ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · H2022630 · 2014-11-10 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa en utmanarrätt i kommuner. finns problem inom offentlig sektor där många verksamheter inte fungerar, t.ex. att kostnaderna är för höga i förhållande till resultatet. Att introducera en fungerande konkurrens mellan olika verksamheter i olika driftsformer skulle underlätta förutsättningarna som behövs för bättre resultat inom den offentliga välfärden. Det bör därför finnas en tydlig utmaningsrätt för privata och kooperativa företag som vill driva verksamhet inom exempelvis hälso- och sjukvården och omsorgen. Det är viktigt att det blir fler olika utförare, vilket leder till kortare köer, bättre kvalitet och mer vård och omsorg för pengarna genom konkurrens. Ett av redskapen för att släppa in fler fristående alternativ inom offentlig verksamhet, samt uppnå ett bättre bruk av skattebetalarnas pengar, är lagen om offentlig upphandling (). Lagen om offentlig upphandling är dock inte helt anpassad till hälso- och sjukvårds- eller omsorgsverksamhet. Dels bortser den från att patienter/brukare ofta är måna om att bygga en relation med vård- eller omsorgsgivare , vilket inte stämmer överens med lagens rekommendationer om relativt korta avtalstider. Dels är den utformad så att landstingen och kommunerna kan välja drift i egen regi och då är lagen inte tillämplig. Lagen måste därför anpassas till hälso- och sjukvårdens och omsorgsverksamhetens förutsättningar och ges ett förståeligt regelverk. Vi anser att det behövs en ändring så att alla kommuner och landsting börjar arbeta med att införa utmanarrätten på olika verksamheter. Enligt Kommuner och Landsting (SKL) så är det enbart 40 kommuner som tillämpar utmaningsrätten av 290 kommuner. Det betyder att alltför få företagare kan utmana en eller landstingsverksamhet och önska en upphandlingsprocess. Detta är nödvändigt för att förändra och förbättra inte minst vården och omsorgen. Men är det frivilligt och vi ser att det måste bli möjligt med utmaningsrätt i alla kommuner, vilket kräver att det bör bli en skyldighet för kommuner och landsting/regioner att införa detta. Finn (M)
mot · H2022633 · 2014-11-10 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en ändring av reglerna om skyldighet att granska och hantera aktiebolags årsredovisningar. har som central myndighet bland annat en skyldighet att samla in, granska och offentliggöra årsredovisningar för alla aktiebolag i . Detta uppdrag fullföljer också, och när granskningen är genomförd enligt dagens regelverk så blir den offentlig bland annat genom att säljer informationen vidare till kreditupplysningsföretag. Problemet är att den granskning som genomför av årsredovisningen siktar in sig på att just redovisningen är korrekt uppställd, inte om det finns en korrekt verklighetsbeskrivning bakom de siffror som anges. Detta har visat sig vara en brist som kriminella, inte sällan organiserad brottslighet, kan utnyttja för att på ett bedrägligt sätt stjäla pengar av andra. Brottslingarna köper upp aktiebolag med låg kreditvärdighet på grund av dålig ekonomi, och sedan frisseras siffrorna i en kommande årsredovisning som granskas av . Genom att granskningen inte går på djupet av vad de nya siffrorna står för, framstår det tidigare kanske närmast konkursmässiga bolaget som brottslingarna övertagit för en billig penning som plötsligt mycket solitt och med högsta kreditvärdighet. Med sådan information som sedan blir offentligt legitimerad efter ytliga granskning av bolagets årsredovisning, kan de nya bolagsägarna med nu en skenbart välfungerande ekonomi börja ta upp en lång rad krediter från olika håll. Dessa många kreditgivare, som haft formella granskningsrapport som underlag för att våga bevilja krediterna, får i löpande takt se sina fakturor förfalla utan betalning och det är först när kronofogden kan se en systematisk ansamling av återkrav för ett sådant blufföretag som man kan slå larm från myndigheterna. Men då är det . Ofta mycket stora summor pengar har redan kunnat kapas från en lång rad olika gäldenärer och förflyttats av brottslingarna utanför möjligheten för rättsväsendet att säkra dessa tillgångar. När lagen till slut hinner ifatt bluffmakarna så står där en ensam firmatecknare som är en så kallad målvakt, som inte ens med till buds stående lagliga medel kan tvingas avhjälpa kreditgivarnas rätt att återfå några pengar då denna målvakts funktion är att vara just medellös och utan möjligheter att i praktiken genom utmätning och vanlig konkursförvaltning kunna ersätta uppkomna skulder. Ett rimligt enkelt sätt att komma tillrätta med detta storskaliga bedrägeri av organiserad brottslighet vore att ändra skyldigheter när det gäller granskning av svenska bolags årsredovisningar. En sådan ändring skulle ta fasta på om inte på samma sätt som så kallade kvalitetsrevisioner bör sträva att se bortom enbart siffrorna och också göra en kvalitativ analys av vad siffrorna verkligen beskriver för typ av verksamhet. Detta krav blir ännu mera tydligt när man som också säljer sina resultat av årsredovisningsgranskningens utfall till kreditupplysningsföretag, som i sin tur inte heller tar någon annan ställning till kreditvärdighet än den som slutsatser medger. Vi vill mot bakgrund av ovanstående att ger regeringen detta tillkänna. Finn (M)
mot · H2022635 · 2014-11-10 00:00:00 — Formaliserat informationsutbyte mellan konsument och hantverkare tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skapa ett formaliserat informationsutbyte mellan konsument och hantverkare. Erfarenheter från konsumentvägledare gör gällande att klagomål på hantverkstjänster utgör det enskilt största missnöjet i konsumentleden beträffande pris och kvalitet. Detta är knappast förvånande, då kunskapen om olika hantverkares eget yrkeskunnande, olika branschers praxis och hur praktiska lösningar för dagen bör se ut svårligen kan bemästras av den enskilde konsumenten i gemen. Lägger man därtill att hantverkstjänster, till skillnad från mycket annan konsumtion, alltför sällan inkluderar skriftliga avtal som bland annat reglerar detaljer i omfattningen av den sökta tjänsten, hur mycket tid denna kan förväntas ta i anspråk, materialkostnader m.m., så blir förväntningarna mellan konsument och hantverkare lätt helt olika på det uppdrag som gemensamt ska genomföras. Ur detta kommer sedan det missnöje som troligen hade kunnat stävjas om kontakt- och informationsutbytet innan tjänsten utfördes hade formaliserats bättre mellan uppdragsgivande kund och utförande hantverkare. har påtalat denna problematik för regeringen med stöd av ett antal utredningar man genomfört. Dessa bekräftar att marknaden för hantverkstjänster är en av de mest problematiska för att skapa konflikt mellan kund och utförare. Marknaden är således i behov av en översyn för att möjligen kunna regleras på ett tydligare sätt så att både konsument och hantverkare bättre förstår varandra och att onödiga konfliktsituationer och tvister på så sätt kan undvikas i görligaste mån, utan att onödig administration påförs entreprenören. Bland de förslag som kan övervägas är ett krav på en samverkan mellan konsumentföreträdare, hantverksföreträdare och berörda myndigheter som kan mynna ut i att det utformas en gemensam standard för hur olika typfall av vanliga hantverkstjänster förankras med informationsutbyte innan, under och efter ett sådant arbete blivit utfört. En mera formaliserad process av informationsutbyte mellan konsument och hantverkare borde kunna förbättra funktionssättet för denna för vanliga människor så viktiga marknad i det dagliga livet. Vi vill med denna motion att ger regeringen detta tillkänna. Finn (M)
mot · H2022636 · 2014-11-10 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att aktivt ska bidra till att FN:s millenniemål uppfylls. generalsekreterare presenterade så sent som under mitten av en rapport om hur arbetet med de så kallade millenniemålen, som antogs , har utvecklats och huruvida de kommer att kunna infrias som planerat . De åtta millenniemålen innebär att: 1) halvera jordens fattigdom och hunger, 2) se till att alla barn får gå i grundskola, 3) öka jämställdheten mellan kvinnor och män, 4) minska barnadödligheten, 5) förbättra mödrahälsan, 6) stoppa spridningen av hiv och aids, 7) säkra en hållbar utveckling och 8) öka samarbetet kring bistånd och handel. Rapporten visar enligt FN:s generalsekreterare att strategin bakom millenniemålen varit en framgång och att målen på flera punkter ser ut att kunna lyckas uppnås. Vi är enligt rapporten på väg mot en bättre utvecklad, mindre fattig och orättvis och friskare värld där uppskattningsvis miljoner liv redan har räddats genom att bland annat globala hälsohot och svält radikalt kunnat minskas på jorden. Men särskilt på två punkter ser prognosen för att uppfylla millenniemålen inte ut att lyckas. Det som inte ser ut att lyckas gäller minskningen av mödra- respektive barnadödlighet. Målen innebär att mödra- och barnadödligheten ska ha minskat med tre fjärdedelar respektive två tredjedelar, men man är bara uppe i knappt hälften av denna minskning. Alliansregeringens biståndspolitik hade glädjande ett tydligt fokus på bland annat bekämpning av mödra- och barnadödligheten. Givet de framgångar som FN:s millenniemål tycks skörda på flera punkter, men där mödra- och barnadödligheten tycks sacka efter, kräver vi att den nytillträdda rödgröna regeringen via det svenska biståndet aktivt bidrar till att underlätta möjligheten för att den globala kampen mot mödra- och barnadödlighet stärks ytterligare med sikte . Likaså anser undertecknade att det behövs ett särskilt fokus i svensk biståndspolitik på utbildningsfrågor eftersom det är ytterligare ett av FN:s millenniemål som inte väntas kunna uppfyllas till 2015. Skolan är en viktig nyckel för att kunna göra varaktig skillnad för ett lands utveckling, och även om antalet barn i världen som går i skolan aldrig har varit högre, återstår ännu miljontals barn i världen som inte får denna möjlighet. Här kan svensk kunskap och svenskt bistånd göra skillnad. Med hänvisning till ovanstående anser undertecknade att aktivt ska bidra till att alla FN:s millenniemål uppfylls. Detta måtte ge regeringen tillkänna. Finn (M)
mot · H202264 · 2014-11-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om internationella vägtransporter. Efterlevnaden av gemensamma regler är en förutsättning för ett välfungerande näringsliv. Om ett företag inte följer gemensamma lagar och förordningar uppstår osund konkurrens gentemot övriga aktörer på marknaden. Exempelvis om ett företag tar in varor i utan att betala tull för dessa kan svårligen företag som faktiskt följer reglerna konkurrera på samma villkor. Oskäliga lönevillkor, dålig arbetsmiljö och obefintliga kollektivavtal kan också leda till en negativ konkurrens. För att komma tillrätta med vissa av dessa problem avseende internationella vägtransporter inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) återfinns bl.a. och rådets förordning (EG) nr 1072/2009 av om gemensamma regler för tillträde till den internationella marknaden för godstransporter på väg. För svensk del återfinns reglerna i förordning (1998:786) om internationella vägtransporter inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Av förordningen framgår att ett transportföretag skall inneha ett gemenskapstillstånd för att bedriva verksamhet inom EU. Om föraren i ett transportföretag är medborgare i tredjeland, d.v.s. utanför EU, så skall denna person inneha ett förartillstånd. Syftet med förartillståndet är att säkerställa att personen arbetar under förhållanden som är gemensamt accepterade av samtliga medlemsländer inom EU. Kontinuerlig kontroll skall ske från utfärdande medlemsland att villkoren för tillståndets utfärdande alltjämt är tillfredsställande. Befogenhet att kontrollera förares gemenskaps- samt förartillstånd åligger polisman eller bilinspektör. Polisman eller tulltjänsteman kan om ett fordon framförs i strid mot bestämmelserna i förordningen angående internationella vägtransporter föra fordonet till en uppställningsplats eller om fordonet är registrerat i utlandet medge att det förs ut ur landet. Våra hamnar och andra gränsövergångar trafikeras av internationella vägtransporter. genomför ofta kontroller av lastsäkring, utandningskontroller, transport av farligt gods m.m., men de har ingen möjlighet att gripa in om reglerna kring gemenskaps- och förartillstånd överträdes. Vi bör därför se över möjligheten att ge denna befogenhet.
mot · H2022640 · 2014-11-10 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör utreda om försörjningskravet borde omfatta fler anknytningspersoner än och om undantagen är för omfattande i sin nuvarande utformning. Genom anhöriginvandring till kan familjer återförenas och nyetablerade relationer över nationsgränserna få en chans att blomma. Saknas goda förutsättningar till integration redan vid ankomsten riskerar dock anhöriginvandrare att hamna i utanförskap. Därför infördes det så kallade försörjningskravet för anknytningspersoner i anhöriginvandringen 2010. Lagen innebär i praktiken att den som har beviljats uppehållstillstånd i på grund av skyddsskäl måste kunna försörja sig själv och ha en bostad innan han eller hon kan återförenas med sin partner i . Anknytningspersoner ska helt enkelt ha en ordnad situation för att ge sin partner goda förutsättningar att skapa sig ett gott liv i . Försörjningskravet ska härigenom stärka drivkrafter för arbete och integration och öka incitamenten att flytta till arbete var i landet det än erbjuds. Försörjningskravet infördes emellertid med omfattande undantag. Barn och deras föräldrar, flyktingar och alternativt skyddsbehövande, EES-medborgare och den som har vistats i med uppehållstillstånd för bosättning undantas samtliga. Statistik från visar att undantagen är så omfattande att försörjningskravet berör endast en mycket liten del av anhöriginvandringen. När en så liten del anhöriginvandringen omfattas av försörjningskravet ger det inte avsedd effekt för jobb och integration. Det är viktigt att familjers möjlighet till återföreningar efter separationer orsakade av krig och förföljelse inte försenas i onödan. Särskilt viktigt är detta för barn. Därför undantas också barnfamiljer i dagens system. En stor del av anhöriginvandringen till består dock inte av barn och föräldrar som återförenas i . Försörjningskravet har kritiserats för att riskera att orsaka onödig oro hos anknytningspersonen över dennes familjemedlemmars liv. Men syftet med anhöriginvandringen är familjeåterförening, inte skydd. För personer på flykt från krig eller förföljelse har vi ett asylsystem, genom vilket kan erbjuda skydd vid behov. Eftersom anhöriginvandrare inte beviljas uppehållstillstånd på grund av skyddsbehov, utan familjeåterförening, är det också rimligt att förvänta sig en mer ordnad flytt till . Där ingår en ordnad situation till vilken han eller hon ska komma. Det naturligt att det är anknytningspersonen i som har det primära ansvaret att ordna till exempel ett gemensamt boende. Vi måste välkomna människor till genom att ge goda förutsättningar till en snabb etablering på arbetsmarknad och i samhällslivet. Ett försörjningskrav som omfattar fler skulle tydliggöra att det också är anknytningspersonens ansvar att bereda sin anhöriga de bästa förutsättningar. Ett syfte med lagstiftningen om försörjningskrav har varit att främja integration. Då indikationer finns på att lagstiftningen inte haft avsedd effekt menar vi att regeringen bör utreda om försörjningskravet borde omfatta fler anknytningspersoner än och om undantagen är för omfattande i sin nuvarande utformning.
mot · H2022646 · 2014-11-10 00:00:00 — En ny strategi mot hemlöshet tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över behovet av en ny strategi mot hemlöshet. Sedan den förra regeringens strategi mot hemlöshet löpte ut har det inte tagits fram en ny nationell handlingsplan. Regeringens ambition var att bekämpa hemlösheten och tog därför fram en strategi med ökat samarbete för att motverka hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden. har det hänt väldigt mycket och enligt senaste nationella kartläggning saknar 34 000 personer egen bostad och är hemlösa. Mätningen visar att jämfört med har de akut hemlösa, uteliggarna, blivit färre. Men i stället har nya grupper utan bostad tillkommit, en utveckling som håller i sig. delar in begreppet hemlöshet i fyra kategorier: Personer som är hänvisade till skyddade boenden eller sover utomhus. Personer som är intagna eller inskrivna på anstalt eller behandlingshem. Personer som har boendelösningar som kommunen har ordnat för att de inte kan ta sig in på den ordinarie bostadsmarknaden. Personer som bor tillfälligt eller kontraktslöst hos olika människor, till exempel bekanta. Den stora ökningen av inrapporterade hemlösa personer gäller främst personer som bor i relativt långsiktiga boendelösningar, som till exempel försökslägenheter, träningslägenheter och bostäder med sociala kontrakt. Även statistik visar att denna typ av boendelösningar har ökat och att blivit en allt större hyresvärd för personer som inte blir godkända på den ordinarie bostadsmarknaden. Ingen människa ska behöva leva i hemlöshet. Ändå är det inte alla kommuner i som kan garantera sina invånare tak över huvudet. Rätten till en egen bostad är en mänsklig rättighet. Att sakna bostad gör det också svårare att få arbete, att bedriva studier och att överhuvudtaget få ordning på sin sociala situation. Bostadsbristen i framför allt storstadsregionerna är alarmerande. Vid sidan av bostadsbristen växer fattigdom med svåra konsekvenser för många människor. Utförsäkring av sjukskrivna, långvarigt behov av försörjningsstöd och svårt att få arbete är några av orsakerna. går det så långt att man förlorar sin bostad för att man inte kan betala för den. Andra orsaker kan vara psykisk sjukdom eller missbruk. Även barn drabbas då familjen vräks, och antalet barn som är inblandade i vräkningar har enligt ökat . Härbärgen med tillfälliga övernattningar är ett skummande på ytan av ett stort problem och aldrig en bra lösning till exempel för barn. Det är möjligheten till egen bostad som måste vara målet. Tryggt boende kan också i en del fall vara det som motiverar till att ta sig ur missbruk och att ta sig ut på arbetsmarknaden. Det är glädjande att samarbetsregeringens budget för innehåller reformer för ett som håller ihop. ska kännetecknas av alla människors lika värde, självförtroende, solidaritet och tron på att framtiden går att förändra. Ett viktigt steg i den andan är att motverka hemlöshet, eftersom det är både en socialpolitisk och en bostadspolitisk angelägenhet. Både individuellt anpassat stöd i boendet och strukturella förändringar behövs för att hemlöshet ska kunna motverkas. Serkan Köse (S) Lawen Redar (S)
mot · H2022647 · 2014-11-10 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skapa ett bostadsstöd som gör det möjligt att subventionera byggandet av hyreslägenheter. byggdes det en miljon lägenheter i . Det var ett välfärdssprång och en jämlikhetsreform som gav många ett anständigt tak över huvudet . Allt i miljonprogrammet var inte bra. En del bostadsområden blev inte lyckliga sådana – det skapades en del dåliga utemiljöer och i hastigheten revs en del hus som sannolikt hade kunnat renoveras till fina boenden. Men man byggde välplanerade funktionella lägenheter för hela folket. Enligt ”–14” bor av befolkningen i kommuner där det är bostadsbrist. Och så har situationen varit . Det innebär också att bostadsbristen kraftigt begränsar människors valfrihet i boendet. Hyresrättens andel av bostadsmarknaden har också minskat drastiskt . har det varit särskilt svårt för ungdomar att få bostäder i storstads- eller utvecklingsregioner i landet. Det är många som tvingas bo kvar hemma hos sina föräldrar, syskon eller vänner i brist på boende. Många bostäder är också väldigt dyra, vilket gör att många unga har svårt att flytta eftersom hyran är mycket hög. Om det nu finns några bostäder att tillgå överhuvudtaget. Det handlar om ungdomar som har fått ett arbete men ej någon egen bostad, och studerande som inte får studentbostad på den ort som de skall studera på. Ungdomarna tvingas att hyra in sig någonstans för att överhuvudtaget få tak över huvudet eller så tvingas de bo på annan ort långt utanför lärosätesorten. Det finns också exempel där ungdomar på grund av att de inte får en bostad tvingas avsluta sina studier eller aldrig påbörja studierna. Vad som saknas är små och billiga bostäder för unga människor som just startat sin bostads- och livskarriär. Denna utveckling som sker kan inte fortsätta. Här har staten ett ansvar gentemot sin nuvarande och kommande befolkning att subventionera byggandet av hyreslägenheter. Det är uppenbart att det behövs en stor satsning från det allmännas sida eftersom marknaden och dess aktörer har misslyckats med att bygga bort bostadsbristen. Ansvaret för detta delas mellan stat och kommun. I det korta perspektivet behövs ett investeringsstöd som riktar sig till både privata och offentliga företag på samma villkor. Ett sådant investeringsstöd snedvrider inte konkurrensen eller utgör ett otillåtet statsstöd och blir därmed ingen fråga för . Det viktiga med ett investeringsstöd, som kan ”kicka igång” produktionen av framförallt prisvärda hyreslägenheter, är att det konstrueras så att det inte driver upp priserna hos leverantörer och byggbolag. Ett sätt kan vara att investeringsstöd förutsätter att samråder med och att investeringsstöd bara lämnas om det finns bindande utfästelser om en maxhyra för det aktuella huset.
mot · H2022648 · 2014-11-10 00:00:00 — Handläggningstider vid överklagande av kommunala planärenden tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att korta handläggningstiderna vid överklagande av kommunala planärenden. Enskildas möjlighet att överklaga kommunala beslut är ett viktigt inslag i demokratin men det skapar även problem för kommunen att planera sin verksamhet på ett bra och effektivt sätt. används överklagandeinstrumentet i allt högre grad för att stoppa tilltänkta förändringar och nyetableringar. Dagens system gynnar ensidigt den enskilde och beaktar inte tillräckligt övriga invånares intressen. Vid ett avslag på en överklagan finns en hänvisning till nästa besvärsinstans, vilket mycket ofta utnyttjas. Processen tar så att förutsättningarna för ärendet ofta hinner förändras. Även utan bärighet i skälet till överklagan kan ett ärende ta innan det slutgiltigt avgörs. Dessa långa handläggningstider medför att kommunernas möjlighet att planera och utvecklas begränsas. För att bättre tillvarata allmänhetens intresse måste handläggningstiderna kortas väsentligt. Ett rimligt slutdatum för ett ärendes hantering bör också kunna anges. Jag anser att möjligheten att överklaga är viktig och ska finnas kvar, men åtgärder måste vidtas för att korta handläggningstiderna så att inte orimligt negativa konsekvenser uppstår för det stora flertalet kommuninvånare.
mot · H2022649 · 2014-11-10 00:00:00 — Mindre barngrupper på fritis tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att anställa fritidshemspersonal. Barngrupperna på fritids har ökat . Alltför länge har fritidshemmen fungerat mer som förvaring än som ett viktigt pedagogiskt redskap. Det är viktigt att öka personaltätheten i skolan och minska barngrupperna inom förskolan, men får inte fritidsverksamheten glömmas bort. Den är en viktig del i skolan. Steget mellan förskola och fritidsverksamhet är mätt i barnets ålder inte stort. Däremot är det ett jättekliv om man ser till verksamhetens utformning. Kraven är också oerhört speciella när det handlar om att ta hand om barn i så olika åldrar som från de minsta sexåringarna till de äldsta tolvåringarna. Verksamheten måste vara flexibel och oerhört differentierad för att passa alla dessa barns olika förutsättningar. Dessutom borde fritidsverksamheten rätt utformad, vara ett oerhört gott komplement för att hjälpa barnen att klara av skolan på bästa sätt. Resurserna bör satsas på ökad personaltäthet så att grupperna kan bli mindre och verksamheten göras pedagogisk.