mot · H102MJ11 · 2014-01-17 00:00:00 — med anledning av prop. 2013/14:39 På väg mot en giftfri vardag – plattform för kemikaliepolitiken tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utnyttja möjligheterna till nationell reglering på det icke-harmoniserade området. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att förbjuda bisfenoler i produkter som kommer i kontakt med livsmedel och i kvitton. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om förbud mot ftalater i leksaker, barnvårdsprodukter och textil samt i konsumentprodukter. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att förbjuda propyl- och butylparaben i kosmetik- och hygienprodukter. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att återinföra förbudet mot deka-DBE. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att förbjuda blyhagel och fiskesänken med bly. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att helt förbjuda perkloretylen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att förbjuda farliga ämnen i byggprodukter. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att återinföra skatten på kadmium i konstgödsel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att avskaffa undantaget från bekämpningsmedelsskatt för träskyddsmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skyndsamt gå vidare med Kemikalieinspektionens förslag till skatter på kemikalieområdet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att alla ämnen som används vid byggnation bör införas i en obligatorisk loggbok, åtminstone vid byggande av flerfamiljsbostadshus. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inom EU driva på för obligatoriska innehållsförteckningar på varor, till en början för textil. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en nationell databas för farliga ämnen i varor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att stoppa flytten av till . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inrätta ett centrum för substitution. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ge Kemikalieinspektionen i uppdrag att stödja kommunerna med att ta fram handlingsplaner för giftfria förskolor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om tillsyn och sanktioner. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skärpa och differentiera skatten på bekämpningsmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att användning av stråförkortningsmedel inte ska tillåtas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en samlad strategi för kemikalieanvändningen inom livsmedelsproduktionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att verka för att det ska klargöras att nationella begränsningar får införas även för ämnen som regleras inom Reach. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utvidga substitutionsprincipen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om forskning för bedömning av farliga ämnen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om åtgärder vid bristfälliga underlag vid registrering av ämnen inom Reach. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en mer aktiv uppföljning av bristfälliga uppgifter till Echa. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en internationell kemikaliepanel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en internationell ramkonvention om kemikalier. Giftfri miljö är ett av de 14 av 16 miljökvalitetsmål som bedömer inte kommer att kunna nås till 2020 med nuvarande politik. Det är därför mycket välkommet med en kemikalieproposition för att öka takten i arbetet för en giftfri miljö. Inriktningen i propositionen är i allmänhet mycket bra och ligger väl i linje med en del av det som drivit länge (se t.ex. partimotion 2010/11:MJ449 Ansvarsfull kemikaliepolitik). Försiktighetsprincipen är vägledande för . Globalt sett finns det uppskattningsvis 100 000 olika kemiska ämnen på marknaden. Kunskapen om dessa är bristfällig, men det får aldrig bli en ursäkt för passivitet när det finns misstankar om att ett ämne är farligt. Det är viktigt att klargöra prioriteringarna. I en globaliserad värld med omfattande handel är internationella regleringar att föredra framför regionala eller nationella regler, förutsatt att samma nivå på skyddet för människor och miljö uppnås. Nationella krav är att föredra framför lokala krav. Men i brist på internationellt, europeiskt eller nationellt agerande behövs handling på nationell respektive nivå eller konsumentnivå. Vi menar att förbud och regleringar i allmänhet är det bästa sättet att minska spridningen av och exponeringen för farliga ämnen. Det kan inte rimligen ligga på konsumenterna att navigera genom en svårgenomtränglig djungel av kemiska ämnen och enbart med hjälp av sin konsumentmakt välja bort ämnen som kan förekomma i alla möjliga varor vi omger oss med. För ämnen som över huvud taget inte bör förekomma, eller åtminstone inte för vissa användningsområden, är det betydligt enklare att förbjuda eller på andra sätt reglera användningen än att minska användningen med hjälp av ekonomiska styrmedel. Men där förbud eller regleringar inte kan användas, t.ex. på grund av hinder på EU-nivå, bör ekonomiska styrmedel användas. Där ekonomiska styrmedel inte kan användas, t.ex. av praktiska skäl, bör mjukare styrmedel som information eller offentlig upphandling användas. I propositionen läggs tonvikten på hur bör prioritera och handla för att driva på EU:s kemikaliepolitik Reach. Propositionen tar också upp åtgärder vi kan vidta i utan att vänta på EU, och en mix av administrativa, ekonomiska och informativa styrmedel. Noterbart är dock att propositionen inte utmynnar i ett enda förslag till riksdagsbeslut, förutom två mindre sidoärenden som lagts in i samma proposition. I stället handlar det om fortsatta utredningar och allmänt hållna viljeyttringar, ibland så vaga som det bör undersökas om det finns ett behov av det ena och det andra. regerande och efter underlag från Kemikalieinspektionen, Miljömålsberedningen och ännu tidigare är det beklagligt att regeringen inte hunnit längre än så. Inriktningen i propositionen att i huvudsak verka för att förbättra EU:s kemikaliepolitik gör att propositionen är för snäv för att motsvara underrubriken plattform för kemikaliepolitiken. Betoningen av EU-nivån är logisk ur en synpunkt, ologisk ur en annan. Kemikaliepolitiken är i stora delar harmoniserad på EU-nivå, varför utrymmet för att gå före med egna förbud eller andra regleringar av farliga ämnen är begränsat. vet vi att det är en mycket långsam process att få igenom regleringar på EU-nivå. Det finns därför all anledning att utnyttja det utrymme som finns för nationell reglering. Dessutom finns en rad andra instrument som kan och bör användas mer aktivt på nationell nivå. Till dessa hör skatter och avgifter, tillsyn och information. Det finns också ett utrymme för den nationella tillämpningen av , och det finns ett utrymme för medlemsstater att vidta åtgärder mot företag som lämnat bristfällig information till EU:s kemikaliemyndighet i samband med registreringsprocessen. Flera kommuner uppvisar ett betydligt större engagemang och en större vilja att använda de instrument som trots allt står till buds än vad regeringen gör. Kommuner arbetar med sanering av lokaler där barn vistas, med upphandling, med tillsyn och med information. De mest framåtriktade kommunerna tar fram ambitiösa handlingsplaner för en giftfri miljö. Mindre kommuner saknar dock kompetens och kan behöva stöd för motsvarande arbete. Mot den bakgrunden bör motsätta sig den försämring av stödet till större hänsyn i offentlig upphandling som regeringen nu håller på att genomdriva. Jordbruket är ett svart hål i regeringens kemikaliepolitik. Om jordbruket får ett fribrev kan vi aldrig nå en giftfri vardag, särskilt inte på landsbygden. I fortsättningen börjar vi med det som bäst behövs för att propositionen ska ta ett rejält kliv på vägen mot en giftfri vardag och leva upp till ambitionen i underrubriken: den nationella nivån. Åtgärder på nationell nivå Vid omläggningen av miljömålssystemet betonades vikten av att ta större hänsyn till var det finns nationell rådighet. En enig miljömålsberedning föreslog att regeringen skulle ge Kemikalieinspektionen i uppdrag att, som ett steg mot målet om ett innovationsdrivande Reach II, studera möjligheten att införa nationella regleringar som hävstång för att utveckla substitutionsprincipen på EU-nivå. Beredningen ansåg att uppdraget borde redovisas senast 2013.1 Vi kan konstatera att regeringen lämnade uppdraget till Kemikalieinspektionen först , och då sedan hade påtalat regeringens passivitet på den punkten i medierna. I en intervju efter att propositionen beslutades av regeringen argumenterade ledare i en tidningsintervju för vikten av nationella förbud. Enligt tidningen sade hon: Om EU inte är beredd att förbjuda eller fasa ut vissa skadliga ämnen så måste enskilda EU-länder få gå före ... kan driva på. Det är viktigt vi är tydliga med vad vi tycker. Frustrationen växer när EU-byråkratin inte hänger med i den snabba takt som giftiga ämnen kommer in på marknaden. Då är det viktigt att enskilda medlemsländer tillåts gå före.2 Detta är en välkommen omsvängning. Alliansregeringen började nämligen med att riva upp ett beslut från den förra regeringen om att förbjuda det bromerade flamskyddsmedlet dekaDBE i möbler och textilier – varor som tar in dessa ämnen i våra hem. Därmed svek man de företag som tagit initiativ för att fasa ut detta miljögift. Som exempel på ämnen som bör gå före med nämnde i artikeln att bisfenol A ska fasas ut helt, att ftalater inte bara ska vara förbjudna i leksaker utan också i barnkläder, och att farliga parabener i solkrämer tas bort. Det är bra förslag, men tyvärr motsvaras de inte av några skarpa förslag i propositionen. Propositionens skrivningar om möjligheten att använda nationella regleringar är tvärtom svaga: I undantagsfall kan ha anledning att överväga nationell lagstiftning inom det icke-harmoniserade området för att skydda människors hälsa eller miljön. Det finns flera exempel där har infört nationella förbud eller andra regleringar för ämnen och användningsområden och som senare har följts av en EU-reglering eller en reglering på global nivå (se avsnitt 5.2.1). Bedömningen av i vilka fall kan tänkas gå före med nationella förbud bör bygga på en strategisk analys som bl.a. innefattar en avvägning av de nationella insatsernas negativa effekter för svenska företags konkurrenskraft och den inre marknadens funktion och nyttan av insatserna för människors hälsa eller miljön. (S. 22) Här behöver sätta ned foten och klargöra att ska vara aktivt inte bara i EU utan också vid behov nyttja de möjligheter som finns till nationell reglering på det icke-harmoniserade området. Vi föreslår att gör allvar av centerledarens löfte om att gå före. Mer precist menar vi att på egen hand bör gå före med: Bisfenoler: I produkter som kommer i kontakt med livsmedel och kvitton bör bisfenol A förbjudas, liksom andra bisfenoler såvida inte producenten kan visa att ämnet, såvitt känt, saknar farliga egenskaper. bör bisfenol A kunna fasas ut helt, men användningsområden som t.ex. bilrutor är inte så problematiska att det är prioriterat att driva igenom ett nationellt förbud. Ftalater: Ftalaterna DEHP, DBP och BBP är förbjudna i alla leksaker och barnvårdsartiklar, medan DINP, DIDP och DNOP endast är förbjudna om produkterna kan stoppas i munnen. Förbuden bör utsträckas till textil och för DINP, DIDP och DNOP även till samtliga leksaker och barnvårdsartiklar. bör även stödja som planerar att förbjuda ftalaterna DEHP, DBP, DIBP och BBP i konsumentprodukter 2015. Ju fler EU-länder som driver samma sak, desto lättare att få igenom begränsningar på EU-nivå. Parabener: Propyl- och butylparaben bör förbjudas i kosmetik- och hygienprodukter. Även här är ett föredöme, som förbjudit dessa parabener i produkter som är avsedda för barn och arbetar för att motsvarande förslag ska införas även på EU-nivå. Därutöver ser vi några andra lågt hängande frukter som redan funnits, planerats eller av andra skäl kan vara lämpliga att börja med att ta tag i. Förbud mot dekaDBE. bör återinföra förbudet som den borgerliga regeringen avskaffade mot det bromerade flamskyddsmedlet deka-DBE i möbler och textilier. Förbud mot blyhagel. Den socialdemokratiska regeringen i samarbete med och beslutade om ett förbud mot blyammunition som aldrig hann införas innan den nya borgerliga regeringen rev upp det. Dock bör kuljakt undantas, eftersom miljövinsterna är mindre och konsekvenserna för djurskyddet större. Däremot bör rimligen även försäljning av fiskesänken med bly förbjudas, eftersom dessa precis som blyammunitionen bidrar till blyförgiftning hos sjöfåglar och eftersom det finns fullgoda alternativ. Förbud mot perkloretylen. Det miljö- och hälsoskadliga lösningsmedlet är förbjudet i konsumentprodukter men är fortfarande tillåtet i kemtvättar, trots att det numera finns alternativ som är betydligt bättre ur miljösynpunkt. Perkloretylen bör därför fasas ut även i kemtvättar. Förbud mot farliga ämnen i byggprodukter. Regeringen bör följa Kemikalieinspektionens förslag om att utreda nationella begränsningar för farliga ämnen i byggprodukter (se mot. 2013/14:C208 Kemiska ämnen i byggprodukter). Att genomföra ovan föreslagna förbud vore också att bättre leva upp till de löften en bred majoritet av partier tog ställning för inför riksdagsvalet . Farliga ämnen bör som nämnts i första hand förbjudas snarare än göras dyrare genom ekonomiska styrmedel, men där det är svårt eller tar mycket kan ekonomiska styrmedel vara ett bra sätt att påbörja en utfasning. Regeringen har tillsatt en särskild utredare om ekonomiska styrmedel på kemikalieområdet (dir. 2013:127), vilket välkomnar. Direktiven är dock för snäva och defensiva. Utredningen ska i för hög utsträckning upprepa arbete som redan gjorts av Kemikalieinspektionen (rapport 1/13 När kan ekonomiska styrmedel komplettera regleringar inom kemikalieområdet?). Utredningen får dessutom föreslå skatter på olika områden. Bättre hade varit om utredningens fokus i stället hade lagts på att lägga konkreta förslag på skatter på farliga ämnen, t.ex. genom att bygga vidare på Kemikalieinspektionens förslag. Med regeringens upplägg riskerar värdefull tid att förspillas i onödan. Det vore i så fall inte första gången regeringen tillsätter en utredning om ekonomiska styrmedel som egentligen mest syftar till att begrava en kemikaliefråga man inte vill ta i. Som tidigare nämnts valde den borgerliga regeringen att riva upp det förbud mot blyammunition som beslutats av den tidigare socialdemokratiska regeringen, men som plåster på såren lät man Kemi utreda ekonomiska styrmedel för blyammunition. Utredningen presenterades 2008 (rapport 4/08 Ekonomiska styrmedel för bly i ammunition), men har inte genomförts. Vissa ekonomiska styrmedel bör kunna införas mer omgående utan alltför stort vidare utredningsarbete. Allra enklast torde det vara att återinföra den skatt på kadmium i handelsgödsel som regeringen tidigare tagit bort och som i praktiken fungerade som ett gränsvärde på kadmium, i väntan på att den i propositionen föreslagna EU-strategin för kadmium beslutas och ger effekt. Från sida anser vi även att kvävedelen av handelsgödselskatten, där skatteintäkterna återfördes till näringen, bör återinföras, men då det är en fråga som snarare handlar om övergödning ligger den utanför det område som behandlas av denna proposition. I den tidigare nämnda rapporten kom Kemikalieinspektionen långt med arbetet med förslag om skatter på kemikalier i en rad konsumentprodukter: på bromerade flamskyddsmedel i hemelektronik, på bygg- och inredningsvaror som innehåller ftalater, på kläder som innehåller högfluorerade ämnen, biocider eller ftalater, på kvicksilver i ljuskällor och skatt på tvåtaktsoljor. Vi menar att det är bra förslag att gå vidare, även om det i det fortsatta arbetet kan vara värdefullt att även titta på produkter som främst används yrkesmässigt. Om regeringen inte avser återinföra det nationella förbudet mot bromerade flamskyddsmedel i möbler och textilier så som föreslås i denna motion bör man åtminstone införa skatt på dessa ämnen i dessa produkter. Därutöver bör träskyddsmedels undantag från bekämpningsmedelsskatt tas bort i enlighet med förslaget i motion 2013/14:Sk202 Träskyddsmedels undantag från bekämpningsmedelsskatt. Det finns vissa principiella frågor som kan utredas närmare. Det är t.ex. viktigt att slå fast att syftet med skatter på farliga ämnen är att användningen ska undvikas. Skatten fyller därför ett viktigt syfte även om – ibland särskilt när – den inte inbringar nämnvärda intäkter till staten. Kostnaden för administrationen ska därför inte vägas mot skatteintäkterna utan mot kostnaden för andra politiskt möjliga sätt att minska användningen och spridningen av farliga ämnen. Enligt ekonomisk teori bör miljöskatter sättas så att kostnaden motsvarar värdet av den beskattade produktens externa effekter. Dessa kan vara mycket svåra att beräkna för kemikalier. Eftersom ekonomiska styrmedel i vissa fall kan vara det instrument som återstår för att begränsa användningen av ett ämne där ett förbud vore mer optimalt är det heller inte alltid lika relevant som vid andra miljöskatter. På farliga ämnen kan en bättre princip vara att sätta skattens nivå efter den minskning som eftersträvas, så som var fallet med den av alliansregeringen borttagna skatten på kadmium i konstgödsel. En positiv bieffekt av skatter som baseras på halter av ämnen i en produkt är att företagen behöver redovisa halterna av ämnen i produkter. Regeringen bör inte genom den nuvarande utredningen ytterligare förhala införandet av ekonomiska styrmedel för kemikalier. Regeringen bör ta fram tilläggsdirektiv som ger utredningen i uppdrag att skyndsamt ta fram konkreta förslag enligt ovan. Ambitionen bör vara att dessa ska kunna införas i samband med budgetpropositionen . Information om farliga ämnen i varor Konsumenter ska kunna känna sig trygga med att de produkter de köper är säkra i stället för att behöva lusläsa förpackningarna på varenda vara för att undvika ämnen. Men så länge farliga ämnen är tillåtna är det viktigt att det finns information så att konsumenter kan göra medvetna val. Det är dessutom särskilt viktigt för allergiker och andra som måste undvika vissa ämnen. välkomnar att propositionen preciserar definitionen av vara samt att förutsättningarna för en loggbok för farliga ämnen i byggnader ska övervägas, något som vi tidigare motionerat om (motion 2013/14:C208 Kemiska ämnen i byggprodukter). I övrigt föreslås dock inga åtgärder som underlättar för konsumenterna att göra medvetna val. Vi menar dock att inriktningen bör vara att det ska införas en obligatorisk loggbok avseende samtliga ämnen som används vid byggnation av åtminstone flerfamiljsbostadshus. Med ny kunskap upptäcks att ämnen som inte ansetts vara farliga kan vara det, särskilt i kombination med andra ämnen. Med tanke på byggnaders långa livstid och hushållens begränsade möjligheter att välja behövs bättre information till både allmänhet och myndigheter. Vi påminner om de stora problem och kostnader det har medfört att t.ex. identifiera användningen av PCB i byggnation för att sanera. Över huvud taget saknar konsumenter mycket av den information om ämnen i produkter som de skulle behöva för att kunna göra medvetna val och låta marknaden styra bort från farliga ämnen. Också forskningen har problem; forskare får ägna mycket tid åt att upptäcka ämnen som producenterna från början vet finns i varor. I avvaktan på mer verksamma styrmedel som förbud, begränsningar och skatter bör regeringen förbättra informationen till nedströmsanvändare och hushåll om farliga ämnen i varor. Ett sätt är att förstärka varutillsynen och offentliggöra resultaten. gjorde en stor insats med sin uppmärksammade undersökning om farliga ämnen i namngivna barnkläder.3 Inte minst mot bakgrund av hur olika ämnen kan samverka med varandra kan även förekomster av ämnen som i sig inte är farliga och i små halter leda till allvarliga konsekvenser. Vi anser att offentliga tillsynsorgan borde kunna göra och offentliggöra motsvarande studier, i stället för som när myndigheterna inte vill tala om resultatet av sina undersökningar. Det bästa vore dock obligatoriska innehållsförteckningar för alla varor, gärna också med krav på att särskilt ange vilka ämnen som är särskilt farliga enligt vissa kriterier. Textilier kan vara ett lämpligt område för ett första steg. Då detta kan ses som ett handelshinder inom EU är detta något som bör driva i EU. Om inte på egen hand kan införa obligatoriska innehållsförteckningar bör vi åtminstone kunna ålägga producenter och importörer att rapportera sina varors kemiska innehåll till en nationell databas. Inspiration kan hämtas från det frivilliga registret för byggmaterialprodukter – Basta. Därför bör regeringen ge i uppdrag till Kemikalieinspektionen att i samarbete med berörda myndigheter och eventuellt andra aktörer genomföra försök med en nationell databas avseende potentiellt farliga ämnen som används i varor. Det kan vara lämpligt att bedriva utvecklingsprojekt avseende varor med relativt långa produktcykler och lång livslängd i konsumentled, som bilar eller möbler. Ur ett barnperspektiv kan det också vara relevant att fokusera på produkter som leksaker och barnvårdsprodukter, textil och produkter som kommer i kontakt med livsmedel. Offentlig upphandling och giftfria förskolor Den offentliga upphandlingen är ett viktigt verktyg för att få fram giftfria varor – varor som sedan kan bli tillgängliga även på konsumentmarknaden och till och med sätta i gång dynamiska processer. Det klassiska exemplet är klorfritt papper. Det är också ett exempel på hur riktad teknikupphandling kan resultera i att bättre varor tas fram och kan nå marknaden. Vi anser att alliansregeringens försämring av stödet till miljöhänsyn vid offentlig upphandling genom överflytten av till ska hejdas. SKL:s förslag om att driva vidare kan vara ett intressant alternativ för att rådet ska kunna fortsätta vara en progressiv kraft. Bättre möjligheter bör också ges till riktade teknikupphandlingar. Det centrum för substitution som regeringen tänker överväga skulle kunna vara ett värdefullt stöd om det infördes och inte bara övervägdes. bör redan nu ta ställning för att ett sådant bör införas. Centret skulle inte bara kunna ge stöd vid upphandling av giftfria produkter utan också av avgiftning av befintliga verksamheter, inte minst där barn vistas. I väntan på ett sådant centrum bör Kemikalieinspektionen ges i uppdrag att stödja kommunerna i framtagandet av handlingsplaner för giftfria förskolor. I tidigare nämnda partimotion föreslog en intensifierad nationell tillsyn över farliga ämnen i varor. Kommunernas tillsynskampanjer uppvisar oroande resultat avseende återförsäljarnas kunskaper om vilka ämnen som finns i varor och om uppfyllandet av deras informationsskyldigheter till kunder enligt Reach. Det kan ifrågasättas om handelns omfattande brist på kunskap om ämnen i varor man saluför är förenlig med kunskapskravet i . 2 kap. 2 § lyder: Alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd skall skaffa sig den kunskap som behövs med hänsyn till verksamhetens eller åtgärdens art och omfattning för att skydda människors hälsa och miljön mot skada eller olägenhet.