mot · H20280 · 2014-10-24 00:00:00 — Även i Nord har det funnits en stark kritik mot IMF:s och konditionalitet från folkrörelser och enskilda regeringar. Den förra rödgröna regeringen i har villkorat sitt stöd med krav på reformer och den förra i tog fram riktlinjer för hur man kan ändra konditionaliteten. Som exempel på förändring kan nämnas ett förslag som går ut på att kontroversiella villkor som handelsliberaliseringar och privatiseringar endast får införas om de nationella aktörerna anser att de är en central del av fattigdomsbekämpningen och att åtgärderna gynnar de fattiga. Men alltför få länder i Nord har drivit på för reformer. Det skulle vara av stort värde om även kunde arbeta fram ett offentligt ställningstagande som tar sin utgångspunkt i fattiga människors perspektiv och som ligger i linje med politik för global utveckling. Regeringen bör agera i IMF och i samstämmighet med politik för global utvecklings två mål om fattigdomsbekämpning och att stärka de fattigas rättigheter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6 Jämställdhet i IMF och Vår värld är inte jämställd. Uttrycken för diskrimineringen av kvinnor skiljer sig åt, men världen över har män och kvinnor olika möjligheter att forma sina liv. Män och kvinnor har inte tillgång till resurser, makt och inflytande i samma utsträckning. Politiska beslut kommer därför att påverka män och kvinnor på olika sätt och i olika grad. och lån, råd och bidrag sker inte i ett könsneutralt vakuum. Kräver man att en sektor ska avregleras eller ger bidrag till satsningar på något område kommer det självklart att påverka män och kvinnor på olika sätt och i olika grad. Trots det har genusanalyser oftast saknats i IMF:s och strategier. har dock lyft fram jämställdhetsfrågor i de olika internationella institutionerna. Det är något som efterlyst . Det var positivt att 2012 hade jämställdhet och utveckling som tema. Mycket återstår dock att göra. Till exempel finns det fortfarande behov av att inom IMF, och de regionala utvecklingsbankerna verkar för att öka andelen kvinnor i institutionernas ledningar. Behoven är stora av att strukturerat inkludera ett jämställdhetsperspektiv i IMF:s och arbete. Konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, CEDAW, är i detta sammanhang ett viktigt verktyg. bör inom IMF, och de regionala utvecklingsbankerna verka för att all verksamhet ska genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv och att verksamheten alltid ska utvärderas utifrån konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7 Miljö och vatten 7.1 Klimatmål och växthuseffekt Klimatförändringarna är vår tids största utmaning. Redan märks förändringarna av klimatet i många människors vardag när vädret blir alltmer oregelbundet, havsnivåerna höjs och stora områden drabbas av torka. Det är världens fattigaste som drabbas hårdast. IMF och har en möjlighet att styra resurser till åtgärder som leder till att klimatmålen uppnås. Det finns en viss förståelse hos om vilka effekter en uppvärmd jord skulle få framför allt för de fattiga länderna. satsar ofta på storskaliga projekt såsom dammbyggen, projekt för utvinning och export av fossila bränslen, pappers- och massafabriker, stålverk eller gruvindustri. Det är verksamheter som har stor påverkan på miljön. utlåning till projekt innebär en stor miljöpåverkan och stora förändringar för människor i lokalområdet. genomförde, tillsammans med flera frivilligorganisationer, en utvärdering av bankens verksamhet och presenterade resultatet i rapporten (). Rapporten rekommenderar att banken fasar ut utlåningen till utvinning av fossila bränslen och successivt ökar utlåningen till projekt med förnyelsebara energikällor. Dock berörs inte kopplingen mellan ekonomisk tillväxt och ekologiskt hållbar utveckling och hur dessa mål ska prioriteras vid en målkonflikt. Dessutom finns det en kritik från civilsamhället om att institutionernas retorik ännu inte omsatts till konkret agerande. går fortfarande alldeles för mycket av lån till fossila energisystem och för små satsningar görs på förnyelsebar energi, vilket är ohållbart. har i internutredningar (Inspection Panel) kritiserats för att låna ut pengar till kolkraftverk, bl.a. i . Även lån till privata företag inom gruvnäring och jordbruk har kritiserats för att spä på fattigdom och skador på miljön. Man bryter alltså mot sina egna miljöregler. Siffror från () visar att lån till fossila projekt ökat (från till ) och att 2010 var ett rekordår vad gäller utlåning till kolkraftprojekt, som uppgick till hela . Vi vet att växthuseffekten är ett av de största globala hoten mot vår värld och att det är fattiga människor som drabbas hårdast. Lägg därtill att av de fattigaste människorna i världen är kvinnor, så blir frågan om att minska fossila utsläpp även en åtgärd som skulle förbättra villkoren för kvinnor. Vi välkomnar att flera av de regionala utvecklingsbankerna tagit fram strategier för att främja investeringar i förnybar energi, men ser att arbetet går för långsamt framåt och ges för låg prioritering på institutionernas centrala nivå. bör agera i IMF och så att Kyotoprotokollet implementeras i bankens lånevillkor och att lån till utvecklingsländerna ligger i linje med klimatmålen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. IMF och engagemang när det gäller klimatfrågorna har hitintills lämnat mycket övrigt att önska. Trots det har regeringen valt att låta stora delar av internationella klimatarbete kanaliseras via . krävde 115 organisationer runtom i världen i ett öppet brev till ansvariga ministrar, i fall , att ökat stöd skulle ges till , () som saknar tillräckliga resurser. Grupperna uppmanar också till att fullborda den utfasning av klimatfonder, (CIFs), som utlovats i och med att FN:s fond träder i kraft. anses bättre kunna möta utvecklingsländers behov av att hantera klimatkrisen än givet dess fortsatta finansiering av fossila bränslen, bristande MR-perspektiv och bristande inflytande för fattiga länder. stödjer detta krav. I väntan på att och i grunden lägger om sitt stöd till energisektorn och klimatsäkrar sitt arbete, bör låta sina internationella klimatsatsningar kanaliseras via FN. 7.2 Vatten och mänskliga rättigheter 7.2.1 Privatiseringar av vatten Vatten är en livsnödvändighet för människor och kan inte betraktas som vilken vara som helst på marknaden. Vatten är en gemensam resurs, liksom luften vi andas, som inte kan ha ett pris. Oavsett ekonomisk standard måste alla människor ha rätt till vatten. Distribution av vatten är ett s.k. naturligt monopol och då bör det finnas en demokratisk och gemensam styrning av denna resurs: vattentillgångarna måste säkras och inte vara föremål för profitinriktade företag. Ett privat företag har inget samhällsansvar eller incitament att erbjuda fattiga människor bra och billigt vatten. De fattiga har som bekant en svag betalningsförmåga. Flertalet av alla fattiga är kvinnor, som i många utvecklingsländer har ansvar för att vatten finns tillgängligt i hemmet. Omfattande kritik har riktats mot att IMF och ställer krav på att vattenverk och liknande ska privatiseras för att landet ska beviljas ett lån. Svar på den kritiken brukar vara att det står varje land fritt att låna pengar. Men eftersom behovet av ny infrastruktur för vattendistribution ofta är stort, blir pressen stor på lånelandet att acceptera villkoren trots att man egentligen inte önskar en sådan utveckling. bör i och agera för att privatiseringar inom vattensektorn inte ska vara ett krav för att beviljas lån. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. När en stor damm byggs får det stora sociala konsekvenser. Människor som bor där dammreservoaren ska anläggas måste flytta och dammen byggs ofta där förutsättningarna för jordbruk, fiske och boskapsskötsel är som bäst. Ersättningarna till dem som tvingas flytta är dåliga och det förekommer även förföljelser av ursprungsbefolkningen i samband med dammbyggen. Även miljökonsekvenserna är omfattande vid stora dammbyggen. Sambanden mellan floden och dess omkringliggande ekosystem bryts för alltid av ett dammbygge. Bygget leder till ändrad vattentemperatur och vattenkemi samt att näringsrikt sediment samlas i reservoaren. sågs satsningar på storskalig vattenkraft som en lösning på utvecklingsländernas utmaningar. Det resulterade i satsningar på bl.a. Karibadammen i dagens och Ingadammarna i . Men de storskaliga dammprojekten fick sällan de önskade resultaten. började därför IMF och att dra sig ur stora dammbyggen och fokusera på mindre vattenkraftsprojekt. verkar dock både IMF och återigen börjat lyfta fram den storskaliga vattenkraften. Bland annat har visat starkt intresse för planer på nya megadammar i Kongo- och Zambezifloderna. Detta är märkligt med tanke på att och () 1997 tillsatte en utredning (World Commission on Dams, WCD) som levererade sin slutrapport – . Slutsatserna i rapporten är att de flesta dammar producerat mindre el eller vatten för bevattningsändamål än beräknat, som påverkan på människor och miljö i dammarnas omgivning varit mycket större än man uppskattat. Rapporten pekade även på att många stora dammbyggen inte är ekonomiskt lönsamma trots att de miljömässiga och sociala kostnaderna sällan är medräknade i projektet. Det konstateras att upp emot 80 miljoner människor har tvingats flytta p.g.a. dammbyggen och så gott som i varje fall har människor fått bristfällig kompensation samt berövats sociala och mänskliga rättigheter. Rapporten talar vidare om att stora dammbyggen leder till irreversibla skador på världens näst rikaste ekosystem – det strömmande vattnet. WCD:s slutsatser har stor symbolisk betydelse, då det är en oberoende partssammansatt kommission. har en nyckelroll i dammbyggandet världen över – 2007–2012 spenderade banken mer än dubbelt så mycket på vattenkraft som på vind- och solkraft tillsammans. Det skulle därför vara rimligt om banken agerade utifrån slutsatserna i rapporten. Dessvärre har inte på allvar tagit till sig av kritiken gällande dammbyggena. Som ett första steg för att inte förvärra situationen bör alla stora dammbyggen stoppas till dess att planeringen av nya dammar stämts av mot rekommendationerna och det finns fungerande mekanismer för skadestånds- och kompensationsavtal. Tyvärr kan vi konstatera att den förra borgerliga regeringen i valde att aktivt ge sitt stöd till att stödjer stora vattenkrafts- och dammprojekt. Ett sådant uppmärksammat exempel är det storskaliga vattenkraftverket Rampur i floden , i delstaten i norra . kommer att ha en installerad effekt på drygt när det är färdigställt och är ett av en serie mega-projekt som den bygger i området med stöd av bl.a. . kommer att leda till att det normala flödet av vatten avleds i en lång tunnel på . Endast en minimal del av floden kommer att finnas kvar i den ursprungliga flodfåran. Påverkan på den lokala miljön, för att inte nämna floden i sig, kommer att bli mycket stor. Protesterna har också varit omfattande från lokalbefolkningen och miljörörelsen. Även om och tagit till sig vissa delar i har ingen riktig analys och implementering av det praktiska arbetet ännu gjorts. Till dess att det görs bör inga lån gå till nya stora dammar. bör stödja ett upprop om ett moratorium för finansiering av nya stora dammar från till dess att World Commission on Dams riktlinjer har beaktats av IMF och . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)