mot · H20281 · 2014-10-24 00:00:00 — fanns enligt IMF 127 fullvärdiga PRSP och 59 preliminära eller interims-PRSP Det innebär att en stor majoritet av världens utvecklingsländer omfattas av dessa strategier. Eftersom många givare kopplar sitt utvecklingssamarbete till arbetet med PRSP, så blir dessa dokument centrala för utvecklingsarbetet i många länder. Tyvärr har varken IMF eller något gott rykte när det kommer till jämställdhetsfrågor, miljö eller fattigdomsbekämpning. Historiskt har institutionerna ofta utgått från fyrkantiga nyliberala analyser. Det var därför positivt att 2012 hade jämställdhet och utveckling som tema. Mycket återstår dock att göra. Ett jämställdhetsperspektiv behöver konsekvent genomsyra institutionernas strategier och kvinnor måste inkluderas i arbetet med att ta fram dem. bör inom IMF, och de regionala utvecklingsbankerna verka för att institutionernas avtal, program och strategier alltid ska innehålla en analys av hur effekterna förhåller sig till konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I övriga frågor presenterar sin politik gällande IMF och i motion V282. 10 Bistånd för hållbar utveckling Klimatförändringarna är vår tids största utmaning. Redan har klimatet börjat förändras i stora delar av världen. Men medan klimatförändringarna uppstått p.g.a. Nords koldioxidutsläpp så drabbar de världens fattigaste hårdast. Klimatförändringarna bidrar därför till att förstärka de redan djupa klyftorna mellan Nord och Syd, mellan rika och fattiga och mellan män och kvinnor. Klimatförändringarna är därför ett av de största hindren för framgångsrik fattigdomsbekämpning. Ska människor kunna lyftas ur fattigdom är tillgång till energi, vatten, sanitet och livsmedel avgörande. I det breda arbetet för hållbar utveckling kommer en av de stora utmaningarna att vara att se till att fler får tillgång till förnyelsebar energi, rent vatten och livsmedel som producerats på ett hållbart sätt. Utvecklingsarbetet måste genomsyras av ett tydligt miljö- och klimatperspektiv. Biståndet måste klimatsäkras, länderna i Syd behöver stöd i arbetet med att möta de växande miljö- och klimatproblemen och viktigast av allt – Nord måste ta ansvar för de klimatförändringar man skapat. Miljö- och klimatfrågorna är redan inkluderade i millenniemålen. Enligt mål sju ska andelen människor som saknar tillgång till rent dricksvatten och sanitet ha halverats till 2015 och principerna om hållbar utveckling ska ha integrerats i länders politik. Att möta klimatkrisen kommer att kräva ett långsiktigt arbete och mycket resurser. Men vi kan inte låta arbetet med att möta och förebygga klimatförändringarna ske på bekostnad av viktiga insatser för minskad fattigdom, jämställdhet, etc. Den tidigare har hitintills valt att finansiera stora delar av sina klimatinsatser i utvecklingsländerna med medel från det ordinarie biståndet. är kritiskt till detta. Vi menar att regeringen i realiteten straffar världens fattiga dubbelt upp, först drabbas de fattiga av klimatförändringar som vi skapat och sedan ska de fattiga betala för klimatinsatserna genom uteblivet bistånd. vill införa ett nytt klimatbistånd, finansierat med nya additionella medel, utöver enprocentsmålet. På så vis undandrar vi inte resurser från andra viktiga områden. Klimatbiståndet ska både finansiera multilateral verksamhet främst inom FN-systemet, t.ex. FN:s nya klimatfond, samt direkta insatser i utvecklingsländer. Syftet med klimatbiståndet ska vara att finansiera både anpassningsåtgärder för att motverka konsekvenserna av klimatförändringarna samt att långsiktigt minska utvecklingsländernas utsläpp. Att satsa på klimatåtgärder i Syd får dock aldrig tas som förevändning i Nord för att finansiera sina egna åtaganden enligt Kyotoprotokollet med biståndsmedel. Enligt Dac är det i vissa fall möjligt för medlemsländer att finansiera sina egna åtaganden med biståndsmedel, vilket får resultatet att länderna minskar på övrigt utvecklingssamarbete. bör inom /Dac arbeta för att åtaganden enligt Kyotoprotokollet inte får räknas som utvecklingssamarbete. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 12 Kvalitet och resultat i biståndet Som biståndsvän har det alltid varit självklart för att värna kvaliteten i biståndet. Vi vill att ska bedriva utvecklingssamarbete för att det ska ge resultat, att det ska bidra till att fler får verktyg att bekämpa fattigdom, ojämställdhet och förtryck. Vi har därför kommit med stark kritik när biståndet kanaliserats via skatteparadis eller bidragit till s.k. landgrabbing, dvs. att stater och privata investerare i rikare delar av världen tar över stora arealer jordbruksmark i fattigare länder för att producera mat och biobränslen för egen konsumtion. Det har därför också varit en självklarhet för oss att det ska råda nolltolerans mot korruption i biståndet. Men det har också varit viktigt för oss att understryka att de största kvalitetsproblemen i svenskt bistånd inte funnits i folkrörelsernas arbete eller ute i de konkreta projekt som finansierat i Syd. De största kvalitetsbristerna i svenskt bistånd har funnits i , där stora summor tagits från biståndet för att finansiera helt andra områden än bistånd genom s.k. avräkningar. 13 Urholkningen av biståndet Formellt uppgår det svenska biståndet till av BNI. I realiteten är biståndet betydligt lägre. Mångmiljardbelopp tas från biståndsbudgeten för att finansiera verksamhet i . Exempelvis finansieras flyktingmottagande i , utländska studenter på svenska högskolor och skuldavskrivningar med bistånd. Även en betydande del av utlandsrepresentation har finansieras med bistånd, bl.a. har ambassaderna i , och delvis finansierats via biståndsbudgeten. Att gör avräkningar är inget nytt. Det har skett under flera regeringar, vilket även då starkt kritiserade. Men under den förra borgerliga regeringen har avräkningarna kraftigt ökat och i vissa fall kommit att omfatta nya områden. Vår förhoppning är att en ny regering ska innebära att börjar minska sina avräkningar så att en större del av biståndsbudgeten kan gå till utvecklingssamarbete. 14 Resultatstyrning och transparens i biståndet Urholkningen av den svenska biståndsbudgeten i kombination med en ytterst begränsad granskning av hur dessa kostnader leder till utvecklingsresultat motsäger de ökade kraven på resultatstyrning och transparens i biståndet. Detsamma gäller för de tvivelaktiga skuldavskrivningar som regeringen genomfört (se vidare avsnitt ”Dac-reglerna”). lanserade den förra regeringen , vars syfte är att offentliggöra strategier, utvärderingar, kostnader etc. för biståndet. Initiativet är naturligtvis lovvärt. Det är eftersträvansvärt att det statliga biståndet blir mer transparent och Open Aid-initiativet är ett steg i den riktningen. Skattebetalarna har självklart rätt att veta att pengarna används på ett bra sätt och att de kan utvärderas utifrån biståndets mål. Det gäller i givarländerna såväl som i mottagarländerna. saknar dock transparensen och öppenheten kring den del av biståndspengarna som används för att finansiera flyktingkostnader i , samt att ytterligare biståndspengar finansierar ambassadkostnader i och stipendier till utländska studenter i . Avräkningar för flyktingmottagande, skuldavskrivningar, utländska studenter vid svenska högskolor och ambassadkostnader på biståndsbudgeten bör redovisas inom ramen för Open Aid-initiativet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den förra regeringen arbetade ihärdigt för att stärka den privata sektorns roll i utvecklingssamarbetet. Men precis som biståndsorganisationernas arbete ständigt är under uppföljning och noggrant utvärderas måste de nya aktörerna avkrävas ansvar för sitt arbete. Naturligtvis borde de biståndsmedel som går till företag eller näringslivsorganisationer följas upp och utvärderas på samma sätt som annat bistånd. Om biståndet på ett effektivt sätt ska bidra till utveckling anser att alla utvecklingsinstanser, inklusive de som utförs av den privata sektorn, som grundregel ska omfattas av samma regler för uppföljning och mätas mot samma rapporteringsindikatorer. Regeringen bör säkerställa att alla aktörer som arbetar med bistånd och utvecklingssamarbete, inklusive de inom den privata sektorn, ska följa politik för global utveckling samt officiella utvecklingsmål. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En förutsättning för att garantera kvalitet, transparens och uppföljning är att biståndet inte kanaliseras via s.k. skatteparadis. Skatteparadis definieras som ett land med bl.a. stark banksekretess, låg beskattning och svaga regelverk för finansiella transaktioner. beslutade om investeringar på . är ett statligt riskkapitalbolag som erbjuder riskkapital och kompetens för investeringar i utvecklingsländer i , , och till länder i som inte är EU-medlemmar. Verksamheten finansieras via biståndsbudgeten. Tidningen avslöjade att av detta, , hade gått via skatteparadis som och , där insynen är obefintlig och alla transaktioner hålls hemliga. har nya ägardirektiv för tagits fram. I direktiven säger man att inte ska medverka i investeringar via territorier som sammanslutning inte har bedömt som tillräckligt transparenta i sin ”Process”. Problemet är att utvärdering inte på långa vägar räcker för att avgöra om ett territorium är ett skatteparadis som gömmer kriminalitet och bidrar till skatteflykt och korruption. I realiteten innebär de nya ägardirektiven att kan fortsätta att kanalisera pengar via fonder i välkända skatteparadis som , och . Den norska regeringen har beslutat att inga nya biståndssatsningar ska gå via skatteparadis och tillsatt en utredning om existerande investeringar i skatteparadis med målsättningen att ska avveckla alla fonder i skatteparadis. bör följa exempel och införa ett förbud mot att bistånd, exportkrediter, investeringsstöd eller andra former av stöd till näringslivet kanaliseras via skatteparadis. Detta bör som sin mening ger regeringen till känna. De s.k. Dac-reglerna styr vad som får räknas som internationellt bistånd. Dac, , är för biståndsfrågor. Dac har 29 medlemmar, däribland . Reglerna är dock ett golv, inte ett tak. Enligt Dac-reglerna är det tyvärr tillåtet att använda biståndspengar för att bl.a. finansiera skuldavskrivningar, flyktingmottagande och utländska studenter vid högskolor i givarlandet. Medlemmarna i förbinder sig alltså att inte vara sämre än Dac kräver, men det är tillåtet att vara bättre. Till exempel avsatte av BNI till bistånd 2013 utan att genomföra i stort sett några avräkningar. ökade sitt bistånd till , och de har också gjort ett aktivt val att nästan inte göra några avräkningar (0,). ser vi hur en rad länder missbrukar möjligheten till avräkningar och låter mycket stora delar av biståndsbudgeten finansiera verksamhet som inte är att betrakta som utvecklingssamarbete. Länder som och avräknade runt hälften (44,resp. ) av sina biståndsbudgetar , enligt Concord. har yrkat på att ska verka för att skrivningar i Dacs regelverk som tillåter att biståndspengar kan användas för skuldavskrivningar, utländska studenter vid högskolor i givarländerna och flyktingmottagande ska strykas. bör verka för förändringar av Dacs regelverk så att kostnader för flyktingmottagande, skuldavskrivningar och utländska studenter inte ska kunna räknas som bistånd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 16 Folkrörelsernas roll i biståndet Folkrörelser och frivilligorganisationer i har spelat och spelar fortfarande en viktig roll inom biståndet. Tack vare sina kontakter och arbetsformer kan folkrörelserna och frivilligorganisationerna ofta bedriva utvecklingsarbete som är centralt och som få andra givare skulle genomföra. En framgångsrik svensk utvecklingspolitik förutsätter att vi både arbetar genom de multilaterala organisationerna, genom bilateralt samarbete och genom folkrörelserna. Tack vare alla de svenskar som ideellt har engagerat sig i solidaritets- och biståndsarbetet har svensk utvecklingspolitik dessutom fått en tydligare folklig förankring och tillförts viktiga perspektiv. Tyvärr verkar inte alla politiska företrädare se värdet av folkrörelserna. har de misstänkliggjorts i debatten, exkluderats från arbetet med att utforma den svenska utvecklingspolitiken och förutsättningarna för deras arbete har försämrats. En viktig, om än liten, del av folkrörelsernas arbete har varit deras informationsarbete. Ett svenskt bistånd av hög kvalitet förutsätter en svensk biståndsdebatt av hög kvalitet. Vi behöver ta till vara den enorma kompetens och erfarenhet som finns i folkrörelserna, både när det kommer till utformningen av biståndet och i den breda utvecklingsdebatten. Under den borgerliga regeringen har anslagen för informationsarbetet kraftigt skurits ned och en egeninsats har införts. En direkt konsekvens är att flera mindre resursstarka organisationer fått svårt att delta i utvecklingsdebatten och en rad tidskrifter om utvecklingsfrågor har tvingats lägga ned. Informationsstödet har en viktig roll att fylla och det bör ökas. Dagens krav på egeninsats för informationsarbete bör avskaffas helt. EU:s medlemsländer står för av världens samlade bistånd och är många utvecklingsländers största handelspartner. Trots att är världens fjärde största biståndsgivare och kanaliserar av den nationella biståndsbudgeten genom EU så är den svenska biståndsdebatten fokuserad på det svenska bilaterala biståndet. EU:s utvecklingspolitik brister på en rad punkter och står inför en rad utmaningar. Det främsta problemet är självklart att få av EU:s medlemsstater lever upp till sina åtaganden när det gäller biståndet. Concord beräknar i sin rapport att klyftan mellan EU-ländernas löften och de faktiska biståndsbudgeterna kommer att ha växt till . valde en lång rad EU-länder att använda sina biståndsbudgetar för att finansiera verksamhet på hemmaplan, verksamhet som knappast kan betraktas som bistånd. Uppskattningsvis togs 2012 från EU-ländernas biståndsbudgeter för att finansiera bundet bistånd, klimatbistånd, räntekostnader, flyktingmottagande i EU, utländska studenter vid högskolor i EU och skuldavskrivningar. Utöver biståndsnivåerna och urholkningarna finns andra stora problem. är s.k. bundet bistånd vanligt i ett flertal medlemsstater. All utvecklingsforskning pekar på att det är en mycket ineffektiv biståndsform och det står i strid med tanken om ägandeskap i biståndet. Bundet bistånd tenderar att gynna näringslivet i EU snarare än jordens fattiga. EU har antagit en policy för samstämmighet i utvecklingspolitiken, Policy Coherence for Development, vilket motsvarar PGU i . finns dock grundläggande brister i samstämmigheten mellan EU:s olika verksamheter. Unionens handels-, jordbruks- och fiskeripolitik är exempel på verksamhet som försvårar, och i vissa fall helt slår sönder, förutsättningarna för att biståndet ska kunna ge resultat. Ytterligare en bland flera stora utmaningar i EU:s utvecklingspolitik är att ett mindre antal medlemsstater med och i spetsen kunnat blockera mycket av arbetet med sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter i unionens bistånd. EU:s bistånds- och utvecklingspolitik genomgår ett antal olika processer som kommer att medföra omfattande förändringar för hur politiken kommer att bedrivas framöver och i detta arbete bör aktivt delta. Nedan har förslag på en del saker som vi anser att kan verka för med målet att förbättra unionens utvecklingspolitik. bör aktivt verka för att EU och dess medlemsländer tar fram en tydlig färdplan för hur EU:s gemensamma mål om att nå av BNI till 2015 ska uppnås. bör även verka för att man inom unionen fastställer åtagandet om att av BNI ska gå till bistånd till de minst utvecklade länderna (MUL-länderna). Dessutom bör verka för att EU:s klimatfinansiering ska ske utöver redan existerande åtaganden för biståndet. Likaså är det viktigt att klargöra att samstämmighet för utveckling är ett överordnat mål, och att det ska översättas i en konkret färdplan. bör arbeta aktivt för att en sådan färdplan blir verklighet. Slutligen finns ett behov av att tydliggöra det civila samhällets roll för utveckling, bl.a. genom deltagande i beslutsprocesser, och att finansiering av det civila samhällets verksamhet ökar. Vad som anförs om utvecklingsfrågor i EU, bör som sin mening ge regeringen till känna. Fattiga länders skulder utgör ett avgörande hinder för utveckling. I många länder förhindrar utgifter för räntor och amorteringar att satsningar på utbildning, hälsovård och infrastruktur genomförs, vilket i grunden hotar möjligheterna till utveckling. Omfattande skuldavskrivningar har genomförts för de fattigaste länderna. sjönk skuldbördan för HIPC-länderna från av statsutläggen. (HIPC står för Heavily Indebted Poor Countries.) HIPC-initiativet lanserades 1996 av IMF och och omfattar 39 länder, framför allt i söder om . Men vi ser nu hur skulderna snabbt ökar i spåren av den ekonomiska krisen samt ökade kostnader för livsmedel och drivmedel. Trots en skuldsanering på hela 120 miljarder USD har statsskulderna i en rad länder snabbt ökat och börjat nå ohållbara nivåer igen. Exempelvis , och kan snart vara uppe i samma skuldbördor som innan deras lån skrevs av. Organisationerna Erlassjahr.de och Jubilee Debt räknar med att hela 20 länder befinner sig i eller farligt nära en ny skuldkris. Det gäller bl.a. , , , , , , , , och . Även , och befinner sig i farozonen. Ansvaret för skuldkrisen kan inte enbart läggas på länderna i Syd. Internationella institutioner och länder i Nord har ett stort ansvar för flera länders skuldkris. har man lånat ut pengar till diktaturer trots att man varit medveten om att lånen inte skulle komma befolkningen till del. I dessa fall är det tydligt att Nord har ett medansvar för skuldsättningen och skulderna är att betrakta som illegitima. Det är därför välkommet att meddelat att man beslutat tillsätta en skuldrevision för att undersöka hur stor del av fordringar på fattiga länder som är legitima. Revisionen skulle genomföras . blev först med att erkänna sitt medansvar för illegitima skulder och den norska regeringen skrev därefter av i exportkrediter som gett till köpare av norska fartyg. bör tillsätta en skuldrevision enligt norsk modell för att undersöka hur stor del av fordringar som är legitima. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En av flera förutsättningar för utveckling i Syd är att omfattande skuldavskrivningar kommer till stånd och att det skapas internationella system för hållbar långivning. bör verka för att de fattigaste länderna får totala och ovillkorade skuldavskrivningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)