urf · H1A5URF1 · 2014-01-22 00:00:00 — I detta sammanhang kan det vara av intresse att jämföra med statsrådens villkor vid hemresor (se närmare avsnitt 6.1.3). Statsråden har rätt till resekostnadsersättning för resor mellan och hemorten (se 6 § lagen, 1991:359, om arvoden till statsråden m.m.). Antalet hemresor som ersätts är inte begränsat. Ersättningen är skattepliktig, men avdrag vid beslut om slutlig skatt kan medges för en hemresa (se 12 kap. 24 § inkomstskattelagen). 6.3.3 Ersättning ska ges i form av resekostnadsersättning Utredningen har alltså övervägt framför allt två olika modeller som avser riksdagsledamöternas ersättning för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten. Som har framgått i det föregående anses riksdagsledamöternas resor mellan bostaden på hemorten och , eller någon annan ort där uppdraget utövas, vara tjänsteresor. Skälet för att lämna ersättning för dessa resor är riksdagsuppdragets höga krav på tillgänglighet. Mot bakgrund av att samma skäl motiverar utredningens förslag om att ersättning ska lämnas för resor från och till en annan bostad vore det enligt utredningens mening följdriktigt att samma villkor gällde för ersättningen för resor från och till bostaden på hemorten som för resor från och till en annan bostad, det vill säga att också denna resa skulle kunna betraktas som en tjänsteresa. En sådan lösning kräver emellertid en vidareutveckling av de särregler om tjänsteställe som redan finns i inkomstskattelagen för riksdagsledamöterna (se 12 kap. 8 §). En reglering där tjänstestället under vissa perioder förskjuts för de ledamöter som vill utgå från en annan bostad kan medföra följdverkningar i inkomstskattelagen som är svåra att överblicka. Även den beloppsbegränsning som behövs med en sådan lösning innebär en avvikande reglering i inkomstskattelagen, och ett avsteg från den inom skatterätten centrala utgångspunkten att det inte finns några beloppsmässiga begränsningar för utgifter i tjänsten (se 12 kap. 2 §). Att betrakta en resa från och till den andra bostaden som en tjänsteresa skulle sålunda leda till en ändring av vissa grundprinciper inom skattelagstiftningen som riskerar att medföra konsekvenser på skattesystemet i stort. Det bör framhållas också att en beloppsbegränsning riskerar att missgynna de ledamöter som har sin permanenta bostad i med omnejd. I syfte att undvika skatterättsliga särlösningar kan ersättningen för dessa resor, på samma sätt som för statsrådens hemresor, i stället betalas ut som en skattepliktig kostnadsersättning som motsvarar kostnaden för resan. En sådan ordning skulle emellertid innebära att ledamöterna inte får den faktiska kostnaden för resan betald, eftersom resekostnaden inte berättigar till avdrag vid beslut om den slutliga skatten. Att betala ut ersättningen på detta sätt skulle också leda till ökade kostnader för eftersom arbetsgivaravgifter, till skillnad från vid ersättning för tjänsteresa, beräknas på resekostnadsersättningen. 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD 2013/14:URF1 Om resor till och från en annan bostad än bostaden på hemorten arbetas in i reglerna om tjänsteresor, blir det alltså fråga om en särlösning som för ganska långt i både sakligt och tekniskt avseende. Ersättningen kan betraktas som förhållandevis fördelaktig, om den ställs i relation till vad som gäller för exempelvis anställda vid statliga myndigheter. Även ur principiell skatterättslig synvinkel innefattar den ett tydligt avsteg från vad som annars gäller. Mot den bakgrunden – men med hänsyn till de särskilda krav som riksdagsuppdraget kräver – framstår det som en rimlig avvägning att ledamöterna har rätt till ersättning för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten, men att ersättningen inte ges någon skatterättslig särställning. Ersättningen kommer alltså att beskattas utan någon motsvarande, särskild rätt till avdrag för kostnaden. Det ska också beräknas arbetsgivaravgifter på ersättningen. 6.4 Utformning av reglerna om ersättning Utredningens förslag: Riksdagsledamöterna ska ha rätt till resekostnadsersättning för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten och en ort där ledamoten utövar sitt uppdrag som riksdagsledamot, om resan görs under ett mer än långt uppehåll i kammarens arbete. Rätten till ersättning förutsätter att denna andra bostad används inte bara tillfälligt av ledamoten eller av någon närstående till henne eller honom. Rätten till ersättning gäller dock inte för resor mellan den andra bostaden och ledamotens bostad på hemorten. Kostnader för resor från och till den andra bostaden med egen bil, förmånsbil eller motorcykel ska ersättas med de belopp som bestämmer. Ledamoten ska efter avslutad resa lämna en reseräkning till , dock senast efter det att resan avslutades. De nya reglerna ska av rättsliga skäl omfatta en annan bostad inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Ledamoten beslutar själv om inrikes resor från och till en annan bostad och om lämpligt färdmedel med hänsyn tagen till kostnads-, tids- eller miljöaspekter. eller den som bestämmer ska fatta beslut om resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten som ligger i ett annat land än inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Den nya ersättningslagen ska ändras i enlighet med detta. Utredningens bedömning: Det bör vara talmannen som beslutar om en resa från och till en annan bostad än bostaden på hemorten som ligger i ett annat land än inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Utredningen ska lämna förslag på hur ersättning kan lämnas för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten, när har ordinarie 2013/14:URF1 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD sammanträden under de delar av året då är plenifri. Utredningen ska också lämna förslag på när ersättning kan lämnas för andra resor som görs inom ramen för riksdagsuppdraget och som påbörjas eller avslutas från en annan bostad än den på hemorten. Att är plenifri innebär att det är uppehåll i kammarens arbete. Det är talmannen som efter samråd med riksdagsstyrelsen beslutar vilka uppehåll i kammarens arbete som ska förekomma under pågående (se 2 kap. 6 § kungörelsen, 1974:153, om beslutad ny riksdagsordning). Det är alltså inte tillräckligt att det rent faktiskt inte pågår något arbete i kammaren, utan talmannen måste ha fattat ett beslut om uppehåll för att ska anses vara plenifri. är plenifri mellan midsommar och mitten av september och från . Dessutom har kammaren uppehåll under sammanlagt och under sammanlagt . Det anses vara uppehåll i kammarens arbete även om interpellationer är inplanerade under dessa perioder. Under kammarens arbete bor ledamöterna vanligtvis antingen i bostaden på hemorten eller i en övernattningslägenhet i . Då är plenifri är det inte ovanligt att ledamöterna utgår från en annan bostad. Ledamöterna kan under sådana perioder, om perioderna inte är helt kortvariga, sägas få en () starkare anknytning till den alternativa bostaden. Enligt utredningens mening är det därför följdriktigt att ledamöterna endast under de plenifria perioderna bör få rätt till ersättning för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten. Det är lämpligt att den tid som kammaren har uppehåll uppgår för att ersättning ska lämnas. Utredningen föreslår därför att ersättning ska kunna lämnas under sådana uppehåll i kammarens arbete. Frågan är om det bör knytas några krav till den andra bostad som ska kunna bilda utgångspunkt för ersättningsgilla resor. Det finns inte någon tillämplig definition av vad som avses med bostad.27 I flertalet fall torde detta inte ge upphov till några tolkningssvårigheter, och normalt sett är det fråga om ett hus eller en del av ett hus avsett för människors boende. 27 Av visst intresse i sammanhanget är att bostadslägenhet enligt 12 kap. 1 § jordabalken (1970:994) definieras som en lägenhet som upplåtits för att helt eller till en inte oväsentlig del användas som bostad. Här kan jämföras med definitionen av bostadslägenhet i 9 kap. 3 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152): en sådan lägenhet som är avsedd att helt eller till en inte oväsentlig del användas som bostad. Denna definition överensstämmer med den som finns 1 kap. 3 § lagen (2006:378) om lägenhetsregister (jämför 6 § folkbokföringslagen, 1991:481), 1 kap. 2 § lagen (2002:93) om kooperativ hyresrätt samt 1 kap. och 6 kap. bostadsrättslagen (1991:614). Det kan också nämnas att privatbostad definieras i 2 kap. 8 § inkomstskattelagen som ett småhus, en bostad som innehas av en delägare i ett privatbostadsföretag, eller en ägarlägenhet som till övervägande del används eller är avsedd att användas av ägaren eller någon närstående till honom för permanent boende eller som fritidsbostad. 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD 2013/14:URF1 Enligt utredningens mening bör det dock ställas krav på en viss varaktighet i boendet på ett ställe för att det ska betraktas som en annan inte tillfällig bostad, varifrån resan kan utgå. Det tydligaste fallet, när ett boende motsvarar det kravet, är när ledamoten eller någon eller några närstående till ledamoten äger hela eller en andel av huset eller lägenheten (till exempel i form av en ägarlägenhet, bostadsrätt eller nyttjanderätt, så kallad time-share). Det är emellertid även vanligt att samma bostad hyrs år av en hyresgäst. Utredningen ser inte något skäl för att göra åtskillnad mellan en hyrd bostad och en bostad som ägs av en ledamot. Även en något längre vistelse på till exempel ett pensionat kan sägas uppnå kraven på varaktighet. I direktiven är det särskilt resor till som lyfts fram, men utredningen ska enligt uppdraget lämna förslag också på när ersättning kan lämnas för andra resor som görs inom ramen för riksdagsuppdraget. Resor till framstår som det tydligaste exemplet på när ersättning bör ges för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten, eftersom arbetet inom EU:s institutioner pågår under en stor del av den tid som är plenifri i . Men även olika utskott kan kalla till sammanträde under plenifria perioder, liksom också flera andra uppgifter kan aktualiseras . Enligt utredningens mening finns det inte något behov av att särskilja eller på något annat sätt värdera de olika uppdrag som kan ge anledning till resor då är plenifri. De resor som ersätts enligt förslaget är resor mellan en annan bostad och ledamotens arbetsplats, det vill säga så kallade arbetsresor. Uttrycket arbetsplats får då uppfattas i vidsträckt bemärkelse och omfattar sålunda inte bara i . Det avgörande bör alltså vara att resan görs från och till en annan bostad och en ort där ledamoten utövar sitt uppdrag som riksdagsledamot. Bostaden på hemorten utgör riksdagsledamöternas tjänsteställe, det vill säga den plats där ledamöterna anses utföra huvuddelen av sina uppdrag. Ledamöterna utför dock sitt uppdrag också på och på andra orter i landet. Tanken med ersättning är att ledamoten , när det görs uppehåll i kammarens arbete men ledamoten ändå måste vara tillgänglig för arbete inom ramen för riksdagsuppdraget, ska få ersättning för en resa från och till en annan utgångspunkt än bostaden på hemorten, inte att ersättning ska ges för resor mellan den temporära bostaden och bostaden på hemorten. En sådan resa ska därför uttryckligen undantas från möjligheten till ersättning, eftersom den typiskt sett är av övervägande privat karaktär. Tanken är att ledamöterna under de längre plenifria perioderna av arbetsmässiga eller sociala skäl ska kunna inrätta sig efter ett annat boende för och ha detta boende som en annan utgångspunkt för sitt uppdrag. Det bör för en rätt till ersättning krävas att resan ska börja och sluta vid den andra bostaden. Detta innebär att resan inte får utgöra ett led i en serie resor mellan olika orter. Däremot bör det inte finnas något hinder mot att en och samma resa avser flera orter, så länge resan både börjar och slutar vid den andra 2013/14:URF1 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD Utredningen föreslår därför att resan ska göras från och till den andra bostaden för att ersättning ska betalas ut. Resor i tjänsten omfattas av vissa administrativa bestämmelser i 4 kap. ersättningslagen. Utredningen anser att det är lämpligt att ersättningen för kostnader för arbetsresor från och till en annan bostad omfattas av samma administrativa system som tjänsteresor. Utredningen föreslår därför att ersättningen ska svara mot den faktiska kostnaden för resan, att kostnader för resa från och till en annan bostad med egen bil, förmånsbil eller motorcykel ska ersättas med de belopp som bestämmer, att ledamoten efter avslutad resa ska lämna en reseräkning till , dock senast efter det att resan avslutades, samt att ledamoten själv beslutar om inrikes resor från och till en annan bostad och om lämpligt färdmedel med hänsyn tagen till kostnads-, tids- eller miljöaspekter. 6.4.4 Annan bostad utanför I första hand är det andra bostäder i som kommer i blickfånget. Den andra bostaden kan emellertid även tänkas ligga utomlands. Att bevilja ledamöterna ersättning för resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten innebär redan det ett visst avsteg från de förutsättningar som gäller för statligt anställda, men är enligt utredningens mening motiverat. En rätt till ersättning vid resor också från andra boenden utomlands är enligt utredningens uppfattning däremot inte lätt att försvara, framför allt från kostnadssynpunkt och vid en jämförelse med vad som i övrigt gäller på den statliga delen av arbetsmarknaden. Till följd av medlemskap i unionen (EU) och den fria rörligheten bedömer utredningen dock att ersättning också ska beviljas för resor från och till en annan bostad inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). När det gäller bostäder belägna i ett land som inte omfattas av samarbetet är inte bundet av samma regler. Mot denna bakgrund anser utredningen att resor från och till en annan bostad utanför samarbetsområdet inte bör ersättas. Utredningen föreslår således att ersättning ska betalas för resa från och till en annan bostad inom EES. Det är av kostnadsskäl rimligt att ledamöternas ersättning för resor från och till en annan bostad utomlands omfattas av ytterligare restriktioner än en motsvarande ersättning för en resa som görs inom . I detta sammanhang är det av intresse att jämföra med hur ledamöternas utrikes resor i tjänsten hanteras. Det är de vice talmännen som fattar beslut om en riksdagsledamots utrikes tjänsteresa (se 4 kap. 3 a § ersättningslagen och punkten 2 tillämpningsföreskrifterna). Att ett liknande tillvägagångssätt tilllämpas på en ledamots ersättning för en resa från och till en utomlands belägen alternativ bostad anser utredningen vara berättigat mot bakgrund av den merkostnad som en sådan resa typiskt sett innebär och till de betydligt mer restriktiva villkor som i sådana fall gäller för statligt anställda. Det är enligt utredningens mening lämpligt att talmannen prövar dessa resor. Talmannens prövning kommer i praktiken att avse frågan om vistelsen i en bostad i utlandet framstår som motiverad mot bakgrund av vad som har varit 6 ERSÄTTNING FÖR RESOR FRÅN OCH TILL EN ANNAN BOSTAD 2013/14:URF1 känt om inplanerade sammanträden eller dylikt i ; det kanske inte kan anses som befogat att åka till den andra bostaden om ledamoten har flera inplanerade möten vistelsen pågår. Vid exempelvis utskottssammanträden under plenifria perioder kan det också finnas skäl att överväga om en ersättare ska kallas in i stället för en ordinarie ledamot som befinner sig utomlands. Utredningen föreslår sålunda att eller den som bestämmer ska fatta beslut om en resa från och till en annan bostad än bostaden på hemorten som ligger i ett annat land än inom EES. Utredningen gör bedömningen att det bör vara talmannen som beslutar om resan. 7 Ersättning för taxiresor i vissa fall säkerhetschef lämnar rekommendationer om vilka ledamöter som av säkerhetsskäl bör åka taxi såväl vid tjänsteresor som vid privata resor, så kallad taxirekommendation. Enligt lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen) är det ledamoten själv som beslutar om sina inrikes tjänsteresor och om lämpligt färdsätt. Ledamoten ersätts för sina faktiska kostnader för tjänsteresan. För de resor som ledamoten gör privat ges ingen ersättning. Detta får till följd att de privata taxiresor som ledamöter med taxirekommendation gör inte kan ersättas. Utredningen ska enligt direktiven utreda förutsättningarna för att ledamöter som på grund av säkerhetsskäl bör göra även privata resor med taxi kan ersättas för sina faktiska resekostnader samt föreslå hur detta kan regleras. 7.1 Nuvarande reglering av taxiresor Vid tjänsteresor har ledamöterna rätt till ersättning för sina faktiska kostnader (se 4 kap. 2 § ersättningslagen). Ledamoten beslutar själv om inrikes tjänsteresor och om lämpligt färdmedel och ska då ta hänsyn till kostnads-, tids- eller miljöaspekter (se 4 kap. 3 § ersättningslagen). Tjänsteresor med taxi ersätts när lämpliga allmänna kommunikationer saknas eller då det finns särskilda skäl. Särskilda skäl för att resa med taxi kan vara att riksdagsledamoten gör en beaktansvärd tidsvinst, har tungt eller skrymmande bagage, samåker eller har medicinska skäl för att åka taxi (se punkten 3 i tillämpningsföreskrifterna, 2006:6, till 4 kap. 3 § ersättningslagen). För dagliga resor i mellan en bostad eller en övernattningsbostad och bör ledamöterna resa med taxi under normal arbetstid endast då det saknas lämpliga alternativ eller finns särskilda skäl (se riktlinjerna, 2001:2, för riksdagsledamöternas tjänsteresor). har uttalat sig om förmånsbeskattning av sådana åtgärder som en arbetsgivare erbjuder en anställd som blivit hotad i arbetet (se ställningstagandet Beskattning av personskydd i anledning av hot i arbetet, , dnr: 131 484465-08/111). Förmåner som tillhandahålls av en arbetsgivare är i regel skattepliktiga. Åtgärder som den anställde får i bostaden hör i allmänhet till den privata sfären och leder därmed till förmånsbeskattning. Undantag från skatteplikt gäller om det finns någon särskild skattefrihetsregel enligt inkomstskattelagen (1999:1229) eller praxis. Ett sådant undantag gäller förmån av en vara eller en tjänst som är av väsentlig betydelse för att den skattskyldige ska kunna utföra 7 ERSÄTTNING FÖR TAXIRESOR I VISSA FALL 2013/14:URF1 sina arbetsuppgifter, det vill säga sådant som kan betraktas som arbetsredskap. Under vissa förutsättningar beskattas inte sådana förmåner även om de kan användas privat och tillhandahålls i bostaden (se 11 kap. 8 § inkomstskattelagen). har bland annat gjort bedömningen att installation av larm för skydd av arbetsgivarens egendom i vissa fall kan vara skattefri enligt denna bestämmelse. Om en arbetsgivare i ett individuellt fall gör bedömningen att en anställd har utsatts för ett reellt och allvarligt hot, bör åtgärder som arbetsgivaren anser är nödvändiga för att trygga den anställdes säkerhet enligt ställningstaganden inte betraktas som en skattepliktig förmån. Det kan gälla hot mot en person som riktats mot den anställde själv eller den anställdes familj. Det kan handla också om allvarligare hot mot den anställdes egendom, såsom bostad eller bil. För den anställde kan det enligt inte ses som en inbesparad levnadskostnad att skyddas vid hotfulla incidenter som han dras in i på grund av sitt arbete. Detta gäller även om skyddet ges i den privata bostaden, vid arbetsresor eller annars under den anställdes lediga tid. Det saknas i en sådan situation enligt anledning att pröva om åtgärden uppfyller kraven för skattefrihet enligt inkomstskattelagen (se 11 kap. 8 §). Nödvändiga åtgärder kan exempelvis vara olika former av trygghetslarm eller egendomslarm kopplat till vaktföretag, installation av säkerhetsdörrar och säkerhetslås, men även andra relevanta åtgärder kan tänkas vara nödvändiga. I vissa grövre fall kan det bli nödvändigt att anlita livvakter, eller anordna platsbevakning eller bevakade resor. Enligt bör en arbetsgivare se till att det finns dokumentation över inträffade incidenter, exempelvis polisanmälan eller liknande. Arbetsgivaren bör vara beredd att visa vad hotet består i och hur allvarligt hotet har bedömts vara. 7.3 Överväganden och förslag Utredningens bedömning: En ledamot som av har fått en rekommendation om att han eller hon av säkerhetsskäl bör åka taxi såväl vid tjänsteresor som privata resor (taxirekommendation) bör ha rätt till ersättning för kostnader för resor med taxi. Det är enligt utredningens mening följdriktigt att en ledamot som av säkerhetsskäl rekommenderar att åka taxi bör få resan betald, även när det rör sig om en privatresa. Av ställningstagande följer att om en arbetsgivare i ett individuellt fall gör bedömningen att en anställd utsatts för ett reellt och allvarligt hot, bör åtgärder som arbetsgivaren anser är nödvändiga för att trygga den anställdes säkerhet inte betraktas som en skattepliktig förmån. Detta gäller även om skyddet ges i den privata bostaden, vid arbetsresor eller annars under den anställdes lediga tid. 2013/14:URF1 7 ERSÄTTNING FÖR TAXIRESOR I VISSA FALL ställningstagandet är att skydd vid hotfulla incidenter som arbetstagaren dras in i på grund av sitt arbete inte kan ses som en inbesparad levnadskostnad för den anställde. Mot bakgrund av ställningstagande föreslår utredningen inte någon ändring av bestämmelserna om avdrag för resekostnad i inkomstskattelagen. För rätt till ersättning för en taxiresa krävs att lämpliga allmänna kommunikationer saknas eller att det finns särskilda skäl. Utredningen gör således bedömningen att ett särskilt skäl för att en ledamot ska få ersättning för en resa med taxi bör vara att ledamoten av har fått en rekommendation om att han eller hon av säkerhetsskäl bör åka taxi såväl vid tjänsteresor som privata resor (taxirekommendation). Bestämmelsen bör tas in i den del av tillämpningsföreskrifterna till den nya ersättningslagen som rör ersättning för resa med taxi. 8 Ersättning för kostnader som avser telefoni och datakommunikation Utredningen har fått i uppdrag att utreda förutsättningarna för att lämna ersättning till en ledamot för kostnader som avser telefoni eller datakommunikation och som uppstår inom ramen för riksdagsuppdraget men som inte kan ersättas enligt nuvarande regelverk. 8.1Dagens reglering av ersättning för telefoni och datakommunikation Regler om viss teknisk utrustning finns i 6 kap. lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (erättningslagen) och i tillämpningsföreskrifterna (2006:6). ska tillhandahålla ledamöterna den tekniska utrustning som är av väsentlig betydelse för riksdagsuppdraget (se 6 kap. 1 § ersättningslagen). Varje ledamot erbjuds teknisk utrustning i form av en så kallad smarttelefon (Iphone), en bärbar dator och en pekplatta med mobilt bredband, en bildskärm, ett tangentbord, en mus och en skrivare. Dessutom erbjuds ledamöterna bildskärm, tangentbord, mus och skrivare till bostaden på hemorten (tjänstestället). Utrustningen ska användas i riksdagsuppdraget. medger dock privat användning av datakommunikation och e-post i mindre omfattning (se punkten 1 i riktlinjerna 2000:7). betalar telefonabonnemang och trafikavgifter för telefoni och datakommunikation på mobiltelefonen, men betalsamtal och andra tjänster som är avgiftsbelagda ersätts inte. Kostnader för privata samtal på mobiltelefonen ersätts inte heller av förvaltningen. För inrikes samtal och datatrafik med smarttelefonen betalas det en fast månadskostnad och för utrikes trafik utgår en rörlig trafikkostnad. Abonnemangen är spärrade för betalsamtal och betaltjänster. Om ledamoten använder smarttelefonen privat slår han eller hon ett prefix före telefonnumret, och trafikkostnaderna faktureras då ledamoten. Det mobila bredbandet har en fast månadskostnad och kan användas obegränsat inom landet. Det går inte att använda det mobila bredbandet i utlandet.