mot · H102U12 · 2014-03-26 00:00:00 — Den vänder folk mot sina folkvalda och länder mot sina grannar. Gamla fiender, som blivit vänner, blir fiender på nytt. Detta urholkande av förtroende kan bli mer kostsamt än bristfälliga statsfinanser. En koordinerad penningpolitik och en ökad centralisering av makt mellan länder med olika förutsättningar och målsättningar har således kommit att innebära stora bekymmer. Det svar och den lösning som presenteras i regeringens proposition innebär mer av samma vara, i stället för mindre: EU:s makt och inflytande över medlemsstaternas ekonomiska politik ska öka i så gott som samtliga avseenden. Vi vill särskilt framhäva följande: Artikel 6 i fördraget stipulerar att en medlemsstat ska samordna planeringen av nationella emissioner av offentliga skuldebrev. Det förhåller sig givetvis så att en suverän stat självständigt kan, bör och ska ta beslut om hur, när, var och varför man vill och behöver låna, eller inte låna, medel på marknaden eller från annan part. Artikel 8 i fördraget ger betydande makt till vad avser att pröva om regeln om budgetbalans och den automatiska korrigeringsmekanismen införts på ett riktigt sätt. Här ges också medlemsstaterna möjlighet att agera angivare åt sina grannar och väcka talan vid . äger då att döma och domen är bindande för parten eller parterna, vilka ska vidta de åtgärder som krävs. En icke ringa del av en stats möjlighet att föra och utveckla sin ekonomiska politik vingklipps härigenom för att i stället åläggas en domstol, dvs. en icke folkvald församling bestående av individer med ingen eller ringa lojalitet gentemot det aktuella landet. Den s.k. korrigerande mekanismen, dvs. en mekanism som ska aktiveras per automatik om en stats budget inte uppnår det medelfristiga målet om en budget i balans eller med överskott, är oklar såväl till funktion som till tillvägagångssätt. EMU har även haft regler om budgetbalans och maximala nivåer om statsskuld och budgetunderskott. När dessa började brytas visade det sig dock att de i praktiken inte gällde, emedan det var de större medlemsstaterna som bröt mot dem. Även anför i sitt remissvar att det är oklart hur den korrigerande mekanismen ska fungera rent praktiskt. utgångspunkt är att inte ska ansluta sig till den ekonomiska och monetära unionen. Vår utgångspunkt är tillika att ifrågasätta och vända oss emot felaktiga och dåliga beslut som tas av de nuvarande euromedlemmarna, trots att de inte uppenbart eller på ett direkt sätt påverkar . Denna utgångspunkt kommer som ett resultat av regeringens ovilja att diskutera fram ett formellt och juridiskt undantag för att införa euron som valuta, som man har gjort i och . Så länge är legalt bundet till att avskaffa den svenska kronan till förmån för euron kommer motstånd mot en ytterligare centralisering av makten inom EMU att kvarstå. är starka Europavänner. utgångspunkt är att hela har att vinna på fri handel och frivilligt samarbete. Här ingår att värna den inre marknaden, men här ingår även att bekämpa den tilltagande överstatligheten, den växande federalismen och nedmonteringen av fria nationer. Ett gott samarbete mellan fria nationer ser vi som en förutsättning för fred, och stark federalism menar vi riskerar att hota fredliga relationer mellan länder i . Med hänvisning till detta är det vår mening att ska dra tillbaka sitt stöd för fördraget om stabilitet, samordning och styrning. Regeringen föreslår att ska delta i en kapitalhöjning i Europeiska investeringsbanken. motsätter sig detta och anför att risken, beroende av bankens resultat, utlåningspolitik och finansiella ställning, för svenskt vidkommande blir alltför hög. Det förefaller tillika som en olycklig princip att öka statsskulden för att låna ut medel till tredje part. Skatt på finansiella transaktioner grundinställning är att skattepolitiken är en nationell kompetens. I synnerhet gäller detta den svenska momsbefrielsen avseende mindre, ideella föreningar, som kommissionen vill avhända oss. Detta skulle innebära en kraftigt ökad administration och ökade kostnader för föreningar med ytterst marginella ekonomiska medel och, i praktiken, att vissa föreningar tvingas upplösa sig själva. Det är vår bedömning att regeringen inte driver linjen att försvara våra intressen i denna fråga tillräckligt hårt. Exempelvis bör vi vara beredda att nyttja vår vetorätt i andra sammanhang för att vinna gehör i denna fråga. Frågan om en internationell finanstransaktionsskatt (financial transaction tax, FTT) är relevant ur minst två aspekter. Dels är skattepolitiken en nationell angelägenhet, dels skulle en sådan skatt resultera i kapitalflykt till andra finanscentrum utanför EU och i förlängningen minska hela EU:s BNP. En dylik skatt kan i princip endast införas globalt, eller inte alls. vänder sig således emot den föreslagna skatten. Vi i är även starkt skeptiska till att koordinera vissa punktskatter på EU-nivå. Punktskatter syftar huvudsakligen till att uppnå vissa mål på exempelvis miljö- eller folkhälsoområdet. Dessa mål är en nationell angelägenhet och ska formuleras av riksdag och i förlängningen av det svenska folket. Det innebär även att måste sitta på verktygen för att uppnå dem. Det ovanstående bör ges regeringen till känna. Del 5 – Rättsliga och inrikes frågor menar att regeringen bör utreda och beskriva de negativa effekter som medfört för och övriga medlemsländer. Detta är viktigt då det rör negativa effekter som får anses vara så graverande att varken det nuvarande eller kommissionens arbete kan anses vara annat än ett misslyckande. I och med fulla deltagande i Schengen har resor mellan och andra medlemsstater blivit närmast att betrakta som inrikesresor. Detta betyder att när någon eller några forcerat en svag punkt i Schengens yttre gränser så är han eller hon mer eller mindre fri att resa som han eller hon vill ända fram till . Samarbetet kräver därför ett fullgott gränsskydd längs hela det geografiska området. Schengen utgör ett område som har externa sjögränser och externa landsgränser1. Kommissionen och har dessvärre misslyckats i att upprätthålla ett fullgott gränsskydd, och detta har fått katastrofala följder för liksom många andra medlemsstater. Vår egen regering har erkänt att den organiserade brottsligheten brett ut sig i just till följd av Schengens svaga gränser2. Vi har också fått en kraftig ökning av illegala invandrare. Illegala invandrare bidrar till en svart ekonomi genom svartarbete och utsätter därmed också hederliga medborgare och företag för en orättvis lönekonkurrens. Vi har fått ett sådant stort inflöde av utländskt tiggeri till att situationen inte är jämförbar – numera sitter en tiggare från övriga i nästan vartenda gathörn till följd av den fria rörligheten. Många av de gangsteruppgörelser med skjutvapen som det skrivits om i medierna möjliggörs av just alla illegala vapen som smugglats hit. På uppger man att majoriteten av dessa skjutvapen kommer ifrån länder i utanför EU3. Slutligen är det nog allmänt känt att narkotika som heroin och kokain inte härrör ifrån kokabuskar eller opiumvallmo odlade i . Mycket av den tunga narkotikan i tillverkas i områden som och Sydamerika4 och förs in samma vägar som illegala invandrare och vapen – dvs. där gränsskydd för tillfället är svagast5. Sammanfattningsvis har Schengens uppluckrande av gränser medfört en kraftig ökning av illegala invandrare, organiserad brottslighet, narkotika, vapen och tiggeri och ökade utgifter för staten. Vi Sverigedemokrater anser att regeringen bör utreda och redovisa hur Schengens och EU:s misslyckade gränsskydd drabbat , bl.a. genom de negativa fenomen som räknats upp i motionen. Slutligen anser vi att i sin nuvarande form ska avvecklas eftersom gränsskyddet inte fungerar. Asyl, invandring och viseringsfrågor I regeringens skrivelse betonas värdet av det gemensamma asylsystemet där rådet och antog den omarbetade Dublinförordningen. Det är anmärkningsvärt att regeringen prisar unionens asylsystem som den medvetet gör avsteg från den. Enligt vet man att av de asylanter som når kommer landvägen via ett annat EU-land. Man antar vidare att en stor del av de övriga kommer via flyg inom unionen. Ändå var det 2013 endast av asylärendena som avgjordes i enlighet med Dublinförordningen. Denna förordning är väldigt tydlig med vad som gäller – att asylprövningen ska ske i det unionsland utlänningen först kom till. Mot bakgrund av ovanstående konstaterande begär att regeringen ska efterleva den förordning som vi omfattas av. Skrivelsen nämner även ett antal nya direktiv som direktivet om ett enda ansökningsförfarande för ett kombinerat uppehålls- och arbetstillstånd. Sin vana trogen använder regeringen dessa direktiv som en ursäkt för att ytterligare spä på den oansvariga invandringspolitik som råder. Regeringen väljer medvetet att inte använda sig av direktivet fullt ut med dess undantag och regleringsmöjligheter. vill därför ge regeringen till känna att man bör upphöra med den systematiska misstolkningen av direktiven. EU är något annat än vad det var när en gång blev medlem. ställer sig kritiska till ytterligare utvidgning av unionen samt utförandet av avtal om viseringsfrihet mellan unionen och länder utanför som inte uppfyller nödvändiga krav, detta då vi ser riskerna med en allt sämre kontroll av ländernas egna gränskontroller. bör därför verka för att stoppa vidare viseringsavtal med länder som inte enligt oss uppfyller nödvändiga krav bl.a. vad gäller problem med organiserad brottslighet och ekonomisk standard i landet. Del 7 – Konkurrenskraftsfrågor Horisont 2020 är ett mycket stort och omfattande program som syftar till en gemensam utbildningspolitik för . Programmet ska styra utbildningsväsendet på ett mycket omfattande sätt och berör sådana saker som skolelever som kommer efter i sin utbildning samt åtgärder mot att vissa elever hoppar av gymnasiet. Vissa delar av Horisont 2020 ska också vara öppet för tredjeländer, som alltså ska få ta del av EU-avgiften. Generellt ska EU:s forskningsmedel stanna inom EU, med undantag för viss finansiering av briljanta gästforskare. Hela ska satsas på sociala utmaningar, och hela programmet är budgeterat till , vilket är en enorm kostnad. Horisont 2020 innehåller många bra reformer och förslag, men en del av dessa genomförs bäst på nationell nivå. Kostnaderna som är beräknade för detta stora program är enligt direkt oacceptabla. vill att satsningar enbart ska göras på excellens, dvs. på de främsta forskningscentrumen, för att få bästa möjliga resultat för avsatta medel. Inledningsvis kan man konstatera att benämningen sammanhållningspolitik onekligen leder tankarna till att om de rikare länderna i EU inte betalade ohemula mängder pengar till de fattigare delarna skulle EU inte hålla samman längre, utan splittras. , som kraftigt vill öka kraven vad gäller EU:s utvidgningspolitik (se avsnittet om utvidgningsprocessen), menar att ett mycket större ansvar måste läggas på länderna själva vad gäller att nå upp till nödvändiga krav. EU har med betydande summor pengar försökt hålla samman ett i huvudsak tyskt experiment under över . anser att regeringen bör motverka varje försök att använda svenska skattemedel för att finansiera biståndsprojekt i andra EU-länder inom ramen för sammanhållningspolitiken. Vidare bör inget medlemsland få tillgång till innan landet i fråga kan visa att det inte förekommer korruption eller felanvändning av EU:s medel. Del 8 – Transport, telekom och energi Utbyggnad av bredbandsinfrastruktur är en viktig åtgärd för att stärka den digitala inre marknaden. Åtgärder för att minska kostnaderna för utbyggnad av höghastighetsnät välkomnas av , men vissa betänkligheter finns eftersom flera av förslagen i förordningen är komplexa och dessa skulle komma att påverka liksom kräva förändringar i ett flertal författningar. Mot ovanstående bakgrund ifrågasätter vi lämpligheten i kommissionens val av regleringsform. En förordning förutses per definition bli direkt tillämplig i medlemsstaterna, och som angetts förefaller kommissionens förslag medföra behov av ett antal förändringar i nationell lagstiftning. Den föreslagna EU-regleringen bör därför ske i direktivform i stället för i form av en förordning. Vi anser vidare att förslagen i förordningen i vissa delar är omfattande och ingripande, främst vad avser markägares rättigheter och skyddet för äganderätten. Kommissionen föreslår att Europeiska järnvägsbyrån (ERA) ska få utökade befogenheter, bl.a. för godkännande av järnvägsfordon samt utfärdande och återkallelse av säkerhetsintyg för järnvägsföretag. Kommissionen vill också konkurrensutsätta tilldelning av järnvägsavtal för inhemsk persontrafik på järnväg. motsätter sig ovanstående med hänvisning till att merparten av järnvägsfordonen endast verkar inom en medlemsstat vars nationella tillsynsmyndigheter fortsatt ska godkänna fordonen. Vi anser även att det är de nationella myndigheternas uppdrag att hantera avtal om allmännyttig järnvägstrafik. Ett genomförande av ett gemensamt europeiskt luftrum bör kräva åtgärder på EU-nivå, men förslagen innebär att viss makt överförs från medlemsstaterna till kommissionen. Kommissionen får därmed utökade befogenheter, främst genom möjligheten att utfärda delegerade akter. De föreslagna förändringarna innebär bl.a. nya bestämmelser för rekrytering av personal till de nationella myndigheterna, att nya samarbetsformer mellan de nationella myndigheterna i form av nätverk ska införas, att kommissionens makt för att utnämna nätverksförvaltare stärks och att kommissionen lättare ska kunna kräva korrigeringsåtgärder i de av medlemsstaterna upprättade prestationsplanerna. Meddelande om en långsiktig infrastrukturvision Utbyggnaden av den europeiska infrastrukturen kommer att resultera i enorma kostnader för marknaden och för medlemsländerna, särskilt . Att säkerställa en nationell energiförsörjning i första hand och sedan och genom bilaterala nationella avtal garantera tillförlitligheten för att inte bli ekonomiskt eller politiskt beroende av utomeuropeisk olja eller gas ser vi som oerhört viktigt. För att ska klara klimatmålen behövs minskad användning av gas, olja och kolkraft. Detta resulterar i ett underskott på miljöproducerad el. Att då investera i dyr decentraliserad infrastruktur för att tillgodose vindkraftssatsningar och avveckla koldioxidsnål kärnkraft ser vi som olyckligt. Del 9 – Jordbruk, fiske och livsmedel Den gemensamma jordbrukspolitiken är ett av de områden där i stort sett all kompetens är överförd till EU. Detta gör att den gemensamma jordbrukspolitiken får karaktären av en icke ändamålsenligt övergripande lösning som är gjord främst för att passa jordbrukare på kontinenten i allmänhet och franska förhållanden i synnerhet. Den gemensamma jordbrukspolitiken innebär inte bara att betalar stora summor till utländska intressen utan även att vi skapar ett importberoende som lamslår vår egen livsmedelsproduktion. Med de långa komplicerade distributionskedjorna så försvinner kontrollmöjligheter och spårningen blir svår. Resultatet i form av hästköttsskandal kom således som ett brev på posten. Vidare förlorar möjligheten att anpassa lagstiftning och stöd till det svårt eftersatta svenska jordbruket. Sedan EU-inträdet har jordbrukssektor minskat kontinuerligt. Det är därför mening att regeringen ska verka för att avskaffa den gemensamma jordbrukspolitiken. motsätter sig större delen av EU:s externa fiskeripolitik. Vi ifrågasätter kostnadseffektiviteten i framför allt fiskeavtalen och ser helst att avtalen inte förlängs när det gäller utvecklingsländerna. Man använder fiskeripolitiken och pengar från den svenska medlemsavgiften, där vi är stora nettobetalare, för att upprätthålla en fiskeflotta, främst i och , som borde ha anpassats till hållbara fiskenivåer vid det här laget. Vi anser även att EU:s fiskeavtal över huvud taget inte går att förena med en hållbar utvecklingspolitik. EU:s fiskeflotta är dåligt kontrollerad och undergräver utvecklingsländernas möjligheter till att utveckla lokalt fiske, möjligheter till arbetstillfällen och att försörja sin egen befolkning med fisk. menar därför att regeringen ska verka för att avskaffa EU:s externa fiskeripolitik. Del 10 – Miljö Klimat- och energipolitiskt ramverk En för central uppfattning är att eventuella bindande mål för att minska utsläppen av växthusgaser inte får äventyra vare sig de enskilda nationernas eller hushållens ekonomi. Det är nödvändigt att åtaganden inom EU i stället kopplas till ansträngningar att komma fram till bindande mål på global nivå. Vi anser det vara av största vikt att konkurrenskraften för såväl den svenska som den europeiska industrin inte försämras i den utsträckningen att koldioxidgenererande produktion flyttas till länder med en mindre ambitiös klimatpolitik (s.k. koldioxidläckage) eller där andra miljöhänsyn, arbetsrätt och mänskliga rättigheter är åsidosatta. Mot bakgrund av att koldioxidutsläppen ökar markant på andra håll i vår omvärld anser vi att det bör göras en djupare konsekvensanalys av att en ambitiös klimatpolitik ensidigt förs i en begränsad del av världen. EU står trots allt bara för av världens utsläpp medan resten av världen ökar utsläppen med motsvarande ett helt EU på mindre än . tycker därmed att regeringen i förhandlingarna för den klimat- och energipolitiska ramen ska verka för att medlemsstaternas åtaganden ska kunna justeras till faktiska internationella avtal som omfattar alla världens stora utsläppare, såsom , , , och . Påfallande ofta så betyder en omställning till s.k. förnybar energi i realiteten höjda utsläpp av klimatgaser. är ett tydligt exempel på detta där kolkraften byggs ut kraftfullt trots världens mest ambitiösa satsningar på sol- och vindkraft. I ljuset av detta är det smått absurt att kärnkraftens betydelse över huvud taget inte finns med i diskussionen. Att kärnkraften, som har de lägsta utsläppen av klimatgaser av alla tillgängliga energislag, i realiteten ställs vid sidan av det som kallas förnybart slår oerhört fel. mening är därför att regeringen ska verka för att kärnkraft ska likställas med s.k. förnybar energi. EU kan mycket väl ta en ledande roll i internationellt samarbete gällande utsläpp av växthusgaser, men att EU ska gå före och ställa markant hårdare krav på medlemsstaternas industri i förhållande till den globala marknaden ser vi som långsiktigt ohållbart. vänder sig således emot att och EU ensidigt beslutar om väsentligt större utsläppsminskningar av klimatgaser än vad som nås i internationella avtal. är på det stora hela inte någon signifikant aktör och även om länder skulle nå nollutsläpp är den reella effekten av de globala utsläppen högst begränsad. vänder sig med anledning av ovanstående emot att regeringen på EU-nivå driver på för ytterligare kostsamma utsläppsminskningar i form av internationella krediter. Dels råder oklarhet i vad en sådan politik får för nettoeffekter. och fokus bör i stället riktas mot energiforskning där målet är att nya energislag ska bli så billiga att de konkurrerar ut fossila bränslen. har angett att vi tycker att markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk ska ingå i medlemsstaternas mål om utsläpp av klimatgaser. Dock ser vi det som märkligt om medlemsstaterna efter förhandlingar endast kan tillgodoräkna sig nya förändringar av markanvändning. Utgångspunkten måste givetvis vara att fastställa nationernas faktiska nettoutsläpp med markanvändning inkluderat och sedan utgå från dessa nya siffror i samtliga beräkningar. Kommissionen har presenterat ett förslag till revidering av förpackningsdirektivet. Syftet med förslaget är att begränsa de negativa effekterna på miljön som användningen av plastkassar orsakar. Vi i ställer oss inte negativa till normgivning som föranstaltar om renare miljö, men åtgärder som förhindrar att plastpåsar skräpar ned och förstör miljön hanteras bäst på nationell nivå, i synnerhet då redan har lagstiftning på området. Det finns förbud mot nedskräpning samt förbud mot deponi. Avfall som genereras i hanteras enligt avfallstrappan där avfallet, om det inte kan materialåtervinnas, ska energiåtervinnas. Det stora flertalet plastpåsar som inte materialåtervinns torde på detta sätt bli omvandlade till el och fjärrvärme. finns, och tillkommer, nya typer av bärkassar som är organiskt nedbrytbara. anser med detta att regeringen bör driva på för att eventuell ytterligare lagstiftning på området formuleras bäst på nationell nivå. Del 11 – Utbildning, ungdom, kultur och idrott Kulturpolitiken bör möjligt återgå till att vara ett område som uteslutande hanteras av de nationella, regionala och lokala parlamenten. Tills detta har blivit verklighet är det av största vikt att regeringen verkar för att den europeiska kulturpolitiken bedrivs med största möjliga respekt för skattebetalarnas pengar, subsidiaritetsprincipen och nationernas kulturella särarter. Tyvärr saknas även respekt från EU:s håll för att detta inte är fallet . Den överstatliga kulturpolitiken används som ett verktyg för att ovanifrån försöka skapa en artificiell europeisk identitet som inte efterfrågas av medborgarna. Program som syftar till bevarandet av kulturell särprägel främjar i stället kulturell utslätning. Programmen prioriterar även rörlighet och dialog över gränserna i stället för kulturen i sig. Således framstår det som om rörligheten och det gränsöverskridande samarbetet är egennyttiga ändamål och inte kulturen. Såvitt specifikt avser programmet Ett för medborgarna kan vi endast konstatera att utgångspunkten för programmet intar en föraktfull inställning till en stor del av EU:s medborgare. Grundbulten i programmet är tanken att om EU informerar medborgarna om EU:s förträfflighet så kan dessa välinformerade individer knappast inta en EU-kritisk hållning. anser att detta är ett tankefel av episka proportioner. Mer information om EU:s institutioner torde närmast leda till ett folkligt upprop om EU:s avskaffande. Men det är ändock föraktfullt att inte ta farhågorna och skepsisen hos en stor del av medlemsstaterna på allvar. anser att regeringen ska verka för att såväl det kreativa försök till skapande av en EU-identitet och Ett för medborgarna formas om så att det verkligen används för att bevara de nationella identiteterna och varje medlemsstats kulturella särart samt att EU:s marknadsföring av sin egen förträfflighet inte används inom gränser. Det faktum att starka krafter inom unionen verkar för att delar av idrottspolitiken ska lyftas upp på överstatlig nivå är mycket oroväckande. Det måste betraktas som än mer oroande att EU presenterar rådsrekommendationer på idrottens område och därigenom hur och svenska ideella föreningar ska anordna och organisera idrotten. Detta belyser såväl det generella problemet med tvingande överstatlighet som det faktum att idrottslivet i de europeiska länderna är organiserat på helt olika sätt och att det därför inte är möjligt att med bibehållen kvalitet pressa in alla länder i samma form. Regeringen bör kompromisslöst arbeta för att idrottspolitiken förblir en nationell angelägenhet. Proposition 2011/12:63, s. 12. FN:s World Drug Report 2010. .