mot · H102Fi11 · 2014-04-29 00:00:00 — Mycket tyder på att den strukturella arbetslösheten, dvs. den del av arbetslösheten som inte beror på konjunkturläget, har ökat . Ett tecken på detta är den mycket kraftiga ökningen av långtidsarbetslösheten. som arbetslösheten bara ökat sedan regeringen tillträdde har långtidsarbetslösheten ökat med (se diagram 6 nedan).14 Personer med långa arbetslöshetstider löper stor risk att fastna i långtidsarbetslöshet eller helt slås ut från arbetsmarknaden. Först och främst är detta naturligtvis en tragedi för de individer som drabbas, men långtidsarbetslösheten för även med sig betydande samhällsekonomiska kostnader. När konjunkturen vänder begränsas uppgången i både produktion och sysselsättning i och med att matchningen på arbetsmarknaden försämras. Långvariga arbetslöshetstider försämrar med andra ord arbetsmarknadens funktionssätt och höjer den strukturella arbetslösheten. som har pekat på att det finns tecken på att den svenska arbetsmarknaden fungerar allt sämre.15 En indikator på hur väl arbetsmarknaden fungerar är den s.k. Beveridgekurvan som visar på sambandet mellan arbetslösa och vakanser. När arbetslösheten är hög brukar det vara lätt för företagen att tillsätta utlysta tjänster. har emellertid andelen vakanser ökat utan att arbetslösheten har minskat i motsvarande utsträckning. I diagram 7 nedan syns detta genom att kurvan skiftat utåt.16 Detta förhållande tyder på att matchningen på arbetsmarknaden fungerar sämre eftersom arbetslösheten är högre vid en given nivå vakanser. Diagram 6 Långtidsarbetslösa, + 1 år17 Källa: Arbetsförmedlingen. Källa: KI, Konjunkturläget, . Ett annat tecken på att den strukturella arbetslösheten har ökat har sin grund i hur arbetslöshetens sammansättning utvecklats över tiden. Arbetsförmedlingen har identifierat fyra grupper som utsatta på arbetsmarknaden: utomeuropeiskt födda, personer med låg utbildning (förgymnasialt utbildade), äldre (55–) och personer med funktionsnedsättning. Som framgår av diagram 8 nedan har dessa ökat sin andel av den totala arbetslösheten . Medan arbetslösheten sjönk relativt mycket för gruppen ej utsatta under den ekonomiska återhämtningen mellan 2010 och första halvan 2011 låg arbetslösheten för de utsatta grupperna kvar på en mycket hög nivå. Antalet arbetslösa i utsatta grupper beräknas av Arbetsförmedlingen att öka till ca 255 000 personer vid slutet av 2014, vilket då kommer att motsvara av den totala arbetslösheten.19 Diagram 8 Antal inskrivna arbetslösa20 Källa: Arbetsförmedlingen. Diagram 9 Antal inskrivna arbetslösa, + 1 år21 Källa: Arbetsförmedlingen. Vad som är särskilt oroande är att de arbetslösa i dessa grupper ofta har mycket långvariga arbetslöshetstider. har ca 142 000 personer varit utan arbete . Av dessa tillhör ca 109 000 personer någon av de utsatta grupperna. Mycket av ökningen av långtidsarbetslösheten beror också på ökade arbetslöshetstider bland personer i de utsatta grupperna (se diagram 9 ovan). Precis som i fallet med den ovan beskrivna strukturomvandlingen av den svenska ekonomin innebär förändringen av arbetslöshetens sammansättning stora utmaningar för utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken. Trygghet i anställningen är av stor vikt för individen men även för hela samhället eftersom det ökar möjligheterna till utveckling och omvandling av arbetsmarknaden. har dock utvecklingen gått i en annan riktning. Massarbetslösheten, tillsammans med bl.a. försämringar i lagen om anställningsskydd och en bristfällig reglering vid in- och uthyrning av arbetstagare, har bidragit till att anställningsskyddet har urholkats. Otryggheten på arbetsmarknaden har brett ut sig. De senaste två decennierna har andelen tillsvidareanställda minskat som andelen tidsbegränsat anställda har ökat. har av de anställda en tidsbegränsad anställning. Kvinnor, LO-medlemmar, ungdomar och invandrare är i avsevärt högre grad än andra löntagargrupper hänvisade till otrygga anställningar. Otrygga anställningar ger lägre inkomster och därmed lägre föräldrapenning, sjukpenning och pension. De som har en tidsbegränsad anställning eller arbetar deltid riskerar dessutom att inte kvalificera sig till a-kassan eller att inte få en bostad. Arbetsplatser med många otrygga anställningar präglas av ökad stress, sämre arbetsmiljö och lägre organisationsgrad. Även löntagarnas kollektiva styrka försvagas. De många osäkra anställningarna innebär också stora utgifter för samhället i form av återkommande perioder av arbetslöshet och kostnader för ökad ohälsa. breder fusk och social dumpning ut sig på arbetsmarknaden. Krav från EU och medvetna politiska beslut har försvagat löntagarnas ställning. Villkoren på arbetsmarknaden har påverkats kraftigt av exempelvis förändrade regler för F-skattsedlar, avregleringen av arbetskraftsinvandringen och regler för utstationering av arbetstagare mellan EU-länder. Detta medför en rad negativa samhällsekonomiska konsekvenser. Staten går miste om skatteintäkter som både de individer som anlitas av oseriösa företag och löntagarkollektivet som helhet drabbas av dumpning av löner och arbetsvillkor. I ett antal särskilt utsatta branscher, som åkeri- och byggbranschen, har konkurrens med låga löner och dåliga arbetsvillkor kommit att hota överlevnaden för inhemska företag som följer lagar och kollektivavtal. I förlängningen riskerar den här utvecklingen att leda till stagnation i näringslivet, då konkurrens genom teknisk utveckling och rationalisering ersätts av jakt på billig arbetskraft. 4.4.4Investeringarnas betydelse för arbetslösheten I en rapport från , Teknikföretagen och Unionen22 analyseras bl.a. investeringarna inom industrin. I samband med finanskrisen sjönk investeringarna på bred front i den svenska ekonomin. Inom industrin hade emellertid investeringarna legat på historiskt låga nivåer innan finanskrisen. Rapportförfattarna konstaterar att de låga investeringarna har sänkt potentiella produktionsnivå vid fullt kapacitetsutnyttjande. De noterar vidare att detta kommer att påverka tillväxt och sysselsättning negativt om inte investeringsvolymerna ökar kraftigt framöver. På det akademiska området har sambandet mellan investeringar och arbetslöshet studerats i en rad olika uppsatser. En av de mer inflytelserika är Stockhammer och Klär (2010)23 som undersökte kapitalstockens och AMI:s (arbetsmarknadens institutioner) betydelse för arbetslösheten med hjälp av en panelanalys av 20 länder. I studien finner de ett starkt negativt medelfristigt samband mellan kapitalstockens tillväxt och arbetslöshetsnivån, dvs. högre investeringar resulterade i lägre arbetslöshet. De fann också ett starkt positivt samband mellan realränta och arbetslöshet.24 Effekterna av arbetsmarknadens institutioner var däremot i de flesta fall små och icke-robusta. Det starka sambandet mellan kapitalstocken och arbetslösheten bestod även när de kontrollerade för effekter av förändringar i realräntan. I diagram 10 visas sambandet mellan kapitalstockens tillväxt25 och arbetslösheten i för perioden –2012. Flera intressanta iakttagelser kan göras. För det första finns det ett negativt samband mellan kapitalstocken och arbetslösheten för hela perioden –2012. För det andra kan vi konstatera att varaktig låg arbetslöshet (perioden –1991, nedre högra fältet i diagrammet) endast föreligger då tillväxten i kapitalstocken ligger mellan . En liknande iakttagelse kan göras om man relaterar arbetslöshetens utveckling med utvecklingen av investeringarna som andel av BNP (se diagram 11 nedan). Perioden med låg arbetslöshet sammanfaller i princip med att investeringarna som andel av BNP överstiger 20–(nedre högra fältet). Som vi har konstaterat, och som är väl bekant, bröts perioden med låg arbetslöshet av 1990-talskrisen. Den ekonomiska krisen i början hade sina speciella orsaker som det här inte finns utrymme att närmare analysera. Men det vi kan konstatera är att arbetslösheten aldrig varit i närheten av de låga nivåer som förelåg innan 1990-talskrisen, och att detta löper samman med att investeringarna inte återgått till de nivåer som var för handen innan krisen (oavsett om dessa mäts som tillväxten av kapitalstocken eller som fasta bruttoinvesteringar som andel av BNP). För det tredje kan vi konstatera att sambandet mellan investeringarna och arbetslösheten gäller för såväl perioden med låg arbetslöshet 1961–1991 (nedre högra fälten i diagrammen) som för perioden med hög arbetslöshet 1992–2012 (övre högra fälten i diagrammen). Vi kan också konstatera att sambandet tycks vara starkare under den senare delen av perioden, dvs. –2012 då arbetslösheten är hög och investeringarna låga. Diagram 10 Arbetslöshet och kapitalstockens tillväxt, 1961–2012 Källa: och Ameco.26 Diagram 11 Arbetslöshet och investeringar som andel av BNP, 1961–2012 Källa: och Ameco.27 Det starka sambandet mellan investeringarna och arbetslösheten i kan ses som ett uttryck för den aggregerade efterfrågans betydelse för arbetslösheten. Den minskade investeringstakten sammanfaller med en tidsperiod då den ekonomiska politiken har prioriterat inflationsbekämpning framför att hålla uppe efterfrågan och bekämpa arbetslösheten. föreslår ändrade mål för finans- och penningpolitiken, bl.a. i syfte att öka efterfrågan och därmed få upp investeringsvolymerna. Därtill lägger vi en rad konkreta förslag på ökade offentliga investeringar, samt föreslår att staten ska ändra i budgetlagen så att lånefinansiering utgör huvudprincip och att staten därmed i större utsträckning ska kunna fördela investeringskostnaderna över investeringens livslängd. 4.5Regeringens utförsäljningar av gemensamt ägda bolag Regeringen har haft tydliga ambitioner under sin regeringstid att sälja ut gemensamt ägda bolag. Framför allt har ideologiska skäl anförts som motiv till detta. Ofta har de affärer som genomförts varit ekonomiskt dåliga och har inneburit att samhällsnyttiga funktioner slagits sönder. Men framför allt är den förda politiken allvarlig ur ett demokratiperspektiv. Utförsäljningarna är mer eller mindre oåterkalleliga. För när egendomen väl har sålts ut är det mycket svårt att köpa tillbaka den. Det som tar flera decennier för det offentliga att bygga upp kan säljas ut på bara . som haft borgerligt styre har nio statliga bolag sålts helt eller till delar. har kunnat räddas från försäljning genom ett majoritetsbeslut i . För en del av de försäljningar som gjorts har regeringen haft stöd av övriga delar av oppositionen. Det gäller t.ex. Nordea. Det finns tydliga mönster i regeringens utförsäljningar. De har ofta skett till orimliga underpriser, t.ex. gällande Apoteken, och Nordea. I fråga om Apoteken köptes delar av detta av bolag ägt av som sålde vidare med en förtjänst som beräknats vara högre än vad de betalade. Det finns nu också pengar avsatta i regeringens budget för att ägarna av de privata apoteksbolagen ska kunna få betalt för att behålla apoteken på landsbygden. Regeringen har t.o.m. beslutat att låna ut pengar till köparna av eftersom de inte hade råd att köpa bolaget. Något annat som går igen är att köparna av de statliga bolagen ofta är riskkapitalbolag registrerade i skatteparadis, dvs. de avser inte ens att betala skatt på sina vinster här. Så var fallet vid försäljningen av Apoteken, och . vill i stället öka det gemensamma ägandet för att bättre kunna styra samhällsutvecklingen. Vi har gemensamt byggt upp tillgångar i form av statliga bolag för att kunna styra delar av samhällsutvecklingen genom dem men också för att kunna inbringa mer pengar till det gemensamma för en bättre välfärd. Att öka det gemensamma ägandet är viktigt inte minst ur ett demokratiperspektiv. anser att den gemensamma äganderätten behöver förstärkas och vi vill därför införa ett grundlagsskydd för det som ägs gemensamt. Vi föreslår att det för beslut om att sälja ut gemensamt ägd egendom krävs tre femtedelars majoritet, alternativt två likalydande beslut med mellanliggande val så att väljarna får möjlighet att avgöra. Något av dessa villkor måste vara uppfyllt. Detta skydd ska föras in i grundlagen och gälla på såväl statlig som landstings- och kommunnivå. Genom att skyddet förs in i grundlagen kan det inte upphävas med ett enkelt majoritetsbeslut. Vad som ovan anförts om grundslagsskydd för gemensamt ägd egendom bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.6Nedskärningar och privatiseringar i välfärden Den kommunfinansierade sysselsättningen har utvecklats mycket svagt under den nuvarande regeringens styre. Enligt ökade den kommunfinansierade sysselsättningen med endast 6 000 personer mellan 2006–2013.28, 29Denna utveckling kan jämföras med den föregående , 1999–2006, då sysselsättningen ökade med 63 000 personer (se diagram 12 nedan). Den svaga sysselsättningsutvecklingen under framför allt regeringens första mandatperiod är inte helt enkel att förklara eftersom den kommunala konsumtionen utvecklades tämligen starkt under dessa år. Diagram 12 Kommunfinansierad sysselsättning, 1993–2013 Diagram 13 konsumtion och demografi, 2014–201830 Källa: VP14 och SKL. En förklaring till den svaga sysselsättningsutvecklingen kan vara den ökande andelen privata utförare inom vård, skola och omsorg, dvs. att en allt större andel av skattepengarna går till privata vinster och diverse s.k. overhead-kostnader. () publikation Finansiärer och utförare inom vård, skola och omsorg 2011 innehåller uppgifter om avkastning m.m. inom välfärdssektorn. Kompletterande material som SCB tagit fram på uppdrag visar att privata utförare inom branscherna hälso- och sjukvård, utbildning och omsorg hade ett sammanlagt rörelseresultat efter avskrivningar på . Det rörelseresultat som genererats av skattemedel uppgick uppskattningsvis till 9,2 miljarder kronor.31 Detta motsvarar lön och sociala avgifter för t.ex. 23 000 undersköterskor.32 I sammanhanget är det också värt att notera att lönsamheten för de privata företagen inom välfärdssektorn är extremt hög. Enligt SCB låg avkastningen på det egna kapitalet för dessa företag på , vilket kan jämföras med avkastningen inom hela tjänstesektorn som låg på 19 procent.33 Den höga avkastningen i de privata välfärdsbolagen är anmärkningsvärd. Etablerad ekonomisk teori förklarar i allmänhet hög avkastning med hög risk. Men verksamheten i de skattefinansierade välfärdsbolagen kan knappast beskrivas som särskilt riskabel, då deras intäkter är garanterade via medel från det offentliga. Deras enda sätt att tjäna pengar är att pressa kostnaderna, vilket de gör via lägre bemanning, sämre arbetsvillkor, lägre utbildningsnivå, bortsortering av kostsamma patienter eller elever. De kostnader som följer av den demografiska utvecklingen ökar nu snabbt i kommunerna. ökade dessa med i genomsnitt . För perioden –2018 beräknas de öka till i genomsnitt per år.34 Som framgår av diagram 21 ovan kommer den kommunala konsumtionen i regeringens budget för flera av åren inte ens att täcka upp för de kostnadsökningar som följer av den demografiska utvecklingen. bedömer att kommunerna skulle behöva tillföras hela för att bibehålla det offentliga åtagandet nivå.35 Urholkningen av den gemensamt finansierade omsorgen slår undan ett av de viktigaste fundamenten för kvinnors möjlighet till egen försörjning och ekonomiskt oberoende. När tillgången till omsorgstjänster av hög kvalitet minskar, ökar behovet av oavlönat omsorgsarbete. Och det är oomtvistat att det framför allt är kvinnor som går ner i arbetstid eller tvingas avstå helt från förvärvsarbete för att i stället ta hand om barn och äldre anhöriga. Genom privatiseringarna av vård, skola och omsorg ersätts själva grundidén med medborgarnas rätt till välfärd efter behov med det privata näringslivets jakt på mesta möjliga vinst. Det leder till ökad segregering i skolan, att relativt friska men lönsamma patienter prioriteras framför dem med störst behov och till en ovärdig jakt på kostnader för människors värdighet och välmående inom omsorgen. motsätter sig denna utveckling. Vi anser att alla skattemedel till vård, skola och omsorg ska användas till personal och verksamhet, och att dessa välfärdstjänster därför inte ska få drivas av vinstdrivande företag. I de föregående avsnitten har vi kunnat konstatera att regeringens ekonomiska politik för fler jobb inte har minskat arbetslösheten eller ökat sysselsättningsgraden. Däremot har den förda politiken resulterat i en kraftig ökning av den ekonomiska ojämlikheten. Den rikaste tiondelen av befolkningen har ökat sin årliga disponibla inkomst med , vilket kan jämföras med den fattigaste tiondelen som ökar sina inkomster med endast (se diagram 14). Det är t.o.m. så att den tiondel av befolkningen med de högsta inkomsterna har ökat sin årliga disponibla inkomst med mer än vad de av befolkningen med lägst inkomster har fått tillsammans. De ökade klyftorna avspeglas också i en dramatisk ökning av den s.k. relativa fattigdomen. Med relativa fattigdomen avses här inkomster som understiger av medianinkomsten. har andelen personer under denna gräns ökat med drygt 40 procent.36 Den relativa fattigdomen har ökat fem gånger så mycket –2012 som –2006 (se diagram 15 nedan).37 Även i ett internationellt perspektiv har ojämlikheten ökat mycket i . Faktum är att är det land inom där den relativa fattigdomen ökat klart mest.38 har gått från att vara det mest jämlika samhället (1995) till en 14:e plats i jämlikhetsligan (2010).39 Ett annat mått på ekonomisk jämlikhet är den s.k. Gini-koefficienten. Detta är ett vanligt mått som brukar användas som sammanfattning för hela inkomstfördelningen. Ju lägre värde desto jämnare är inkomstfördelningen.40 Gini-koefficienten kan beräknas inklusive och exklusive kapitalinkomster. Gini-koefficienten har ökat trendmässigt i . ökade Gini-koefficienten, exklusive kapitalinkomster, med 9,3 procent.41 , 2000–2006, ökade Gini-koefficienten . Diagram 14 Förändring av årlig disponibel inkomst i tkr mellan 2006–2012, per decil.42 Källa: SCB (HEK). Diagram 15 Relativ fattigdom, 2000–2012, % av befolkningen. Källa: SCB (HEK). Den direkta effekten av regeringens nedmontering av försäkringssystemen samt besparingarna och privatiseringarna av välfärden är att många individer drabbas mycket hårt, såväl ekonomiskt som socialt. Men politiken har även andra, mer långsiktiga, effekter som är till men för den samhällsekonomiska utvecklingen. har i ett antal studier visat på ett positivt samband mellan social rörlighet och ekonomisk jämlikhet.43 Social rörlighet leder i sin tur till en mer dynamisk och bättre fungerande arbetsmarknad. Till detta kan läggas att IMF i en nyligen publicerad rapport påvisat ett positivt samband mellan tillväxt och ekonomisk jämlikhet.44 har varit ett relativt jämlikt land. Men regeringens politik innebär att klyftorna nu växer snabbt. Om denna trend fortsätter är risken påtaglig att den sociala rörligheten kommer att minska, vilket i sin tur riskerar att leda till en sämre fungerande arbetsmarknad. Den ökande ojämlikheten tenderar också att minska samhörigheten och tilliten bland medborgarna, vilket leder till ökade sociala problem och till att förtroendet för samhälleliga institutioner undergrävs. leder de ökade klyftorna till nya sociala, idémässiga och ekonomiska strukturer som undergräver medborgarnas vilja och förmåga att agera solidariskt. 4.8Ökade inkomstskillnader mellan män och kvinnor I jämställdhetsbilagan till budgetpropositionen 2014 konstaterar regeringen, precis , att kvinnor förvärvsarbetar i mindre utsträckning än män och har lägre lön än män, att kvinnor tar ansvar för den största delen obetalt hemarbete och att ensamstående kvinnor med barn har de lägsta inkomsterna. Trots en verklighetsbeskrivning som i stort delar gör regeringen inget för att angripa orsakerna till denna ojämlikhet. Regeringen hänvisar till teoretiska långtidseffekter av jobbskatteavdraget, RUT-bidraget och jämställdhetsbonusen som vägar till ökad ekonomisk jämställdhet. Regeringen menar dessutom att försämringarna i sjukförsäkringen och begränsningen av deltidsersättningen från a-kassan leder till ökad jämställdhet, eftersom de stärker incitamenten att arbeta. Det är ett resonemang som utgår från en gravt förenklad bild av vad som är orsaken till kvinnors lägre sysselsättningsgrad och högre frånvaro från arbetsmarknaden. I själva verket har det mesta av jobbskatteavdraget gått till män, RUT-bidraget används i huvudsak av de mest högavlönade på bekostnad av exempelvis barnomsorg och hemtjänst och jämställdhetsbonusen har inte haft någon mätbar effekt på mäns föräldraledighet. Det är ett faktum att majoriteten av dem som utförsäkrats ur sjukförsäkringen och som förlorat på skärpta villkor för deltidsarbetande i a-kassan är kvinnor. Det är ganska svårsmält att regeringen anser det vara en jämställdhetsvinst. Därtill har regeringen låtit redan ekonomiskt utsatta grupper som ensamstående föräldrar och garantipensionärer, av vilka en majoritet är kvinnor, halka efter ekonomiskt. Den förda politiken har resulterat i en dramatisk ökning av de ekonomiska skillnaderna mellan män och kvinnor. Skillnaden i årlig nettoinkomst beräknas öka med och uppgår numera till ca 66 000 kronor45. Per månad har skillnaden i nettoinkomst ökat med . De ökade skillnaderna avspeglas också i att andelen ensamstående kvinnor med barn som ligger under den relativa fattigdomsgränsen har ökat med mellan 2006 och 2012.46 Diagram 16 Relativ fattigdom, 2002–2012, ensamstående kvinnor med barn47 Källa: SCB (HEK). Diagram 17 Inkomstgap, män och kvinnor, 2006–201448 Källa: , Dnr 2014:536. Ett sätt att analysera regeringens välfärdsambitioner är att studera hur nivån på statsbudgetens utgiftstak har utvecklats. Utgiftstaken anger en övre gräns för hur stora statsbudgetens utgifter får vara och kan därför ses som ett uttryck för regeringens välfärdsambitioner. Utgiftstakens nivå kan med fördel relateras till utvecklingen av potentiell BNP. Med potentiell BNP avses den produktionsnivå som kan upprätthållas vid normalt resursutnyttjande. Genom att relatera utgiftstaken till potentiell BNP i stället för till faktisk BNP rensas BNP för konjunktureffekter. I diagram 18 nedan visas hur utgiftstaken, justerat för tekniska förändringar, har utvecklats och beräknas att utvecklas i förhållande till potentiell BNP . låg utgiftstaken på en relativt stabil nivå i förhållande till potentiell BNP. Sedan den borgerliga regeringens tillträde har de däremot fallit snabbt. beräknas utgiftstaket som andel av potentiell BNP till . Motsvarande siffra vid regeringsskiftet var . Om utgiftstaket hade legat nivå hade detta möjliggjort utgiftsökningar på . En sådan förändring av statens åtagande måste betraktas som ett stort systemskifte. Diagram 18 Utgiftstak, 2002–2016,av potentiell BNP Diagram 19 Transfereringar till hushåll, 2002–2016, % av potentiell BNP Källa: BP14, VP08 och . Systemskiftet har möjliggjorts framför allt genom en urholkning av transfereringarna till hushållen. Detta har gjorts dels genom aktiva försämringar, främst inom arbetslöshets- och sjukförsäkringen, dels på grund av att regeringen inte låtit försäkringarna och bidragen öka i takt med pris- och löneutvecklingen. Resultaten blir att värdet på transfereringarna successivt urholkas i takt med att priserna och lönerna stiger (se diagram 19 ovan). Regeringen har använt besparingarna till stora skattesänkningar. har regeringen sänkt skatterna med ca . Regeringen har låtit påskina att skattesänkningarna inte urholkar de offentliga finanserna, utan tvärtom stärker dem på lång sikt på grund av påstådda positiva effekter på sysselsättningen. Detta har alltid varit en medveten falsk argumentation. I regeringens egna budgetpropositioner har man nämligen kunnat läsa att självfinansieringsgraden för den åtgärd som enligt regeringen har störst positiva effekter på sysselsättningen, det s.k. jobbskatteavdraget, bedöms till . Det innebär att de nuvarande jobbskatteavdragen, som ligger på sammanlagt , försvagar de offentliga finanserna med . har också låtit analysera hur den offentliga sektorns reala skatteinkomster per capita utvecklats .