mot · H102Fi15 · 2014-05-27 00:00:00 — med anledning av prop. 2013/14:228 Förstärkta kapitaltäckningsregler 201314V073 med anledning av proposition 2013 14 228 Förstärkta kapitaltäckningsregler tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag att utforma förslag som leder till att kravet på kärnprimärkapital som andel av de riskvägda tillgångarna sätts till mellan , och att detta görs progressivt. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att rörliga ersättningar inom finanssektorn ska förbjudas. Finanskrisen –2009 var den största globala finanskrisen sedan 1930-talskrisen. var det kapitalistiska systemet hotat i grunden. Systemet räddades enbart genom att regeringar och centralbanker pumpade in ofattbara summor av skattebetalarnas pengar i banker och andra finansinstitut. Krisens orsaker var komplexa och sammanflätade, men i grunden blottlade krisen betydande brister i det kapitalistiska systemet i allmänhet och dess nyliberala tillämpning i synnerhet. Framför allt visade sig den marknadsliberala tesen om effektiva marknader som fungerar bäst utan statlig reglering inte hålla mot verkligheten. Flera av de förslag till ny finansiell reglering som har drivit har genomförts inom ramen för EU och i andra internationella organisationer. Det handlar bl.a. om skärpt reglering av kreditvärderingsinstitut, blankning, clearing och handel med olika derivatinstrument. Det är också glädjande att kommissionen har lagt fram ett förslag om en bankdelningslag. I samband med finanskrisen blev det tydligt att många banker hade för lite kapital av för låg kvalitet samt otillräckliga likviditetsbuffertar. Därtill var löptiderna i bankernas skulder mycket kortare än i deras tillgångar. Detta medförde att även relativt sett välkapitaliserade banker fick likviditetsproblem när betydande finansieringskällor föll bort. Regelverket visade sig vara otillräckligt och ha en procyklisk effekt, dvs. det förstärkte lågkonjunkturen. påbörjades ett arbete med att se över det internationella regelverket för kapitaltäckning för banker (den s.k. II-överenskommelsen). slöts en överenskommelse på G20-mötet i om åtgärder för att bl.a. stärka kapitaliseringen av banksystemet. kom sedan med ett nytt förslag till ramverk för banker, den s.k. III-överenskommelsen. EU har sedan antagit en rad rättsakter för att implementera III-reglerna på EU-nivå. De olika rättsakterna kallas sammanfattningsvis för tillsynsförordningen och kapitaltäckningsdirektivet. Regeringens proposition om förstärkta kapitaltäckningsregler syftar till att införliva EU:s rättsakter i svensk rätt. innebär både en höjning av kapitalbasen och skärpta krav på vilken sorts kapital som får räknas in i institutens kapitalbas. Regelverket innehåller också nya krav på institutens likviditet, bl.a. i form av ett kortsiktigt likviditetsmått, liquidity coverage ratio (LCR), som syftar till att säkerställa att instituten har tillräckligt med likvida medel för att klara sina likviditetsbehov i en ansträngd marknadssituation då det kan vara svårt att få tag på extern finansiering. innefattar också ett icke riskvägt mått på bruttosoliditeten, som ett komplement till de övriga kapitaltäcknings- och likviditetskraven. I det nya regelverket för kapitaltäckning ges medlemsstaterna möjligheter att föreslå högre kapitaltäckningskrav än de minimikrav som följer av förordningen och direktivet. Regeringen tog ett första steg i en sådan riktning i en överenskommelse med och om att kärnprimärkapitalet (vilket är det kapital som bäst kan absorbera förluster) i de fyra svenska storbankerna ska uppgå till (vilket är över III-reglernas miniminivå). I propositionen formaliseras detta beslut via den s.k. systemriskbufferten. har också i två steg höjt riskviktsgolvet för svenska bolån till . har därtill bestämt att den s.k. kontracykliska kapitalbufferten bör aktiveras samt att den bör ligga på . skärps också kraven för s.k. pelare 2-risker genom att en högre andel nu måste täckas av kärnprimärkapital. bedömer i ett pressmeddelande () att de ovan beskrivna förändringarna sammantaget kommer att leda till att kravet på de fyra storbankernas kärnprimärkapital som andel av de riskvägda tillgångarna uppgår till mellan 14 och 19 procent.1 välkomnar de förslag som regeringen och har lagt fram för att skärpa kraven beträffande storbankernas kärnprimärkapital. Vi menar dock att dessa bör höjas ytterligare. Regeringen bör ge i uppdrag att utforma förslag som leder till att kravet på kärnprimärkapital som andel av de riskvägda tillgångarna sätts till mellan . Detta kan förslagsvis ske genom att nivån på systemriskbufferten höjs. Kapitalkravet bör göras progressivt, dvs. ju större bank, desto högre kapitaltäckningskrav. På så sätt ges bankerna incitament att inte bli too-big to-fail. Regeringen bör ge i uppdrag att utforma förslag som leder till att kravet på kärnprimärkapital som andel av de riskvägda tillgångarna sätts till mellan , och att detta görs progressivt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ersättningssystemen inom den finansiella sektorn har varit en flitigt debatterad fråga i finanskrisens kölvatten. Den finansiella sektorn har de senaste två decennierna präglats av att lönerna till såväl företagens ledande skikt som löntagare på lägre nivåer i stor utsträckning varit rörliga. Såväl de ledande skikten som tjänstemännen på lägre nivåer har haft stora delar av sina löner kopplade till omsättningen (kreditvolymerna) och till kortsiktiga resultatmål, vilket uppmuntrat riskabel kreditgivning och placeringar i riskfyllda värdepapper. Kapitaltäckningsdirektivet innehåller regler om ersättningar inom finanssektorn. Huvudregeln är att den rörliga ersättningen till en anställd inte får vara större än den fasta ersättningen, dvs. den får maximalt uppgå till av den fasta ersättningen. Direktivet ger dock medlemsländerna rätten att införa en lägre maximal procentsats för den rörliga ersättningen än . Rörliga ersättningar inom finanssektorn ska förbjudas eftersom det kan uppmuntra spekulativt beteende på de finansiella marknaderna som i förlängningen kan leda till nya finanskriser med stora samhällsekonomiska kostnader. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.