rir · H2B512 · 2014-06-10 00:00:00 — 67Livsmedelsverket, Revision av livsmedelskontroll 2012 – resultat av länsstyrelsernas och revision av kontrollmyndigheter, rapport 23 – 2013, s. 15–57. 68Livsmedelsverket, Rapport om kontroll i livsmedelskedjan, 2012, dnr 809/2013, , s. 54–55. 3.2.2Resurser för genomförande av kontrollen Medlemsstaterna har ett tydligt utpekat ansvar i kontrollförordningen att se till att finansiella resurser finns tillgängliga för att tillhandahålla nödvändig personal och andra resurser för offentlig kontroll. Kommunerna ska enligt förordning (2006:1166) om avgifter för offentlig kontroll av livsmedel och vissa jordbruksprodukter ta ut en kontrollavgift som täcker kostnaderna för livsmedelskontrollen. Kommunerna får enligt inte finansiera kontrollen med andra medel än kontrollavgifter.69 Detta kräver en noggrann planering från kommunernas sida eftersom avgifterna ska motsvara kostnaderna för kontrollen, och eftersom avgiften tas ut som en årlig avgift i förhand. Det kräver även att kommunerna tydligt definierar vad som är kontroll och ska finansieras med avgifter och vad som är annan relaterad verksamhet och ska finansieras med anslag. I och länsstyrelsernas revisioner framkom att nästan hälften av de reviderade kommunerna hade en avvikelse på området finansiering. Avvikelserna rörde främst att kontrollmyndigheterna inte kunde visa att kontrollavgifterna motsvarade kostnaden för kontrollen, att den planerade kontrollen inte var fullt finansierad, att timtaxan var baserad på bristfälliga underlag och att intäkterna från kontrollavgifterna hade, eller misstänktes ha, använts till annan verksamhet än livsmedelskontroll. kunde också i sammanställningen av revisionerna konstatera att 11 av 88 kommuner saknade personal i förhållande till kontrolluppdraget och att 19 av 88 kommuner inte hade gjort någon eller endast gjort en ofullständig behovsinventering. Det är enligt anmärkningsvärt att det saknas personal, eftersom livsmedelskontrollen finansieras av de livsmedelsföretagare som kontrolleras.70 Kommunerna uppger i sin rapportering om livsmedelskontrollen 2012 att det sammanlagt behövs ytterligare 48 årsarbetskrafter i kommunerna för kunna utföra kontrollverksamheten tillfredställande. 71 Det är emellertid tveksamt hur tillförlitliga dessa siffror är med tanke på att många kommuner inte har gjort någon behovsinventering. konstaterar även att av kommunerna har någon form av avvikelse när det gäller krav på kompetens och utbildning. Avvikelserna handlar bland annat om att kompetensbehovet inte var kartlagt, att rutiner för att upprätthålla och höja kompetensen saknades eller att kompetens inom 69Livsmedelsverket, Revision av livsmedelskontroll 2012 – resultat av länsstyrelsernas och revisioner av kontrollmyndigheter, Rapport 23 – 2013. 70Livsmedelsverket, Revision av livsmedelskontroll 2012 – resultat av länsstyrelsernas och revisioner av kontrollmyndigheter, rapport 23 – 2013, s. 17–19, s. 24–27. 71Livsmedelsverket, Kommuners och rapportering av livsmedelskontrollen 2012, rapport 12 – 2013. LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? specifika kontrollområden saknades.72 FVO har i sin allmänna revision i för utvärdering av kontrollmyndigheternas offentliga kontroller i hela livsmedelskedjan konstaterat att den personal som utför offentliga kontroller mestadels har lämplig kompetens och erfarenhet.73 I revisioner av specifika områden på livsmedelsområdet har FVO emellertid konstaterat brister när det gäller kompetensen.74 Av kommuneras rapportering om livsmedelskontrollen till framgår att många livsmedelsanläggningar som enligt kommunernas planering skulle ha kontrollerats inte har fått några kontroller. Enligt borde man i princip kunna utgå från att anläggningar som av kommunerna tilldelats fem eller fler kontrolltimmar bör få minst ett kontrollbesök . Av rapporteringen framgår emellertid att av dessa anläggningar inte har fått något kontrollbesök alls . Andelen varierar dessutom kraftigt mellan kontrollmyndigheterna.75 I revisionerna som och länsstyrelserna genomförde framkom även att tre kommuner inte utförde några eller endast mycket få kontroller under 2012.76 Förutom att verksamheter som borde kontrolleras inte får kontroll, innebär detta också med största sannolikhet att de kommunala kontrollmyndigheterna har en så kallad kontrollskuld, det vill säga att företagen har betalat för planerade kontroller som sedan inte genomförts . kan emellertid inte uppskatta hur stor kontrollskulden är eftersom kommunerna inte rapporterar in antalet utförda kontrolltimmar.77 har i sin enkät till länsstyrelserna frågat hur många kommuner i länet som har en kontrollskuld. 72Livsmedelsverket, Revision av livsmedelskontroll 2012 – resultat av länsstyrelsernas och revisioner av kontrollmyndigheter, rapport 23 – 2013, s. 19–21. 73Europeiska kommissionen, Slutrapport för allmän revision i för utvärdering av de behöriga myndigheternas offentliga kontroller, DG(SANCO)/2010-8723 – MR Final. Final report of a specific audit carried out in from 03 to 11 2010 in order to assess the official control systems in place for food hygiene, traceability, labelling and bottled water in the context of a general audit, DG(SANCO) 2010-8580 – MR FINAL; Europeiska kommissionen, Slutlig rapport om en revision utförd i den 20–för att bedöma kontroller av främmande ämnen i livsmedel, GD(SANCO) 2012-6280 – MR Final. 75Livsmedelsverket, Kommuners och rapportering av livsmedelskontrollen 2012, rapport 12 – 2013, s. 13–14, bilaga 2. 76Livsmedelsverket, Revision av livsmedelskontroll 2012 – resultat av länsstyrelsernas och revisioner av kontrollmyndigheter, rapport 23 – 2013, s. 31–32. 77Livsmedelsverket, Kommuners och rapportering av livsmedelskontrollen 2012, rapport 12 – 2013, s. 4. Tabell 3 Länsstyrelsernas bedömning av kommunernas kontrollskuld Andel kommuner i länet med en kontrollskuld (procent) Källa: enkät. Nästan hälften av länsstyrelserna uppgav att ungefär hälften, de flesta eller alla kommuner i länet hade en kontrollskuld. uppgav att det rörde sig om några enstaka kommuner och att det inte förekommer. I enkät har kommunerna även ombetts att ange antalet planerade och genomförda kontrolltimmar . Enligt enkätsvaren var det av kommunerna som inte genomförde alla planerade kontrolltimmar och var det . Totalt genomfördes enligt uppgifterna av de planerade kontrolltimmarna och . Variationen i andelen planerade kontrolltimmar som genomfördes var stor, från till . Det var emellertid en relativt stor andel av kommunerna, för , som inte lämnade uppgifter om både antal planerade och antal genomförda kontrolltimmar. Därmed bör dessa uppgifter tolkas med viss försiktighet. Livsmedelskontrollen ska enligt EU-bestämmelserna vara riskbaserad. I den nationella kontrollplanen anges att alla livsmedelsanläggningar ska riskklassas och att klassningen ska utgöra grund för tilldelning av kontrolltimmar. Avsikten med riskbaserad kontroll är att styra kontrollresurserna till verksamheter med störst risk och på så sätt använda resurserna så effektivt som möjligt.78 konstaterar emellertid med anledning av revisionerna att så inte är fallet. För det första genomfördes som beskrivits ovan inte alltid den planerade kontrollen. För det andra var de enskilda kontrollbesöken ofta inte riskbaserade då kontrollområden och kontrollmetod sällan togs med i planeringen. Kontrollbesöken saknade ofta syfte och därmed blev valet av kontrollmetod inte genomtänkt. Det var enligt vanligt att listan över rapporteringspunkter till styrde kommunernas kontroll och användes som checklista. 78Livsmedelsverket m.fl., Nationell plan för kontrollen i livsmedelskedjan 2013–2016, del 2, . LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? Huruvida kontrollmyndigheterna vidtar åtgärder för att se till att livsmedelsföretagare avhjälper brister granskades endast i av revisionerna . Andelen avvikelser hos de kommuner som granskades var relativt låg (). emellertid att det fanns stora variationer i sättet att använda sanktioner mellan myndigheterna.79 3.2.4 Väl kända problem Problemen med bland annat låg kontrollfrekvens, bristande tillämpning av riskbaserad kontoll och personalbrist har varit väl kända . –2001 påpekade , , revisorer och kommissionen i olika rapporter att det fanns problem i kommunernas kontroll.80 Regeringen skriver i budgetpropositionerna för åren 2011–2014 att livsmedelskontrollen bedöms vara tillfredsställande men att det finns vissa brister. Bristerna är enligt regeringen vanligast på nivå, där kontrollernas utförande kan variera stort mellan kommunerna. Regeringen uppger också att det i många kommuner finns för få inspektörer.81 har arbetat för att åtgärda bristerna, bland annat genom skriftlig vägledning och utbildning. Rapporteringen från kommunerna visar att både antalet anläggningar som kontrolleras och antalet anläggningar i de högsta riskklasserna som får årliga kontrollbesök har ökat . Även bristen på personal har minskat , även om siffrorna om behovet av årsarbetskrafter inte är helt tillförlitliga. Enligt rapporteringen till arbetar numera de flesta kommuner enligt den vägledning för riskklassificering som verket tagit fram, men trots detta genomförs inte kontrollbesök vid alla anläggningar i de högsta riskklasserna.82 Trots de insatser som gjorts kvarstår brister i kommunernas livsmedelskontroll, både när det gäller resurser och genomförande och planering och uppföljning. Enligt behövs det omfattande insatser på alla nivåer för att de nationella målen för livsmedelskontrollen ska kunna uppnås inom tidsramarna.83 79Livsmedelsverket, Revision av livsmedelskontroll 2012 – resultat av länsstyrelsernas och revisioner av kontrollmyndigheter, rapport 23 – 2013, s. 32–58. 80Livsmedelsverket, Effektivare livsmedelstillsyn – förslag till arbetssätt, organisation och finansiering, rapport 9 – 2000; , stöd till den lokala livsmedelstillsynen RRV 2001:33; revisorer, Hur styr staten livsmedelstillsynen? Rapport 2001/02:7, s. 26. 2013/14:1; Prop. 2012/13:1; Prop. 2011/12:1; Prop.2010/11:1 UO 23. 82Livsmedelsverket, Kommuners och rapportering av livsmedelskontrollen 2012, rapport 12 – 2013. 83Livsmedelsverket, Revision av livsmedelskontroll 2012 – resultat av länsstyrelsernas och revision av kontrollmyndigheter, rapport 23 – 2013, s. 3. Bristfälliga register för livsmedelskontroll av primärproducenterna försvårar länsstyrelsernas planering av kontrollen och omöjliggör ett riskbaserat urval. nationella mål för kontrollfrekvensen i primärproduktionen är minst en procent. Detta är lågt i EU-sammanhang. Målet uppnås emellertid inte. En stor andel av livsmedelskontrollerna i primärproduktionen utgörs av tvärvillkorskontroller i samband med EU:s jordbruksstöd. Det innebär att urvalet för livsmedelskontrollen i primärproduktionen inte blir riskbaserat eftersom urvalet för tvärvillkorskontroller görs enligt andra kriterier än de som gäller för livsmedelskontrollen. Det varierar även i vilken utsträckning alla relevanta lagstiftningskrav kontrolleras i samband med tvärvillkorskontrollerna. Få kontroller sker utifrån riskklassningsmodellen för primärproduktionen. Det innebär att de riskfaktorer som identifierats som viktiga för livsmedelssäkerhet kontrolleras i liten utsträckning. Många kommunala kontrollmyndigheter är små och har svårt att leva upp till de omfattande krav som ställs på kontrollmyndigheterna. En tredjedel av kommunerna har mindre än en årsarbetskraft för livsmedelskontroll. Problem i den kommunala kontrollverksamheten har konstaterats . Det handlar bland annat om otillräcklig finansiering och bristande resurser, att kontrollen inte är riskbaserad, att det saknas kontrollplan eller att planerade kontroller inte genomförs. Problemen riskerar att få konsekvenser för livsmedelssäkerheten och kan medföra att företag blir kontrollerade i olika omfattning. Det kan även innebära att avgifter som tas ut för kontroll inte är korrekta så att företag exempelvis får betala för kontroll som inte genomförs. LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? 4Ledning och samordning av livsmedelskontrollen En viktig förutsättning för att livsmedelskontrollen ska bli effektiv och likvärdig är att kraven på kontrollmyndigheterna är tydliga. Det behövs även stöd och råd som syftar till att hjälpa kontrollmyndigheterna att leva upp till de krav som ställs i EU-lagstiftningen och i nationella bestämmelser. I detta kapitel redovisar sina iakttagelser om insatser för att leda och samordna livsmedelskontrollen dels genom att utfärda föreskrifter om hur kontrollen ska bedrivas, dels genom att vägleda övriga kontrollmyndigheter med råd och stöd. I kapitlet redovisar också sina iakttagelser om länsstyrelsernas insatser för samordning och vägledning av de kommunala kontrollmyndigheternas verksamhet. 4.1Ansvaret för ledning och samordning i lagstiftningen uppgift att leda och samordna den offentliga livsmedelskontrollen framgår dels av livsmedelslagen och livsmedelsförordningen, dels av instruktion.84 Länsstyrelsernas samordnande roll inom livsmedelskontrollen framgår av livsmedelslagen och livsmedelsförordningen. 84Livsmedelslag (2006:804), livsmedelsförordning (2006:813) och förordning (2009:1426) med instruktion för . LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? 2 § 1 p. förordning med instruktion för : Myndigheten ska verka för en effektiv och likvärdig livsmedelskontroll i hela landet. 2 § 2 p. förordning med instruktion för : Myndigheten ska leda och samordna livsmedelskontrollen. 12 § livsmedelslagen; och, i fråga om länet, samordnar övriga kontrollmyndigheters verksamhet och lämnar råd och hjälp i denna verksamhet, om inte regeringen föreskriver något annat. 28 § livsmedelsförordningen: Länsstyrelserna utövar offentlig kontroll inom länet genom att samordna kommunernas verksamhet och ge dem stöd, råd och vägledning. 29 § livsmedelsförordningen: samordnar övriga kontrollmyndigheters verksamhet och lämnar stöd, råd och vägledning i verksamheten. 33 § livsmedelsförordningen: och de kommuner som är belägna i länet skall samråda med varandra i en för ändamålet bildad samordningsgrupp. Länsstyrelserna skall ansvara för att sammankalla grupperna. Formuleringarna i livsmedelslagstiftningen om uppgiften att samordna och vägleda livsmedelskontrollen är som framgår ovan i stort sett likalydande för och länsstyrelserna, förutom att länsstyrelsernas uppgift begränsar sig till att avse samordning och vägledning till kommunerna i det egna länet. Det framgår därmed inte av lagstiftningen hur ansvarsfördelningen för de samordnande och vägledande uppgifterna gentemot kommunerna ser ut.85 Inte heller i förarbetena till den nya livsmedelslagstiftningen finns någon precisering av ansvarsfördelningen mellan och länsstyrelserna.86 Instruktionen till lägger däremot fast att verket förutom att samordna även ska leda livsmedelskontrollen och verka för att livsmedelskontrollen är effektiv och likvärdig i hela landet. har i livsmedelsförordningen också getts rätt att utfärda föreskrifter om hur livsmedelskontrollen ska bedrivas. I följande avsnitt redovisar sina iakttagelser om hur föreskriftsrätten används. Därefter beskriver vi den övriga samordningen och vägledningen som utförs av och länsstyrelserna. 85Intervjuer med företrädare för Landsbygdsdepartementet och företrädare för . 2005/06:128, bet. 2005/06:MJU23, rskr. 2005/06:357. 4.2Föreskrifter om hur livsmedelskontrollen ska bedrivas 4.2.1Livsmedelsverket får utfärda föreskrifter om hur kontroll ska bedrivas befogenhet att utfärda föreskrifter om hur offentlig kontroll ska bedrivas framgår av livsmedelslagen och livsmedelsförordningen. 19 § 1 p. livsmedelslagen: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur offentlig kontroll skall bedrivas. 30 § livsmedelsförordningen: får meddela föreskrifter om hur offentlig kontroll skall bedrivas. 31 § 1 p. livsmedelsförordningen: får meddela föreskrifter om skyldighet för en kontrollmyndighet eller ett kontrollorgan som anlitas i den offentliga kontrollen att lämna information till verket eller en länsstyrelse om den kontrollverksamhet som bedrivs. Livsmedelslagen ger alltså regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer möjlighet att utfärda föreskrifter om hur livsmedelskontroll ska bedrivas. Av livsmedelslagen framgår att länsstyrelser och kommuner har till uppgift att utöva livsmedelskontroll. Därmed finns det lagstöd som krävs för att föreskrifter även kan riktas till kommuner. livsmedelsförordningen delegerat denna föreskriftsrätt till . De iakttagelser om föreskriftsrätt och utrymmet för ytterligare föreskrifter som redovisas i avsnitten 4.2.1–4.2.3 gäller befogenhet att utfärda föreskrifter enligt 30 och 31 §§ livsmedelsförordningen. Iakttagelserna gäller föreskrifter som riktas till länsstyrelser och kommuner i syfte att reglera hur dessa planerar, genomför och följer upp sina kontrollverksamheter. Iakttagelserna gäller alltså inte föreskriftsrätt med stöd i andra paragrafer i livsmedelslagstiftningen.87 4.2.2 Avsikten med föreskriftsrätten gavs befogenhet att utfärda föreskrifter om hur livsmedelskontrollen ska bedrivas i och med ändringar 2005 i den tidigare livsmedelslagen (1971:511). Avsikten med denna föreskriftsrätt framgår av 87Förteckning över samtliga gällande föreskrifter och allmänna råd finns på webbplats, . har utfärdat drygt 50 olika föreskrifter. De flesta av dessa riktar sig till livsmedelsföretag och andra verksamheter som innefattar hantering av livsmedel. Föreskrifterna innehåller regler om exempelvis hygien vid framställning, förvaring, tillagning och annan hantering av livsmedel. Det finns också föreskrifter om till exempel tillsatser och om märkning. Vid samtliga kontrollmyndigheters livsmedelskontroller ingår att bedöma om respektive företag eller verksamhet följer relevanta föreskrifter. utfärdar också föreskrifter som gäller kontroll och provning där är kontrollmyndighet. Det gäller till exempel föreskrifterna om kontroll vid handel med animaliska livsmedel inom EU (LIVSFS 2005:22) och föreskrifterna om kontroll av vissa vegetabiliska och vissa sammansatta livsmedel som importeras från tredje land (LIVSFS 2011:14). LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? förarbetena till lagändringarna. I propositionen framhölls att det är av stor betydelse att de centrala myndigheterna utnyttjar sin föreskriftsrätt för att styra upp och öka likvärdigheten i tillsynen i kommunerna. I propositionen nämns vidare att föreskrifterna kan avse krav på att tillsynsmyndigheterna sätter upp tillsynsmål och beslutar om tillsynsplaner, krav på rapportering från tillsynsmyndigheterna, krav på tillsynsfrekvens samt olika krav på tillsynens genomförande.88 Föreskriftsrätten fanns kvar när den nuvarande livsmedelslagen infördes . Enligt förarbetena till den nya livsmedelslagen var avsikten med föreskriftsrätten att uppnå likformig offentlig kontroll och därigenom uppnå målen i kontrollförordningen.89 I regeringens skrivelse till om tillsyn framhålls att ett sätt för staten att ta ett tydligare och ökat ansvar för styrningen av de kommunala tillsynsuppgifterna är att ge statliga samordnande myndigheter föreskriftsrätt. Föreskrifterna kan enligt regeringen bland annat avse krav på behovsinventeringar och tillsynsplaner, tillsynsfrekvenser samt urvalskriterier för och utförande av inspektioner.90 Avsikten med föreskriftsrätten när det gäller hur kontroll ska bedrivas var alltså att öka möjligheterna att styra kontrollmyndigheterna så att kontrollverksamheten blir likvärdig och rättssäker och så att kraven i kontrollförordningen uppfylls. 4.2.3Få föreskrifter om hur kontrollverksamheten ska bedrivas Avsikten med föreskriftsrätten var att öka möjligheterna att styra kontrollmyndigheterna. Trots detta förmedlar i huvudsak sina signaler om hur kontrollen ska bedrivas i för kontrollmyndigheterna icke- bindande vägledning.91 har endast utfärdat ett par föreskrifter riktade till länsstyrelser och kommuner som reglerar hur dessa ska planera, genomföra och följa upp sina kontrollverksamheter. Dessa föreskrifter avser endast ett fåtal av de grundläggande områden som har möjlighet att utfärda föreskrifter om. Föreskriften om offentlig kontroll av livsmedel gäller bland annat kontrollmyndigheternas godkännande och registrering av anläggningar samt den provtagning och analys som kontrollmyndigheterna 2004/05:72, bet. 2004/05:10, rskr. 2004/05:200. 2005/06:128, bet. 2005/06:MJU23, rskr. 2005/06:357. 90Regeringens skrivelse 2009/10:79. 91Livsmedelsverket har gett ut rättsligt icke-bindande vägledning där verket rekommenderar hur planeringen av kompetens, tid och finansiering kan genomföras. Det är frivilligt för kontrollmyndigheterna att följa dessa rekommendationer. , Vägledning till kontrollmyndigheter – Planering av offentlig livsmedelskontroll, och Vägledning till kontrollmyndigheter – Riskklassning av livsmedelsanläggningar och beräkning av kontrolltid, . utför.92 I föreskriften om rapporteringsskyldighet för kontrollmyndigheter ställs krav på att kommuner och länsstyrelser rapporterar in uppgifter om sin kontrollverksamhet till Livsmedelsverket.93 Utöver dessa föreskrifter finns också en särskild regeringsförordning som reglerar kommunernas avgifter för offentlig livsmedelskontroll.94 I förordningen bemyndigas att utfärda de föreskrifter som behövs för att förordningen ska kunna verkställas. har inte utfärdat sådana föreskrifter. I granskningen har varken Landsbygdsdepartementet eller kunnat ange i vilken utsträckning det finns ett nationellt handlingsutrymme för fler nationella föreskrifter om hur kontrollen ska bedrivas.95 Företrädare för Landsbygdsdepartementet har framfört att om ytterligare föreskrifter ska antas så måste det grunda sig på en bedömning av om det finns behov av och om det är lämpligt att utfärda fler föreskrifter om hur kontrollen ska bedrivas. Enligt företrädarna måste bedöma detta i varje enskilt fall när nya föreskrifter ska antas. Vidare måste enligt Landsbygdsdepartementet hänsyn tas till regeringsformens bestämmelser om förvaltningens självständighet eller regeringsformens och kommunallagens bestämmelser som reglerar det kommunala självstyret.96 I granskningen har Landsbygdsdepartementet och vidare framfört uppfattningen att kontrollsystemet, inklusive länsstyrelser och kommuner, består av självständiga kontrollmyndigheter som var och en ansvarar för planering och genomförande av sin kontrollverksamhet. roll i detta system är främst att ge råd och stöd som är frivilligt att följa.97 Denna uppfattning kan enligt bidra till osäkerhet om vad föreskrifter skulle kunna avse och i vilken utsträckning föreskrifter kan utfärdas för att styra kontrollmyndigheternas planering, genomförande och uppföljning av kontrollverksamheten. 92Livsmedelsverkets föreskrifter (LIVSFS 2005:21) om offentlig kontroll av livsmedel. 93Livsmedelsverkets föreskrifter (LIVSFS 2009:13) om rapporteringsskyldighet för kontrollmyndigheter. 94Förordning (2006:1166) om avgifter för offentlig kontroll av livsmedel och vissa jordbruksprodukter. 95Intervjuer med företrädare för Landsbygdsdepartementet och företrädare för . 96Intervju med företrädare för Landsbygdsdepartementet samt synpunkter från Landsbygdsdepartementet i samband med faktagranskning av denna granskningsrapport. 97Intervjuer med företrädare för Landsbygdsdepartementet och företrädare för 2013-10-1. LIVSMEDELSKONTROLLEN – TAR STATEN SITT ANSVAR? 4.2.4 Fler föreskrifter om hur kontrollen ska bedrivas är möjliga I granskningen har analyserat vilka möjligheter som finns för fler nationella föreskrifter om hur kontroll ska bedrivas, dels i förhållande till EU-lagstiftningen, dels i förhållande till svenska bestämmelser som reglerar relationen mellan myndigheter. Analysen visar att det i båda avseendena förefaller finnas utrymme för fler föreskrifter. EU-lagstiftningen ger utrymme för fler nationella bestämmelser