mot · H102N14 · 2014-04-02 00:00:00 — med anledning av prop. 2013/14:174 Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att anta ett mål för minskad energianvändning i utifrån EU:s mål om minskad energianvändning . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska förorda att EU antar ett mål om minskad energianvändning . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa ett system för vita certifikat. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att timmätning av el bör införas i alla hushåll. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att slopa den fasta delen av elräkningen och enbart ha ett rörligt elpris. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att stärka energideklarationen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att anta mål för energieffektivitet i nybyggnation. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag att revidera regelverket så att det inte styr mot användning av el för uppvärmning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda möjligheterna att upprätta en statlig investeringsfond för energieffektivisering av bostäder. Att använda energi på ett klokt sätt ger stora vinster för miljön, människors plånböcker och konkurrenskraft, men potentialen är i stora delar outnyttjad. Att låsa upp de knutar som hindrar lönsamma investeringar i effektivisering är även en nyckel för att skapa ett hållbart energisystem baserat på förnybar energi. Därför är det beklagligt att regeringen i denna proposition har en mycket defensiv inställning och inte tar vara på de möjligheter som öppnar sig med EU:s energieffektiviseringsdirektiv. Regeringen petar i mindre frågor medan de stora åtgärder som skulle kunna läggas fram lämnas åt sidan. beklagar att regeringen väljer att se energieffektivisering som något man vill undvika. EU:s energieffektiviseringsdirektiv gav en möjlighet att ta ett övergripande grepp, men regeringen har valt den enklaste utvägen ur de frågor som EU lyft upp. De förslag som regeringen har lagt i propositionen om energikartläggning för stora företag, kvalificeringssystem för energitjänster och individuell energimätning i de fall det är kostnadseffektivt ser vi övergripande positivt på fastän ett antal frågetecken bör klargöras om hur det ska införas. Men regeringens förslag är på marginalen sett till de möjligheter och det behov som finns för energieffektivisering. Att anta ett ambitiöst mål för minskad energianvändning är det viktigaste för att skapa förutsättningar för energieffektivisering. presenterar i denna motion förslag till ett sådant mål och ett flertal förslag för energieffektivisering. Stor potential till energieffektivisering Ett gammalt talesätt säger att den bästa energin är den som inte produceras. Detta har aldrig varit mer sant än när världen söker lösningen på klimatförändringens dilemma. Men effektivisering – att använda energi smartare – är också det främsta bränslet: i elva sparade effektivisering mer energi 2010 än vad något annat bränsle levererade. Det ledde också till att utsläppen av koldioxid (CO2) var nästan lägre än vad de annars hade varit. är ett av de länder i världen som använder mest energi per person. Detta hänger delvis samman med ett kallt klimat, en relativt stor industri och stora avstånd, men detta räcker inte som förklaring. En starkt bidragande orsak är även en tradition av låga energipriser och avsaknad av politik för energieffektivisering. Vissa bedömare menar att så mycket som hälften av energin kan sparas i . Mot bakgrund av möjligheterna som finns i effektivisering antog EU 2007 ett mål om att minska energianvändningen till 2020 jämfört med prognos. har valt att ducka genom att formulera målet på ett helt annat sätt än vad som anges av EU, nämligen att energiintensiteten ska minska . Medan EU:s mål innebär en kraftigt ökad effektivisering och minskad energianvändning totalt sett, leder det svenska målet endast till att mindre energi används per bnp. Utvärderingar på EU-nivå har också visat att målet för unionen inte kommer att nås med nuvarande utveckling. Därför antogs ett effektiviseringsdirektiv som trädde i kraft . Syftet är att säkerställa att målen nås och att bana väg för ytterligare energieffektiviseringar därefter. Tyvärr är även det nya EU-direktivet svagt och enkelt att kringgå för medlemsländer, vilket regeringen gör systematiskt i propositionen. Mål för minskad energianvändning noterar att regeringen i propositionen fortsätter att använda samma närmast meningslösa formulering av målet som . kommer med detta mål inte att bidra till EU:s gemensamma mål om att minska energislöseriet. anser att det är viktigt att fokusera på en minskad energianvändning, inte bara på att användningen ska bli mer effektiv. Intensitetsmål är komplexa, och resultatet är inte nödvändigtvis en minskad energianvändning. För miljön är det däremot den totala energianvändningen som räknas eftersom den är direkt kopplad till utsläpp av växthusgaser och annan miljöpåverkan. Sådana mål finns på flera ställen i världen. I finns till exempel en partiöverskridande överenskommelse om att minska energianvändningen . anser att mål för energianvändning bör omformuleras så att det innebär en minskning av energianvändningen i i absoluta tal, inte bara relativt. Målet bör utgå från EU:s mål om minskad energianvändning till 2020. För att skapa långsiktiga villkor för energieffektivisering behövs ett nytt EU-mål till 2030 om minskad energianvändning. Den bör förorda ett sådant mål i EU:s pågående förhandlingar. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. EU:s direktiv för energieffektivisering förordar införande av vita certifikat, men den har i propositionen valt det kryphål som säger att man kan välja andra åtgärder, men utan att precisera vilka åtgärder man avser genomföra i stället för vita certifikat. I ett system med certifikat måste elleverantörer medverka till att elanvändningen effektiviseras med en viss andel av den mängd el de säljer. Det är valfritt för bolaget om man vill genomföra åtgärderna själv eller köpa intyg – vita certifikat – från andra aktörer som visar att de har minskat energianvändningen. Vilka investeringar, till exempel byte till treglasfönster eller elsnåla vitvaror i hyresfastigheter, som ger rätt till försäljning av vita certifikat bestäms av . Marknaden gör att de billigaste effektiviseringsåtgärderna efterfrågas, vilket ger möjlighet att styra resurserna till de mest kostnadseffektiva besparingsåtgärderna. Att införa ett system med ansvar för energinytta har diskuterats länge i . Tyvärr har i en utredning ställt sig negativ till metoden med vita elcertifikat med motiveringen: energipolitik bygger på energimarknader där styrmedel syftar till att ta bort marknadsmisslyckanden, exempelvis EU:s handelssystem men också till exempel energimärkning. Vita certifikat syftar inte till att hantera något marknadsmisslyckande som inte redan hanteras av något annat styrmedel. Detta påstående är närmast häpnadsväckande då man menar att det redan finns tillräckliga verktyg för energieffektivisering. I slår man tvärtom fast att potentialen för effektivisering är mycket stor och att effektiviseringar är lönsamma redan på kort sikt för både den enskilde och samhället men att de ändå inte genomförs därför att styrmedel saknas och att de som finns inte fungerar i detta syfte. anser att behöver införa ett ansvar för smart energianvändning. Alla internationella erfarenheter visar att ett system med vita certifikat är effektivt och fungerar som drivkraft. Vi menar därför att ett system med vita certifikat skyndsamt bör införas i . Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Timmätning av el i alla hushåll är av den övertygelsen att människor och företag som får större makt över sin energisituation använder energi klokare och mer sparsamt. har människor i praktiken inga andra möjligheter att reagera på det elpris de erbjuds än att avstå från att använda el. Möjligheterna att kontrollera, eller att ens förstå, sin egen elanvändning är små. Möjligheterna att anpassa sig efter ändrad tillgång och ändrat pris på el är begränsade på grund av outvecklade system för prissättning och prisinformation. Med elmätare som registrerar elanvändningen timme för timme, i kombination med differentierade elpriser, får elkunderna mycket större möjlighet och motiv att styra sin elanvändning bort från de effekttoppar då elen är som dyrast att producera. Det innebär att energisystemet avlastas och utnyttjas effektivare. Om elkunderna kunde läsa av sin elmätare och elpriset kontinuerligt skulle många anpassa sin användning av el till tider då elen är billigast. Det skulle få positiva effekter både för konsumenten – som får lägre energianvändning och kostnad – och för samhället, som inte behöver använda lika mycket dyr och smutsig reservkraft eller importerad el. Att aktiva elkonsumenter ges möjligheten att ansöka om timmätning är ett första steg, men även regeringens egen bedömning är att detta enbart kommer att omfatta ett begränsat antal elkonsumenter. Det som saknas är en plan för hur samtliga hushåll ska kunna få timmätning och debitering. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Slopa elräkningens fasta del En stor del av hushållens elkostnad består av fasta kostnader som konsumenterna i praktiken inte kan påverka genom att minska sin elanvändning. De fasta delarna av elräkningen försvagar därför prisincitamentet för energieffektivisering i hushållen. För att få en bättre styrning bör de fasta kostnaderna i stället bakas in i den rörliga kostnad som bolagen tar ut av sina kunder. Genom att ha ett rakt elpris utan fasta kostnader blir åtgärder för energieffektivisering i hushållen med en gång lönsammare. En minskad elanvändning minskar också behovet av utbyggd distributionskapacitet, vilket sänker distributionskostnaderna. Det är därför också bra för samhällsekonomin. menar därför att elräkningens fasta delar bör slopas och kostnaden integreras i elpriset. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Det finns stor potential att göra energideklarationen till ett aktivt instrument som ger ordentliga resultat i form av minskad energiförbrukning. visar i rapporten – få råd för pengarna att de flesta deklarationer inte ger några tillförlitliga råd. En tredjedel görs utan besiktningar och ger åtgärdsförslag – men utan att man gjort någon besiktning av fastigheten. För att bli ett effektivt verktyg bör energideklarationen innehålla förslag på åtgärder för minskad energianvändning. För att en nödvändig energieffektivisering ska uppnås föreslår att åtgärdsförslagen ska baseras på varje verkliga förutsättningar och att man inför ett mål för åtgärdsförslagen om hur det är möjligt att halvera byggnadens energianvändning. Åtgärdsförslagen ska prioritera långsiktighet och effektivitet samt ge ett bättre underlag till köparen. Många energieffektiviseringsåtgärder är lönsamma men genomförs inte , på grund av både okunskap och bristande intresse hos husägarna. Ett sätt att väcka intresse och sprida kunskap om potentialen i energieffektivisering är att man kopplar ett ekonomiskt incitament – en morot – till att genomföra åtgärdsförslagen i energideklarationen. föreslår därför att regeringen ska låta utreda hur man ekonomiskt kan motivera husägare att genomföra de åtgärder som föreslås i energideklarationen. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Bostäder och lokaler står för en tredjedel av den totala energianvändningen i . Väldigt många hushåll betalar onödigt höga el- och värmekostnader eftersom deras hus inte är energieffektiva. De hus vi bygger ska stå . Det betyder att om vi bygger hus som läcker energi så får vi dras med det framåt. Det kan på kort sikt kosta något mer att bygga ett hus med hög energieffektivitet, men varken bostädernas energiförbrukning eller klimatförändringarna lämpar sig för politisk kortsiktighet. Om man ser på en byggnad utifrån hela dess livscykel blir det en ren vinst att ställa höga krav på energieffektivitet. Energikostnaderna är höga och kommer sannolikt att öka framöver. Byggföretagen, fastighetsägarna, hushållen och ledande kommuner vet detta, men regeringens låga ambitioner bromsar utvecklingen mot ett mer energieffektivt samhälle. EU har fastslagit en ambition att gå mot ett näranollenergibyggande . delar den visionen. De hus som byggs bör vara det som i branschen går under beteckningen passivhus eller plushus, men regeringen har inte velat anta något sådant mål. Över 50 kommuner har krav på energieffektivitet som är tuffare än krav. Exempelvis kräver högst 55 kWh/m2/år för byggande på kommunens mark, och motsvarande krav ligger på 40–60 kWh. I stället för att välkomna att kommuner går före i arbetet så har regeringen med bostadsminister (KD) valt att stoppa kommuner som ställer skarpare byggkrav. Innan nationella byggregler styr mot den energieffektivaste byggtekniken är det olyckligt att kommuner inte får gå före. Det är tack vare lokala spjutspetsprojekt som byggtekniken har utvecklats . Byggbranschen bygger hus som använder långt mindre energi än vad som är tillåtet enligt regeringens riktlinjer. vill därför att det fastställs mål om att de nya hus som byggs ska ligga omkring passivhusstandard, det vill säga 45 kWh per kvadratmeter och år för södra klimatzonen och 55 kWh per kvadratmeter och år för den norra klimatzonen. Då skulle branschen få en tydlig signal om åt vilket håll man bör utveckla tekniken och äldre byggtekniker skulle fasas ut. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Styr mot minskad användning av el för värme Regelverket för krav på energianvändning vid byggnation styr mot ökad elanvändning för uppvärmning eftersom man enbart utgår ifrån köpt energi i stället för krav för husets energibehov och vilken värmeförlust som är acceptabel. Det är förklarligt att elanvändning för uppvärmning gynnades när kärnkraften byggdes ut. Annars hade det varit svårt att hitta konsumenter för den kraftigt ökade elproduktionen. är situationen en annan. högsta elförbrukning sker när det är kallt. Då är också priserna som högst. Pristopparna har väckt irritation hos allmänheten. Hög förbrukning och höga priser är ett resultat av att vi använder el för uppvärmning. Ökad användning av el för uppvärmning innebär alltså högre pris- och förbrukningstoppar. Detta innebär också att kapaciteten i både produktions- och distributionssystemet behöver vara större än den annars skulle vara, vilket i sin tur medför ökade kostnader för både företag och privatkunder. Även kunder som inte använder el för uppvärmning drabbas av högre fasta kostnader för ett nät med behov av större kapacitet. Det ligger alltså i de flestas intresse att användningen av el för uppvärmning, och därmed förbruknings- och pristopparna, minskar. Ett beroende av el för uppvärmning innebär också en ökad sårbarhet för det enskilda hushållet och samhället om elektriciteten slås ut och byggnaden har dålig isolering. Regeringen bör därför ge i uppdrag att revidera regelverket så att det inte styr mot användning av el för uppvärmning genom att regelverket utgår ifrån byggnadens värmeförlust i stället för köpt energi. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Med enkla medel såsom isolering, byte av fönster och värmeåtervinning kan vi spara in uppåt hälften av det totala energibehovet för byggnader. Trots att detta faktum är känt och att energieffektivisering dessutom är ekonomiskt gynnsamt, så går den faktiska omställningen inte med den fart den borde. förslag på ROT-avdrag riktat mot energisparåtgärder är ett sådant förslag men det kan behöva kompletteras med andra styrmedel för att nå fler objekt. Ett komplement för att skynda på energieffektiviseringen och skapa många jobb inom området är att staten inrättar en investeringsfond. Från denna kan företag som arbetar med energieffektivisering låna för att göra effektiviseringar direkt hos kunden mot en avbetalning utifrån den insparade el/värmekostnaden. Företag kan då söka upp sina kunder och kommer då rimligen att först erbjuda de kunder där störst energieffektivisering kan uppnås, vare sig det är företag, offentlig sektor eller privatpersoner. Ett tänkbart upplägg kan se ut så att kunden får sin lokal eller bostad lågenergianpassad i utbyte mot en avbetalningsplan på av den insparade el- och värmekostnaden , medan av de insparade pengarna går till kunden själv. Avbetalningen styrs efter aktuellt el/värmepris, på samma sätt som en kreditavbetalning som styrs av aktuell ränta. I takt med att företagaren får in pengar för det utförda arbetet, betalas pengar tillbaka till den statliga investeringsfonden. En investeringsfond enligt denna princip skulle ge win-win-effekt och inte bara nå dem som har råd att investera i energieffektivisering. Förslaget ger på ett effektivt sätt fler jobb och en större marknad inom energi- och miljöteknikområdet, mindre behov av energi och ett lägre resursutnyttjande och dessutom ekonomisk vinst för kund, företag och statskassa. de gröna anser att förutsättningarna för att inrätta en sådan fond bör utredas. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening.