreterare. Det är dock en risk att det blir fel fokus – det är mer konkret att prata om mallar, formulär och metoder i stället för att tala om hur man har svåra samtal, hur man ska tala med föräldrar om att de brister i föräldraförmågan och att deras barn inte har det tillräckligt bra i hemmet. Vi som har jobbat lite längre brukar säga att vi sitter mycket framför våra datorer och skriver om familjerna i stället för att träffa dem och jobba tillsammans med dem. Det behövs tillräckligt med tid för att kunna göra bra utredningar – tid för tillräckligt med samtal, tid att skriva utredningarna och tid för reflexion för att kunna göra rättssäkra och bra bedömningar. Tid är också en möjlighet att tillgodogöra sig ny kunskap och forskning och ta till sig nya erfarenheter. Det finns behov av att förbättra och utveckla arbetet. Myndighetsutövandet är ett mycket kvalificerat arbete och svårt. Det är navet i processen, och det borde vara högre värderat. Det viktigaste är att behålla kompetenta socialsekreterare och utredare inom utredningsenheterna, och för det behövs faktiskt att man satsar på att höja statusen, att man höjer lönerna, att det finns olika karriärvägar, så att man lyckas behålla eldsjälarna. Jag kan stolt berätta att jag själv har varit med och tagit fram en vidareutbildning för erfarna socialsekreterare i kommun. Den processen tog . Vi började , och kursen startade . Den har givits av Ersta-Sköndals högskola på masternivå, och är det avslutningsdags. Vi har haft jättebra föreläsare, till exempel och . Det känns som att vi nu står vid ett vägskäl. Det handlar om resursfördelning. Ska präglas av kvalitet eller av kvantitet framöver? Ska vi träffa så många familjer som möjligt, eller ska vi ha möjlighet att göra ett kvalitativt jobb? Vi möter några av samhällets mest utsatta barn. De förtjänar att få träffa de mest erfarna och duktigaste socialsekreterarna för att de ska få den hjälp de behöver och inte fortsätta att fara illa. Det vill jag kämpa för, för det tycker jag att samhället är skyldigt dessa barn om vi ska ha en socialtjänst värd namnet framöver. Ordföranden: , My. Då var det dags för , barnombudsman! , : Jag tackar socialutskottet för inbjudan. Jag ska börja med att konstatera att vi alla kan göra skillnad i vår vardag genom att se och uppmärksamma barn som på olika sätt har det svårt. är en statlig myndighet. Vårt uppdrag är att lyssna på barn och unga och att bevaka och driva på så att blir verklighet, inte minst i det offentliga . En viktig utgångspunkt för oss är naturligtvis vad , som har att granska om länderna lever upp till , har gett för rekommendationer till . När det gäller just barn i utsatta situationer har barnrättskommittén tryckt på ett antal saker i sin senaste granskning av . ska granskas igen . Man var orolig för att barn i utsatta situationer hade brist på inflytande och delaktighet när det gäller deras egen situation. Man kunde inte alltid se att barnets bästa fanns tydligt dokumenterat i handläggning och beslut. med som fraser, men man kunde inte alltid se det i verkligheten. Man noterade också brister i tillsyn och kontroll. En väldigt viktig punkt var att om rättighet ska bli verklighet för barn och unga måste man kunna utkräva dem och alltså framföra klagomål om det inte fungerar, och det är svårt för barn och unga att göra det, noterade barnrättskommittén. Detta är något som regering och riksdag har tagit på allvar. klubbade ju en ny strategi för att ska bli verklighet och stärkas i . Den har nio principer. På den här bilden visar jag tre av dem. slog enhälligt fast att det är viktigt att barn ges förutsättningar att uttrycka sina åsikter i frågor som rör dem. Man var tydlig med att detta ställer höga krav på det offentliga för att göra det möjligt för barn och unga. Det ska vara på barns villkor. Det är också viktigt att barn får kunskap om sina egna rättigheter. Om man inte har den kunskapen är det faktiskt svårt att ställa krav för att få de rättigheter man har. Sist men inte minst ska naturligtvis yrkesgrupper och beslutsfattare ha kunskap om och också omsätta det i sitt arbete. har i sina rapporter valt ett tema , som vi har djupgranskat och där vi låtit barn och unga komma till tals. Det har handlat om barn på särskilda ungdomshem eller om barn på HVB, alltså hem för vård eller boende, familjehem. Det har handlat om barn och unga som har upplevt våld eller sexuella övergrepp i nära relationer. Det har handlat om barn i arrest och häkte. senast kom en rapport om barn och unga som har erfarenhet av psykisk ohälsa. I rapporterna har vi gjort granskningar, men vi har framför allt låtit barn och unga själva komma till tals på sina egna villkor om vad de tycker fungerar bra eller mindre bra och vilka råd de vill ge till . Rapporterna har också skickats till . De har kommit till uttryck på olika sätt. Jag tänkte börja med att visa en digital berättelse som en flicka har gjort. Den här berättelsen handlar om detta med att vara i familjehem: Det har gått ett tag sedan, men det är fortfarande så mycket jag inte förstår. Jag har bott i olika familjehem sedan jag var . Ett av ställena trivdes jag bra på, för där var jag verkligen en del av familjen. Vi åkte till stranden och det var släktmiddagar. Jag fick alltid vara med släkten. Det kändes tryggt. berättade min familjehemsmamma att soc hade ringt och sagt att jag skulle flytta därifrån så fort de hade hittat ett nytt familjehem, för mina föräldrar ville inte att jag skulle vara kvar där jag var. Jag trodde att det skulle ta ett tag, men så plötsligt, , kom de, och jag var tvungen att åka därifrån. De sade att jag skulle till ett jourhem, men jag förstod inte varför och inte varför jag var tvungen att åka just där och då. Soc sade att det är för att du är SoL-placerad, och då har din pappa rätt att göra så här. Men jag förstod ändå inte. Jag tycker det är helt sjukt att han har makten att bestämma det. Soc hade också sagt att de inte ville att min familjehemsmamma skulle berätta något för mig om flytten innan. det ändå, för hon tyckte att det var orättvist mot mig. Jag har aldrig fått veta varför jag inte skulle få veta innan. När vi står i hallen och ska åka säger soc att jag måste lämna kvar hunden – det enda som har varit min trygghet i livet! Då krossades min värld. Soc sade att de var hundrädda på jourhemmet som jag skulle till. I ren protest låste jag in mig på toan och vägrade följa med. Men då hotade de med att ta dit polis och bryta upp dörren. I stället för att hota tycker jag att de skulle kunna ge mig den information jag hade rätt att få. Det var faktiskt mig det handlade om. I stället skedde allting över huvudet på mig, så jag fick inte få veta när jag skulle få träffa min hund igen. Jag har bott i flera olika familjehem , men bara på ett ställe har jag känt mig som en del av familjen. Det är trassliga relationer bakom någon som är familjehemsplacerad, och då behöver man en välkommen känsla när man kommer hem. Man vill vara med på julkort och inte bli glömd när man ska äta middag. Det värsta man kan göra för barn som har haft det jobbigt är att inte låta dem vara med och känna samhörighet. Detta är en av de röster som talar om detta med att man känner att man inte får sina rättigheter förverkligade och inte får komma till tals. I rapporten om barn och unga i samhällsvård talas det mycket om att lyssna på olika sätt och att det fanns olika typer av bestraffningssystem, något som senare har uppmärksammat. Här kommer några autentiska citat från barn och unga, inlästa av skådespelare. : Vi känner oss inlåsta, ensamma och krossade. Och krossade är vi självklart. Vi är krossade, för det är ingen som lyssnar på oss. Det är ingen som tror oss hur mycket vi än snackar och visar hur vi mår. Vi kommer inte att få hjälp, för det är ingen som tror oss. Föräldrarna tror bara på de vuxna. De som är yngre – ungdomarna – har inget värde. Förstår ni vad jag menar? : Men som det där men knackningen. De har ju gått in i mitt rum när jag bara haft trosor på mig. Då har jag sagt: ut med er! Det är inte för att vara otrevlig utan bara för att det liksom är pinsamt att stå där i bara trosorna. Då får man ett långt snack, kanske , om attitydproblem och en massa sånt. berättar om sin socialsekreterare: Jag får söka honom innan jag får tag i honom. När jag ringde ringde de fan inte upp. De i växeln sade bara: Jamen jaha, är det du igen? : Man vill veta att de bryr sig om en – inte bara: får du bo här, och slutar vi att ha kontakt med dig, för nu bor du på det här stället. Så länge du får mat och tak över huvudet får du vara nöjd. Det får typ inte vara så här, för då känner man sig som en fånge i ett hus. : Jag sade att jag inte ville vara här. Jag sade att jag trivs verkligen inte. Jag mår riktigt dåligt. De sade: Men vi kan inte flytta dig. Till slut mådde så dåligt att hon avvek från familjehemmet på egen hand. I stället för att bo i ett nytt familjehem blev hon placerad i ett HVB på grund av sitt beteende: : När man försökte få dem att förstå så bryr de sig inte, men när man väl gör något allvarligt för att de ska förstå tar de och förvränger det till något annat och anser det som dåligt beteende. Men det beror egentligen på den miljö man är i. beskriver en omtyckt anställd: Det känns levande när vi är med henne, för hon vet hur ungdomar är. Hon vet vad vi har för svårigheter, hur jobbigt vi har det just nu och vilka rättigheter vi har: Det är därför hon behandlar oss som vanliga tonåringar. Man beskriver helt enkelt hur man får signalera väldigt kraftigt, och det är först när man själv blir utagerande som vuxenvärlden reagerar. Det är vad många barn och unga förmedlade i den rapporten. Man förmedlar också detta med bestraffningssystemen, som går ut på att man får ekonomiska avdrag om man är på HVB och inte sköter sig, och det slutar också ofta med att man i många fall inte får träffa sin egen familj eller sina syskon. Mer finns i rapporten. Ungdomarna berättar också hur de tycker att det borde vara. Då jobbar de mycket med collage. Det finns många i boken. Det här är ett av dem. Så här skulle man vilja att kontakten med var: De ska höra av sig. De ska vara glada. De ska vara trevliga, hälsa på oftare än . De ska tänka på vad som är bäst för ungdomen. De ska lyssna. De ska ha humor. Detta kunde ungdomarna prata långa stunder om och förklara vad de menar med de begrepp som står här. Det som kommer i fokus i det här collaget och i nästan alla årsarbeten vi har gjort är relationen och bemötandet. Detta är vuxenvärlden inte tillräckligt uppmärksam på. Det är sällan man ser dessa uttryck i en anställningsannons, och det är kanske svårt att få in dem där, men det är väldigt viktiga egenskaper för att barn och unga ska känna sig trygga i mötet, inte bara med utan också med dem som jobbar på behandlingshem. I grund och botten kokar allt i rapporten ned till det här citatet. Barn och unga fick själva välja det budskap man ville ge till socialutskottet, men även till regeringen: Möt oss som människor, inte som problem, objekt eller föremål. Det är den önskan man har, men man upplever inte det alla gånger om man är i samhällsvård. Flera barn och unga pratar om att man möts av negativa förväntningar. Den rapport som vi släppte efter det handlar om barn och unga som har varit utsatta för våld och övergrepp i nära relationer. Barnen pratade mycket om väldigt många aktörer. De pratade om polisen, de pratade om vården och de pratade om skolan. var det en ekande tystnad kring en aktör som gjorde oss på rätt chockade, och det var att vi hörde nästan ingenting om . Det handlar ändå om barn och unga som hade levt med våldet och med övergreppen, och många av ungdomarna hade haft svårigheter under en stor del av sin uppväxt. Trots att vi har en öppen metod var vi tvungna att börja ställa ganska preciserade frågor kring .