mot · H2021652 · 2014-11-07 00:00:00 — Politik för teknik som sänker halten koldioxid i atmosfären tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vikten av att minska mängden klimatpåverkande gaser av humant ursprung i atmosfären. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att värna biologisk produktionsförmåga. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda behovet av fortsatt forskning om och utveckling av frågor kring biokolteknik. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda möjliga styrmedel för att stimulera bruket av biokolteknik. Motion med liknande förslag och motivering har tidigare avslagits av . Förhoppningsvis har tiden och förbättringen av den allmänna bildningsnivån påverkat så att fler har förmåga att ta till sig innehållet i motionen . I takt med att allt fler inser problemet med att inte bara minska utsläppen av klimatgaser till atmosfären utan även att utveckla tekniker för långsiktig fastläggning av kolatomer från det ytliga kretsloppet till en långsiktig och för klimatfrågan oproblematisk förvaring, så borde förslagen i motionen bli allt mer attraktiva för fler politiker. Av den anledningen återkommer jag med förslaget trots tidigare motgångar. var koldioxidhalten i det globala lufthavet ca 282 ppm, dvs. av en miljon liter luft utgjorde koldioxid. Genom förbränning av fossila bränslen, som kol, olja och fossilgas, samt genom omfattande skogsavverkningar har vi människor höjt lufthavets koldioxidhalt, så att den uppmättes till 397 ppm. Med nuvarande utsläpp fortsätter halten att stiga med åtminstone 2 ppm . Tyvärr har man uppmätt värden som tyder på att vi redan passerat 400 ppm. Ökningen går tydligen fortare än de uppskattningar jag tog del av . Denna förändring på mer än 100 ppm motsvarar den förändring i atmosfärens koldioxidhalt som kunnat uppmätas i isprover från de fyra senaste istiderna, fast då åt andra hållet. Förenklat kan man alltså säga: ca 180 ppm , ca 280 ppm och 400 ppm under vad då? Man får gå mycket långt tillbaka i jordens historia för att hitta säkra bevis på den sistnämnda nivån. Det är därför det är så oroande. Med allt högre halter av växthusgaser, av vilka koldioxiden är den dominerande, tilltar det vi kallar för växthuseffekt. Utstrålningen av energi från jorden minskar mer än instrålningen, vilket gör att jordens medeltemperatur långsamt stiger. Temperaturförändringen sker emellertid långsammare än förändringen av växthusgaser, vilket innebär att den atmosfär vi redan har på jorden motsvaras av en betydligt högre temperatur än den nuvarande. Detta innebär att även om ökningen av växthusgaser totalt skulle upphöra kommer temperaturen att fortsätta att stiga innan den temperatur uppnås då instrålning och utstrålning av energi åter är i balans. Medeltemperaturen vid jordytan är nu ca högre än den var eller innan människan började använda fossil energi i större omfattning. Redan denna ganska måttliga temperaturhöjning har gett påtagliga effekter, till exempel att havsytan stigit med nära –2003, och att stora delar av som varit täckt av is numera består av öppet vatten. Den förändringen innebär att en mindre del av instrålningen av sol reflekteras av isen tillbaka mot himlen och att en större del av energin från solen absorberas i vattnet. När jag för bara påpekade detta i en debattartikel i tidningen fick jag i princip hela ingenjörskår emot mig; har nog de flesta insett att jag haft rätt hela vägen. Den redan utsläppta mängden växthusgaser innebär att jordens medeltemperatur, som redan påpekats, kommer att fortsätta öka. Ökningen uppskattas under detta århundrade leda till en temperaturhöjning på i förhållande till temperaturen . Det är alltså effekten av redan skedda utsläpp utan hänsyn taget till eventuella ”tipping points” eller indirekta effekter som exempelvis den förändrade albedoeffekten som beskrivits ovan när isytor blir mörka havsytor under en växande del av året. Denna text uppdateras före det att FN:s klimatpanel (IPCC) kommer med sin nya rapport och jag är inte säker på att det är möjligt att justera innehållet utifrån den eventuella nya information som kan komma därifrån. Ta därför inte alla sifferuppgifter i motionen som det senaste. Jag är väl medveten om den problematiken och kommer att i mån av möjlighet före motionsstoppet försöka rätta till detta. Jag vill med detta peka på ett typiskt exempel där en helt fri motionsrätt för oss ledamöter hade varit en fördel. Till den ovan i texten angivna temperaturhöjningen ska sedan läggas effekten av alla de utsläpp av växthusgaser som pågår och som kommer att pågå trots alla ansträngningar att minska utsläppen av klimatpåverkande gaser. FN:s klimatpanel har i sina tidigare prognoser redovisat en vetenskaplig osäkerhet i de bedömningar den gör vilket även ligger till grund för de olika scenarier den presenterar i sina rapporter. Uppföljningar tycks visa på att den verkliga utvecklingen följer det minst önskvärda av alternativen. Nya forskarrön, sedan IPCC:s senaste rapport, antyder att även det värsta alternativet kan vara en underskattning av med vilken hastighet klimatförändringen sker. Förhoppningsvis kommer vi att ha mer kunskap om detta snart. EU har ställt upp målet att medeltemperaturhöjningen måste begränsas till i förhållande till förindustriell tid. Vetenskapliga rådet för klimatfrågor accepterade i sin underlagsrapport till Klimatberedningen, ”Vetenskapligt underlag för klimatpolitiken” (Miljövårdsberedningens rapport 2008:03), ”att EU:s tvågradersmål är en rimlig utgångspunkt för utsläppsminskande åtgärder, men det går inte att utesluta att även lägre temperaturökningar ger allvarliga effekter”. Rådet framhöll ”att för att tvågradersmålet sannolikt ska , behöver koncentrationen stabiliseras på en nivå om ca 400 ppm CO2 ” samt ”att vid en stabilisering på 450 ppm CO2e är det en betydande risk att vi inte klarar tvågradersmålet”. Detta måste betraktas som mycket optimistiska bedömningar och visar hur svårt det är för etablerad vetenskap att hantera ny information. Den av EU etablerade ”försiktighetsprincipen” borde tillämpas på detta område. Man bör därför lägga märke till den reservation som Vetenskapliga rådet gör, nämligen att ”det går inte att utesluta att även lägre temperaturökningar ger allvarliga effekter”. För denna farhåga finns stöd från en växande skara vetenskapsmän. Man varnar: risken är stor att jorden som vi känner den inte tål mer än högst 350 ppm CO2e i lufthavet, en uppfattning som exempelvis står bakom. (Det lilla e:et som har smugit sig in i framställningen på några ställen, för att inte förvränga mina källor, står för en omräkning av alla klimatpåverkande gasers effekt till den påverkan den angivna nivån av enbart CO2 skulle ha. Eftersom de kemiska föreningarna har olika varaktighet i atmosfären och olika ursprung, där exempelvis metanläckage från tidigare frusen mark är en sekundäreffekt och beskrivs som en ”tipping point”, så påverkar självklart mixen av utsläppta klimatgaser bedömningen av hur konsekvenserna kan komma att se ut.) Till detta kan läggas att det genomförda mötet mellan en stor del av världens klimatforskare i antyder att situationen är mycket allvarligare än vi föreställde oss bara . Risken är stor att klimatförändringarna snart kommer att förstärka sig själva och därmed förvärra situationen ytterligare i form av plötsliga, oförutsedda förändringar. I några remissyttranden över Klimatberedningens betänkande har nödvändigheten av att få ned CO2e-halten till högst 350 ppm påpekats. Regeringen torde även utifrån andra källor vara väl medveten om allvaret i frågan men har i proposition 2008/09:162 En sammanhållen klimat- och energipolitik – Klimat valt att bortse från detta. Regeringen borde i sitt förslag till ha satt upp som mål att ”svensk klimatpolitik bör bidra till att koncentrationen av växthusgaser i atmosfären på lång sikt stabiliseras på en nivå om högst 350 miljondelar per volymsenhet koldioxidekvivalenter (ppmv CO2e)”. Självklart innebär även en nivå på 350 ppmv CO2e på lång sikt en annan planet än den människan utvecklats på och anpassats till. Vilka konsekvenser det innebär för människans möjligheter att skapa goda livsbetingelser är naturligtvis omöjligt att ha en säker uppfattning om. har smittspridning, liksom ökad spridning av invasiva arter, på nya sätt blivit en av de frågor man diskuterar bland annat som en konsekvens av det nya klimatet. Den faktiska koncentrationen av den dominerande växthusgasen koldioxid varierar över året men har, som nämndes inledningsvis , som mest tangerat nivån 400 ppm CO2, och ökningstakten ökar dessutom eftersom den klimatpolitik som förs inte innebär att utsläppen av CO2 minskar eller ens stabiliseras på nuvarande nivå. De beslutade åtgärderna, och de som diskuteras, kan i bästa fall innebära att ökningstakten minskar. Den ekonomiska krisen /09 hade viss inverkan på kurvorna men något trendbrott innebar det inte. En rimlig politik för världen och inför klimathotet borde vara att agera betydligt kraftfullare och då inte bara med utsläppsminskning och anpassning, utan även med förebyggande metoder. En kraftfull och tämligen enkel åtgärd är att aktivt plocka kol från atmosfären och i stabil form återföra den till marken. Det finns en metod för detta som kan tillämpas i många former och på bred front. Metoden kallas för biokolmetoden. (sammankopplas biokolmetoden med Terra Preta som egentligen är beteckningen på den jordkvalitet som kan skapas med hjälp av biokolmetoden och inte en beteckning på själva tekniken.) Självklart krävs ett stort antal övriga åtgärder för att vända den utveckling som inledningsvis presenterats här. Biokolmetoden ska bara ses som en komponent i ett paket som måste omfatta ett stort antal åtgärder som inte kan beskrivas i en enskild motion. Biokolmetoden borde dock vara betydligt mer tilltalande än CCS som så många sätter sin förhoppning till. Biokolmetoden ger en minst tusenårig Terra Preta medan farhågorna är stora när det gäller läckage från CCS-lager. Den naturligaste metod vi har tillgång till för att fånga in kol från lufthavet i några större mängder vid den koncentration som råder är den som växterna står för. Genom fotosyntesen tas kol upp från atmosfären som till volym vida överstiger de utsläpp som mänskliga aktiviteter ger. Del av denna koldioxid går dock åter till atmosfären genom djurens betande och nedbrytning av växter. Totalt är dock ett friskt ekosystem en bra metod för deponi av kol som väl kompletterar biokolmetoden. Den snabbt ökande halten av växthusgaser i atmosfären visar dock att naturen inte på egen hand klarar av att hantera det tekniska samhällets belastning. Vi måste därför komplettera ekosystemens förmåga med aktiva system för koldeponering. Genom att låta en del av växtbiomassan pyrolyseras, det vill säga uppvärmas (till ), utan lufttillträde – förkolas – överförs det kol växterna tagit upp till en stabil form som i jord kan vara kvar utan att det återkommer till lufthavet. Dessutom visar det sig att pyrolyserat växtkol (biokol) blandat i jord har mycket gynnsamma effekter på markens mikroorganismer och på jordens egenskaper som sådana. Detta stabila kol, inom vetenskapen kallat för biokol (från engelskan: biochar), ska inte sammanblandas med det organiska kol som också är en mycket viktig jordkomponent men som omsätts inom och därmed måste ersättas. Framställning av växtkol är en metod som har varit känd som konsten att göra upp eld, men den började användas i stor skala först på järnåldern. I dagens läge är det emellertid viktigt att undvika sådana kolningsmetoder som ger utsläpp av organiska föroreningar (metan, tjärämnen, PAH etc.). Lyckligtvis är detta enkelt. Man kan helt enkelt förbränna dessa gaser och få värme och/eller kondensera dem för användning som industriråvaror. Vid kolningen överförs av den ursprungliga biomassan till växtkol. Resten blir tjärämnen och värme. Det betyder att man både kan reducera lufthavets kolhalt och förbättra jordmånen som man nyttjar en stor del av biomassans energiinnehåll. Praktiskt taget all användning av biobränslen skulle kunna kombineras med kolning, för att därmed leverera biokol till förbättring av jordbruksmark och avskilja kol från atmosfären. Även fordonsdrift kan kombineras med kolning. Koldioxidnegativa transporter är alltså ingen utopi. Vad bör då göras? En omfattande biokolanvändning bör komma i gång . klimatpolitik bör införa detta som ett viktigt komplement till utsläppsreduktion. Trots den kunskap som finns i på området, av vilket jag i motionen enbart kunnat förmedla små brottstycken, så finns det självklart som på alla kunskapsområden behov av fördjupningar och utveckling. Mer kunskap om den praktiska användningen av biokol i jordbruket borde upparbetas. Inte minst bör de positiva effekterna vad gäller näringsläckage från som bruk av biokol bör ge upphov till studeras. Att avkastningen per hektar ökar kraftigt är väl känt men bör studeras mer exakt för olika jordar och grödor i . Tekniken för framställning av biokol är enkel men det finns mycket att göra för att optimera tekniken så att integration fullt ut mellan möjliga avsaluprodukter som fordonsgas, värme och biokol kan ske på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt. Även när det gäller systemekologisk forskning finns det luckor vad gäller hur olika ekosystem kan stärkas genom rätt användning av biokol. Det är mycket möjligt att Terra Preta kan byggas upp i områden där avsikten varken är livsmedels- eller skogsproduktion. Hur olika ekosystems förmåga att fastlägga kol ur atmosfären, helt enkelt i vilken grad olika arters fotosyntes eventuellt påverkas av användning av biokol, bör även det studeras. bör mot bakgrund av ovan redovisade kunskaps- och utvecklingsbehov ge regeringen till känna som sin uppfattning att dessa bör tillmötesgås. Förutom att öka vår kunskap på området så menar jag att det finns tillräckligt med kunnande för att politiken ska våga ta steget att utforma styrmedel för att gynna en utveckling där biokol blir en naturlig del i vårt klimatarbete. Därför bör ett system med statsstöd för biokolanvändning snabbutredas och införas. Mest rättvist vore att fastläggning av kol med denna metod kompenseras med en ersättning av samma storlek som utsläpp från fossilt kol beskattas via koldioxidskatten. (Metoden kan liknas vid momssystemets nettoberäkning.) På så sätt skulle ett incitament uppkomma som leder till både en ekonomisk utveckling, en reduktion av klimathotet och en jordbruksmark med lägre behov av insatsvaror och ökad avkasting. Åtgärder mot både den ekonomiska och den ekologiska krisen sammanfaller här således med varandra. För att introducera denna teknik behövs rätt styrmedel. bör därför ge regeringen i uppdrag att skyndsamt utreda och föreslå lämpliga åtgärder. Dessa bör bestå dels av att föreslås besluta att fastläggning av ur atmosfären återvunnet växtkol ska betraktas som en klimatåtgärd, dels att koldioxidskatten utvecklas för att stödja denna teknik. Det sistnämnda skulle exempelvis kunna innebära att koldioxidminskningar ersätts i samma storleksordning som koldioxidutsläpp beskattas. Utredningen bör även titta på behoven av stöd för ombyggnad av befintliga kraftvärmeverk och andra förbränningsanläggningar till pyrolys. Förmodligen finns det även fler styrmedel som kan påskynda en sådan utveckling. bör således ge regeringen till känna som sin uppfattning att ovan redovisade verktyg är mycket intressanta och att en utveckling i den riktning motionen förordar bör stödjas på alla sätt och inte enbart med de medel motionen föreslår. För mer information om biokoltekniken se följande länkar: