mot · H102Fi9 · 2014-04-28 00:00:00 — med anledning av skr. 2013/14:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om läget för ekonomin i den kommunala sektorn. Regeringen har misslyckats med jobbpolitiken. En arbetslöshet på – långt över vad de borgerliga själva kallade för massarbetslöshet när man fick regeringsmakten – en ökad ungdomsarbetslöshet och ett närapå tredubblat antal långtidsarbetslösa har slagit hårt mot kommunernas och landstingens ekonomi. Det sätt man fört politiken på har dessutom inneburit en övervältring av stora kostnader från staten till kommunerna, genom att de i huvudsak statligt finansierade omställningsförsäkringarna kraftigt försämrats. Detta slår mot kommunernas ekonomi genom att nästan hälften av dem som får det kommunala försörjningsstödet får det på grund av arbetslöshet. Till denna grupp kommer de som får söka försörjningsstöd på grund av att sjukpenningen inte räcker till eller inte medges alls. Misslyckandet med jobben ökar också ansvaret och kostnaderna för den kommunala arbetsmarknadspolitiken. Detta har pågått och har även arbetsmarknadsministern medgivit att regeringens ambitioner främst är att vårda de reformer som redan genomförts. Misslyckandet med jobbpolitiken har givit effekter på kommunernas och landstingens verksamheter. Det kan ses inte minst i skolan, där svenska elevers resultat nu sjunker snabbare och djupare än i något annat OECD-land enligt den senaste PISA-undersökningen. Skillnaderna mellan elever med olika social bakgrund ökar också tydligt enligt samma undersökning. För landstingen är läget än mer prekärt än för kommunerna. Bara 4 av 21 landsting och regioner klarar ett överskott. Vi kan även se effekterna inom vården och omsorgen, i larmrapporterna om kvalitetsbrister i äldreomsorgen och i förlossningsvården med flera områden. Antalet anställda i kommunfinansierad sektor – dvs. i såväl offentlig som privat regi – i relation till befolkningen har sjunkit sedan alliansen tillträdde 2006. Det är en nedskärning i paritet med budgetsaneringen andra hälft efter regeringen . Om socialdemokraternas förslag till budgetar hade gått igenom hade både kommuner och landsting fått betydligt bättre förutsättningar. Vi har återkommande föreslagit att omställningsförsäkringar ska förstärkas, med följden att färre skulle vara beroende av det kommunala försörjningsstödet. Vi har föreslagit ett omfattande tillskott till såväl skolan – främst genom mindre klasser – som sjukvården. Regeringspartierna har konsekvent avslagit dessa förslag. Inte ens i den sista budgetproposition för mandatperioden som förelagts föreslår man några ordentliga förstärkningar för välfärden . En jämförelse med förra årets skrivelse från regeringen till visar att § förutsättningarna för olika slags kommuner i vårt land blir alltmer ojämlika. Stad och land dras isär. Landets storstäder drar ifrån kraftigt, medan gruppen kommuner i glesbefolkade regioner har fått sämre resultat. Sämst har det gått för gruppen glesbygdskommuner. Från att ha gjort ett visst överskott 2012 (om än bara en tredjedel av storstädernas) till att som enda kommungrupp gå med underskott 2013. Detta har givetvis flera orsaker, men regeringens politik har inte underlättat landsbygdens situation. En mindre bygd med få arbetsgivare drabbas hårdare av en passiv jobbpolitik. Till detta kommer att regeringen föreslog en nedskärning av stöden i landsbygdsprogrammet i sin budget . När regeringen sedan i vårändringsbudgeten presenterade en höjning som en återställare, så gjordes detta efter att ansökningstiden gått ut för flera delar av stödet, vilket gör att stora delar av tillskottet 2014 kommer att bli över och i praktiken finansierar satsningen 2015. Lägg därtill att regeringen finansierar ett tillskott till underhåll av järnvägen genom att ta medel från underhållet av väg, vilket är särskilt viktigt för glesbygden. Dessutom valde regeringen att skjuta till till ett tiotal välbärgade kommuner, så gott som uteslutande styrda av sina egna partier, inom ramen för det kommunala utjämningssystemet. Kommuner och landsting har tydliga krav på sig att hålla sina budgetar i balans. Det har även staten genom överskottsmålet. Vi socialdemokrater införde detta krav på statsfinanserna, och efter initialt motstånd har samtliga regeringspartier, även , anslutit sig till detta. Åtminstone i teorin. I praktiken har regeringen övergivit målet genom att år genomföra ofinansierade skattesänkningar på ett sådant sätt att man bryter mot överskottsmålet, oavsett om det mäts på en tre-, sju- eller tioårscykel. Såväl som och har varnat och uppmärksammat regeringen på detta. uppgår underskottet i de offentliga finanserna till enligt . Regeringens egen prognos är något mer optimistisk och landar på i underskott. Vi menar att det är anmärkningsvärt att regeringen tar så lättvindigt på de regelverk man själv har att förhålla sig till som man anser att kommuner och landsting ska sköta sin del, särskilt som staten har övervältrat stora kostnader för den viktigaste aspekten för en god ekonomi – sysselsättningen.