mot · H2023004 · 2014-11-11 00:00:00 — Brottsprovokation ingår i begreppet okonventionella spaningsmetoder och med detta avses ett agerande från polisens sida som syftar till att framkalla brott, medan en bevisprovokation syftar till att få fram bevisning om ett begånget brott, om vilket det föreligger misstanke. Brottsprovokation är inte tillåtet men det är bevisprovokation. kan gränsen mellan dessa vara svåra att dra, något som beskrivs i utredningen effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74): ”De brottsutredande myndigheterna, i första hand polisen, använder utan uttryckligt lagstöd provokativa åtgärder av olika slag. Det brukar sägas att bevisprovokation är en tillåten metod medan brottsprovokation är förbjuden. Det råder emellertid en osäkerhet om vad som skall betecknas som bevis- respektive brottsprovokation, bl.a. eftersom en och samma åtgärd kan leda till att man provocerar fram ett brott, t.ex. försäljning av narkotika, vilket kan vara bevis för ett brott, nämligen innehavet av narkotikan. En sådan åtgärd kan anses tillåten under förutsättning att polisen följer den principen att inte provocera någon att begå ett brott som denne annars inte skulle ha begått. De ’brottsprovokation’.” Ytterligare ett förtydligande om skillnaden mellan brottsprovokation och bevisprovokation från ovannämnda utredning: ”Ett exempel kan vara att man provocerar någon som misstänks för innehav av något, t.ex. vapen eller narkotika, att använda vapnet eller sälja narkotikan, varigenom han också röjer sitt innehav. Det kan då sägas ha varit fråga om brottsprovokation i relation till försöket att använda vapnet eller sälja narkotikan, medan det inte kan sägas röra sig om annat än bevisprovokation i relation till innehavet.” Varför är det förbjudet? Förbudet mot brottsprovokation grundar sig inte i någon vedertagen praxis eller finns i kodifierad form; det handlar om olika rättsprinciper. Det övervägande är principen om att polisen aldrig får provocera eller i annat fall förmå någon att inleda en brottslig aktivitet. Detta anges ibland följa redan av principen att polisen aldrig får begå en kriminaliserad handling för att kunna efterforska eller avslöja brott. Det har sin grund i att det utgör anstiftan att förmå någon att begå brott. Att anstifta till brott är att begå en kriminaliserad handling. Avgörande sägs därför vara huruvida polisen förmår någon att begå ett brott som han annars inte skulle ha begått. Det finns ett fall där rättegången ogiltigförklarades eftersom polisen använt sig av otillåten brottsprovokation. Detta är ett tecken på att det finns starka signaler från polisens sida om att den måste få syssla med en viss typ av brottsprovokation för att kunna få tag i djupt kriminella individer. När är det tillåtet? Den bakomliggande anledningen till att provokativa åtgärder används av polisen och i viss utsträckning anses acceptabla, är att vissa typer av brott är svåra att upptäcka och leda i bevis som det är angeläget att det sker en lagföring. Det gäller i huvudsak brott där det inte finns något utpekat brottsoffer men också brott där offret har skäl att låta bli att anmäla att brott har förövats (t.ex. utpressning) och andra brott vilka generellt sett är svåra att upptäcka på grund av att offret ofta är ovetande om att brott förövas, t.ex. mutbrott. Provokativa metoder har också visat sig vara effektiva vid olika former av köp- och säljsituationer, t.ex. vid återköp av stulen konst eller illegal tobaks- och alkoholförsäljning till minderåriga. En kort sammanfattning om gällande rättsläge Det är aldrig tillåtet att provocera någon att begå ett brott som denne annars inte skulle ha begått. Det skall föreligga en stark misstanke om brott. Provokation får endast tillgripas vid allvarlig brottslighet. Behovs- och proportionalitetsprinciperna skall beaktas. Beslut att använda provokationen skall fattas av åklagare. Provokationsåtgärden måste dokumenteras noggrant. Varför behövs brottsprovokation ? är ett land där den organiserade brottsligheten fått fotfäste, ett land där det är de kriminella som har övertaget. Principerna om polisens verksamhet grundar sig på ett samhälle som inte existerar längre. Att vi har haft yrkeskriminella är en sak, men på det sättet de är organiserade, vilken typ av brott de utför, de internationella aspekterna med gränsöverskridande brottslighet, samt det faktum att det i våra förorter finns en bred rekryteringsbas för att det krävs en rejäl översyn över hur vår brottsbekämpande verksamhet går till. Att använda sig av brottsprovokation är självfallet inte den perfekta lösningen, men då ska man också ta hänsyn till att det samhälle som växt fram är långt ifrån perfekt. De satsningar som gjorts mot organiserad brottslighet har inte varit lyckade – ett av skälen är att lagstiftningen inte följt med i tiden. Under vilka former anser vi att det ska vara tillåtet? Det bör röra sig om grov organiserad brottslighet samt olika typer av sexualbrott såsom trafficking samt barnporr där gromning är ett brott som är särskilt svåråtkomligt . Det rör sig alltså inte om att tillåta brottsprovokation när det gäller handlingar med mindre straffvärde såsom snatteri, stöld (vanlig), misshandel eller liknande. Undantag bör dock ske om det rör sig om mängdbrottslighet som sker under organiserad form eller som det är särskilt påkallat, där samhällsintresset spelar en viktig roll, exempelvis tobaks- och alkoholförsäljning till minderåriga. Den stora skillnaden mellan vårt förslag och hur det ser ut är att får man inte använda sig av brottsprovokation om det inte föreligger en stark misstanke om ett förestående brott. Vi vill ändra på det och kunna använda brottsprovokation mot grupper eller individer som lever en kriminell livsstil och där det finns stark misstanke om fortsatt brottslighet. Det kan röra sig om kriminella ligor i förorterna eller ”mc-gäng” men även i andra situationer när det är särskilt påkallat, t.ex. om ett område är särskilt drabbat av våldtäkter, personrån, misshandel etc. Vi vill också tillåta att privatpersoner under noga kontrollerade former tillåts agera lockbete för att kunna få fast grovt kriminella individer. Vem ska fatta beslutet om att tillåta brottsprovokation? är det åklagaren som fattar beslut rörande viss typ av brottsprovokation. Vi vill ge utökade befogenheter till åklagarna i så de kan besluta om brottsprovokation i de ärenden som anges i punkten ovan. Lättare att använda kameraövervakning är det tillåtet för privatpersoner att filma andra medmänniskor på allmän plats. T.o.m. ”fula gubbar” kan fritt filma barn utanför en skolgård. Att däremot sätta ut kameror på allmänna platser för att skapa trygghet och säkerhet för medborgare är strängt reglerat. Man kan dock fråga sig om det inte är mer integritetskränkande att bli smygfilmad av andra med mobila kameror än av t.ex. ett företag som vill skapa trygghet vid sina entréer. Kameraövervakning på allmän plats När länsstyrelserna ska pröva tillståndsansökan för kameraövervakning på allmän plats görs en mycket sträng avvägning mellan filmade personers integritet och ett konkret behov. Ett exempel på en sådan avvägning är företaget ansökan om att sätta upp kameror på Resecentrum i . På stationen hade flera incidenter såsom fyllebråk, ungdomsbråk, skadegörelse, ofredande och väskryckning rapporterats. avslog dock företagets ansökan om att sätta upp kameror med motiveringen att platsens struktur – med dess restauranger och samlingsytor – bidrar till att människor uppehåller sig där än i vanliga stationsbyggnader. Integritetskränkningen skulle alltså vara större än behovet menade man. Motiveringen och avvägning ter sig dock märklig. Det är ju faktiskt människor som begår brott och allmänna platser med mycket människor renderar också fler brott. Motiveringen ter sig ännu märkligare om man ser till gemene mans åsikter om kameraövervakning. När Jernhusen frågat sina resenärer svarade att de var positiva till kameraövervakning. Resultatet är inte förvånande. En liknande undersökning företogs av , vari av respondenterna uppgav att de hade förståelse för att butiker sätter upp kameror. , , genomförde också den en liknande studie om elever och föräldrars syn på kameraövervakning i skolor. Även här uttalade sig positivt om kameraövervakning, förutsatt att den reglerades. I en rapport från Brå avhandlades att av tillfrågade svenskar uppgav att de skulle känna sig tryggare i kameraövervakade stadskärnor generellt och ännu fler efter mörkrets inbrott. Att många svenskar är positiva till kameraövervakning är inte konstigt eftersom att metoden medför många fördelar. bidra till att avbryta pågående brott bidra till att identifiera gärningsmän och skapa bevisning förhindra nya brott genom att gärningsmän lagförts tack vare ovanstående Med dessa fördelar i åtanke och svenskars generellt positiva attityder till användning anser jag att avvägningar är alltför stränga. Jag vill därför att regeringen återkommer med förslag som gör det betydligt lättare att få tillstånd för kameraövervakning på platser dit allmänheten har tillträde. Tillstånd för kameraövervakning på skolor Antalet skolbränder har stigit brant och har etablerat sig på en hög nivå. Enligt Myndigheten för samhällsskydd och beredskap låg antalet anlagda bränder stadigt på kring 200 . gick antalet anlagda bränder upp till cirka 350. har antalet anlagda bränder dock gått ner markant, detta kan dock vara en tillfällig nedgång. Trots att bränderna orsakar få personella skador så blir de kostnaderna för kommuner och försäkringsbolag enorma. , sekreterare i , beräknade att de totala kostnaderna för skolbränderna 2009 gick upp emot . Det är av yttersta vikt att samhället reagerar med kraft mot denna stora och fullständigt onödiga kapitalförstöring. Det är också av yttersta vikt att det vuxna samhället sätter gränser och markerar för yngre generationer vad som är fel och oacceptabelt beteende. För att överhuvudtaget kunna göra en markering måste gärningsmännen identifieras och lagföras, också därför är kameraövervakning en viktig åtgärd. Lag 1998:150 om allmän kameraövervakning stipulerar att tillstånd måste erhållas för kameraövervakning av kommunala eller statliga skolor. Vi anser att tillstånd alltid skall bifallas när kommunala eller statliga skolor ansöker om tillstånd för kameraövervakning förutom när synnerliga skäl däremot finns. Synnerliga skäl kan till exempel vara när tillstånd söks för speciellt känsliga eller integritetskränkande platser såsom toaletter eller dylikt. Vi vill att lagtexten skrivs om för att uppfylla ovanstående. Befogenhet att ingripa mot läkemedelsinförsel Insmugglingen av substanser och preparat som är olagliga eller belagda med olika restriktioner i är en mycket allvarlig företeelse. Det kan handla om alltifrån farliga dopningspreparat, narkotikaklassade läkemedel till piratkopierade mediciner som allvarligt riskerar skada brukare. Den typ av organiserad brottslighet som står bakom handeln med sådana preparat är organisationer som tillhandahåller varor och tjänster på en svart marknad och som drivs av ett vinstintresse precis som legala företag. De är därför inte sena med att utnyttja luckor i lagar för att finna nya effektiva leverans- och försäljningsmetoder. larmade om hur myndigheten står maktlös inför just en ny kreativ smugglingsmetod. Enligt myndighetens uppgifter har antalet beslag av olagligt insmugglade läkemedel minskat drastiskt eftersom att smugglarna lärt sig att paketera in gods i paket som ser ut att komma från andra EU-länder. Tullen får vid sådan paketering endast ingripa om de misstänker att medicinerna kan komma att användas i missbrukssammanhang, vilket inte låter sig hävdas när det rör sig t.ex. om potensmedel, bantningsmediciner et cetera. Dessa preparat kan ändå vara nog så farliga och av medicinerna som säljs på internet uppges vara förfalskningar:[3] ”De kan ha de rätta substanserna men i helt fel proportioner – i vissa fall två eller så hög dos eller ingen alls….Andra skräckexempel är potensmedlet Pinsole, som visade sig innehålla stryknin och förfalskade viagratabletter som färgats blå med golvfärg”, uppger en nationell narkotikaspecialist vid för . regleras tullens befogenheter att kontrollera varor ifrån annat EU-medlemsland i lag 1996:701, den s.k. inregränslagen. I listan över vilka varor som får kontrolleras inkluderas dock ej läkemedel. För att täppa till luckan i lagen som beskrivit anser jag att regeringen ska återkomma med ett lagförslag som ger befogenheten att ingripa adekvat mot läkemedelsinförsel tillsynes härrörande ifrån annat EU-medlemsland. inspektörer ska jobba mot grov organiserad brottslighet. Deras uppgift inkluderar att leta efter vapen och narkotika. Men enligt uppgift till medierna och enligt egna konversationer med tullpersonal drar de sig för att leta efter dem. En anledning är att de själva inte har skjutvapen att skydda sig med. Tullpersonal menar att de inte har möjlighet att hantera de som vid kontroll börjar bråka. I en medlemsenkät bland tjänstemännen i , och svarade av de tillfrågade att de ville bära skjutvapen till sin uniform. anser att ska läggas under utgiftsområde 4, d.v.s. Rättsväsendet, då vi ser som främst en brottsbekämpande organisation. Med dessa utgångspunkter blir det därmed helt naturligt att även tillåta att personal får ha tjänstevapen. Vi vill därmed ge tillåtelse att utbilda och utrusta sin personal med tjänstevapen I dagens kan en person ljuga sig igenom, eller sitta tyst i en hel utredning. Detta kan sedermera bli en fördel om personen i efterhand kan komma med en anpassad berättelse efter denne tagit del av hela förundersökningsmaterialet. Förhören borde precis som allt annat kunnat läggas fram som bevis i rättegången speciellt om misstänkt ändrar sin berättelse från det han sagt tidigare. kan åklagaren förvisso läsa upp från förhöret under förundersökningen om en misstänkt ändrar sin berättelse men det är inte riktigt samma sak. Åtminstone borde man kunna ändra för personer som kan/ska släppas efter gripande/anhållning och inte minst för vittnesförhör. Detta skulle då medföra att vittnet eventuellt inte behöver höras i rättegången (vid hot eller om man inte lyckas få tag i dem). I exempelvis används vittnesförhör på detta vis: Vittnet hörs, får skriva under och godkänna förhöret och sedan används det utskrivna förhöret i förundersökningsprotokollet som bevis. Bevisläget kan även i många fall också bli starkare exempelvis i mindre ärenden där man i efterhand kan bevisa att den misstänkte ljuger där personen släppts direkt eller efter någon eller . Månader av tidsspillan kan ibland också undvikas om ett kompletterande förhör behövs eftersom folk ibland undviker att rättsväsendet får kontakt med dem eller att de befinner sig väldigt långt ifrån rent geografiskt. Istället kan åklagaren eventuellt besluta om delgivning direkt och gå till åtal. Effekter av rättsligt giltiga förhör skulle kunna leda till kortade tider för balansärenden, vilket är ett mycket stort problem både tidsmässigt, resursmässigt och även för rättssäkerheten, och lättare för åklagare att kunna åtala. Tuffare tag i problemområden Så här kan se ut för polisen i ett av många problemområden. ”: Ett upplopp med kanske ett hundratal inblandade ägde rum i , norr om , natten till . Det började med att en väktare blev överfallen av fem eller sex maskerade personer med knivar. De polispatruller som anlände blev utsatta för stenkastning och tre polisbilar slogs sönder. - Vi var där med 18 patruller. Det var rena gerillakriget, säger , KC-befäl vid . Polisinsatsen resulterade dock inte i några gripna. - Vi försökte i första hand lugna ner det hela i stället för att satsa på gripanden. Det bor ju en hel del vettigt folk i området och vi vill inte att någon ska sätta eld på deras bilar och så vidare, säger .”[5] Vad som är anmärkningsvärt är att polisen här de facto meddelar att de förlorat mot de gäng som terroriserar förorten. som en väktare blivit överfallen av en grupp med knivar, som polisen blivit utsatt för stenkastning, som tre polisbilar blivit förstörda i vad de liknar vid ett ”gerillakrig”, så grips inte en enda gärningsman, utan man försöker ”lugna ned” i rädsla för att förövarna ska begå ytterligare dåd. Alldeles kunde vi läsa rapporten ”En nationell översikt av kriminella nätverk med stor påverkan i lokalsamhället” från som identifierat 55 områden där lokala kriminella nätverk anses ha en stor negativ påverkan på omgivningen. I dessa områden upplever befolkningen att ”det ordinarie rättssystemet till viss del sätts ur spel”, som polisen konstaterar att ”ett bredare klientel vänder sig till den kriminella miljön för rättskipning” samt att boende anser ”att det är de kriminella som styr i områdena”. Detta är inte att upprätta lag och ordning och att förebygga brott. Det är att retirera och ge upp kontrollen över, och våldsmonopolet i, ett geografiskt område tillhörigt staten . Detta ger signalen till de i övrigt skötsamma boende på platsen att det inte är polisens regler de ska följa utan gängens, för det är de senare som de facto utövar tvångsmakten om än inte formellt. Detta är en ytterst beklaglig och farlig situation som banar väg för ytterligare problem och visar att polisens nuvarande taktik i sådana områden inte fungerar, utan är för vek. Det måste nu komma signaler ifrån politiskt håll om att polisen ska byta taktik för att upprätthålla lag och ordning när olika former av dialog- och förståelseverksamhet inte hjälper. Det måste komma signaler om att polisen ska få använda den tvångsmakt som krävs för att skapa trygghet i ett område som brusat upp på det sätt som exemplet ovan. Polisens roll ska i första hand inte handla om att vara snäll mot knivbeväpnade stenkastare. Den ska handla om att säkra att alla medborgare ska kunna leva i trygghet och röra sig obehindrat, även i problemområden, utan risk eller rädsla för att utsättas för brott. Jag vill därför att tillkännager för regeringen om att denna ska återkomma med förslag som ger polisen möjligheter och skyldigheter att kraftfullt åstadkomma detta. Detta ska även leda till, i motsats till exemplet ovan, att gärningsmän faktiskt grips och påförs straff. Heroin som langas förvaras i små inplastade kapslar, s.k. kabbar som bärs i munnen av både langare och köpande missbrukare. Anledningen till detta är att kapseln lätt ska kunna sväljas om man blir upptäckt av polisen så att bevisningen kan undangömmas. Kapseln kommer tillslut ut den naturliga vägen och kan användas igen. För inte så länge sedan, , var det fortfarande tillåtet för polisen att använda kräksirap i kampen mot narkotikan. Polisen tog då in personen som svalt en kapsel på sjukhus och gav dem kräksirap med resultatet att bevisningen kom upp och säkrades . Riksåklagaren beslutade dock att detta förfarande var kränkande och att det saknade lagligt stöd. Rutinerna förändrades till en mycket mer omständlig process; efter gripande måste beslut fattas om att sväljarna ska röntgas på sjukhus för bevisning av kapslar i magen, sedan måste beslut tas om att de misstänkta ska förvaras under ständig bevakning tills att de uträttat sina behov, sväljarna måste bruka en icke-spolbar toalett i , häktespersonal får rota runt i avföring för ett obehagstillägg om någon hundralapp extra i lön och kommer kapslarna ut och narkotikan kan tas i beslag. Enligt vittnesmål från polisen blev resultatet att de tidigare ihärdiga poliserna tappade geisten att ta fast sväljare och narkotikahandeln fick det lättare att undgå polisen. Vid sidan av omständligheten för denna nya rutin kunde även kostnaden uppgå till 30 000–per tillfälle , medan den tidigare användningen av kräksirap var näst intill gratis. Historien om kräksirapen är ett mycket bra exempel på hur dåliga rutiner skapar både en ineffektiv polisorganisation och en ond spiral som leder till demoralisering av poliskårens enskilda poliser. Som vanligt är det ett överdrivet tjat om integritet som legat bakom denna olycklighet. Jag ställer inte upp på detta numera gamla beslut. Den integritetskränkning användning av kräksirap innebär vägs mångfalt upp av den nytta en riktigt effektiv kamp mot narkotikahandeln utgör, både för samhället i stort, grupper som riskerar att hamna i missbruk, anhöriga till missbrukare och för de enskilda missbrukarna som får svårare att köpa narkotika. , efter att användningen av kräksirap förbjöds, efterfrågar polisen åter detta tvångsmedel till sitt förfogande. Jag anser därför att det nu är hög tid att tillåta polisen att använda kräkmedel igen för att säkra bevisning i kampen mot narkotikan. Regeringen ska därmed återkomma med ett lagförslag på området. Skärpning av reglerna för passhantering På baksidan av svenska pass brukar följande kunna läsas: ”Passet är en värdehandling som skall förvaras säkert och hanteras varsamt.” I vårt land finns det personer som systematiskt uppger att de förlorat sina pass för att gång på gång få nya utfärdade som de sedan kan sälja på den svarta marknaden. I en medieframställning om illegal handel med pass berättar , biträdande chef på i , att det finns exempel på personer som ”tappat” sitt pass en gång . Vidare berättas om själva handelsförfarandet. Först säljs ett pass för omkring 10 000 på den svarta marknaden. Sedan används det till illegala resor. Därefter begär den ursprungliga passinnehavaren att få ett nytt pass utfärdat och proceduren upprepas. Enligt har också antalet pass som uppgetts ha förkommit ökat kraftigt . ÅrAntal svenska pass som uppgivits ha förekommit data hämtade ifrån RUT-utredning om förkomna pass Dnr 2012:37. Alla former av organiserad brottslighet måste bekämpas. När det gäller verksamhet som rör handel med svenska passhandlingar, som kan understödja allt ifrån människosmuggling, trafficking eller rent av resor för terrorister, får bekämpandet ses som av yttersta vikt. är utfärdandet och nyttjandet av passhandlingar något som berör hela befolkning. Nya regler för utfärdandet av pass får därför inte inskränka allvarligt på vanliga medborgares praktiska omständigheter kring t.ex. resor. Med utgångspunkt i att passhandling faktiskt är en värdehandling som bör förvaras säkert och hanteras varsamt är det inte rimligt att vanliga medborgare gång på gång förlorar sitt pass under loppet av . kan naturligtvis exceptionella fall av olycka förekomma varvid en medborgare faktiskt förlorar flera pass som denne är nödgad att resa utomlands. En möjlig lösning skulle kunna vara att nya passregler införs som gör gällande att en medborgare endast kan kvitta ut två nya pass om tidigare passhandling förkommit samt att det vid det andra utfärdandetillfället av pass (under ) påförs en tilläggsavgift i sådan storlek av det inte blir lönt att sälja passen. På så sätt förhindras storskalig svart handel med pass som de ekonomiska incitamenten minskas eftersom att endast ett pass kan utfärdas till normalt pris. En annan och inte nödvändigtvis ömsesidigt uteslutande lösning skulle kunna vara speciella restriktioner införs. Dessa skulle kunna ge passutfärdare rätt att avslå passansökan ifrån misstänkta personer. Alldeles oavsett hur den bästa tekniska lösningen ser ut är det av största vikt att åtgärder vidtas för att denna svarta handel med svenska passhandlingar ska förhindras. Jag vill därför att regeringen skyndsamt återkommer med förslag om detta. Samtalsordningen för nödsamtal till SOS Alarm När en person ringer till SOS Alarm för att meddela något akut följer samtalet en viss ordning. Först ställer operatören en rad frågor för att ta reda på vad som hänt. Dessa skrivs ned och skickas till räddningstjänst och ambulans som genast skickas till platsen. Därefter kopplar operatören på SOS Alarm över samtalet till länskommunikationscentralen (LKC) hos polisen. Polisen får sedan återigen ställa en rad frågor till inringaren för att ta reda på vad som hänt och anteckna detta i sitt system så att de kan skicka dit polispatruller. För en chockad och stressad uppringare är detta ofta väldigt förvirrande.