mot · H20282 · 2014-10-24 00:00:00 — Resultatet blev att minst 491 och högst 1 040 kvinnor som kommit till kunde antas ha blivit utsatta för våld. Omräknat till hela skulle det indikera att det handlar om flera tusen kvinnor . Flertalet mottagare av enkäten framförde att mörkertalet antagligen är stort. Det går knappast att dra någon annan slutsats än att det här föreligger ett stort problem vad gäller skyddet för kvinnors grundläggande mänskliga rättigheter. När den nya lagstiftningen genomfördes inskränktes det skydd som lagtexten angav kraftigt genom sex tilläggskriterier i propositionen. Det gäller följande punkter: 1.Sammanboendet måste ha varat viss minsta tid. Hur är oklart, men är . kan vara tillräckligt, men det är inte säkert. 2.Våldet/kränkningen måste ha viss omfattning, det är inte tillräckligt med enstaka mindre allvarliga våldshandlingar. 3.Om kvinnan går tillbaka till mannen förminskar det hur allvarligt våldet betraktas. 4.Förhållandet ska ha upphört p.g.a. våldet. 5.Våldet eller kränkningen måste anges innan det tillfälliga uppehållstillståndet löpt ut. 6.Förhållandet ska ha varit seriöst från början. Utredningens slutsats är att det är orimligt att ha en lagstiftning som bidrar till att kvinnor stannar kvar i förhållanden där de utsätts för våld. Kvinnan ensam eller tillsammans med sitt barn får bära våldets konsekvenser. Män utnyttjar systematiskt det överläge som lagstiftningen ger. Starka jämställdhetsskäl talar därför mot tvåårsregeln. Också ur ett barnperspektiv får den nu gällande lagstiftningen oacceptabla konsekvenser. Det är direkt stötande att utländska kvinnor inte ska omfattas av skyddsregeln om våldet är mindre allvarligt. Lagstiftningen ger intryck av att utländska kvinnor är mindre värda än svenska kvinnor. Den saknar ett jämställdhets- och människorättsperspektiv som exempelvis finns beträffande fridsbrotten och annan lagstiftning som tillkommit som ett led i de jämställdhetspolitiska ambitionerna att motverka mäns våld mot kvinnor i nära relationer. Utredningen föreslår därför en skyddsregel utan inskränkningar genom de tidigare nämnda kriterierna. Det ska räcka att kvinnan gör sannolikt att våld eller allvarliga kränkningar av henne eller barnet förekommit i förhållandet. Regeringen bör återkomma till med ett sådant lagförslag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Migrationsöverdomstolen har genom flera domar förändrat tillämpningen av utlänningslagen. I en dom den 17/3 2011 har domstolen slagit fast att barn som ansöker om att återförenas med sina föräldrar måste styrka att föräldern/föräldrarna är barnets vårdnadshavare genom skriftliga handlingar. Konsekvensen blev att barn inte fick sina ansökningar prövade trots att de hade rätt till familjeåterförening. Migrationsöverdomstolen gjorde i en dom den 18/1 2012 en praxisändring genom att förklara att DNA-bevisning utgör en tung faktor vid fastställande av föräldraskap. Denna dom löser en del av problematiken kring frågan om kravet på styrkt identitet som förutsättning för rätt till familjeåterförening, men begränsas till de fall där familjemedlemmarna är förenade genom blodsband och DNA-analys därför kan användas som bevismedel. Domen ger dock ingen möjlighet till familjeåterförening för barn som bara har en förälder, adopterade barn, maka, make etc. Barn som hunnit fylla nekas också rätt till familjeåterförening. Röda Korset och Sociala Missionen konstaterar i rapporten ”Vägen till familjeåterförening” att ”familjer som befinner sig i liknande situationer, även efter dna-domen, kan få olika beslut beroende på vilka beviskrav och vilken bevisvärdering migrationsmyndigheten tillämpar”. Rapporten pekar också på att många nekas DNA-analys för att de sökande kommer från ett land vars handlingar inte godkänns av de svenska migrationsmyndigheterna. Det är också fortsatt stora problem med att barn som från hemlandet ansöker om familjeåterförening med sina föräldrar i får sin talan avvisad p.g.a. att omyndiga inte anses behöriga att ansöka om återförening. Ett annat kvarstående problem är att många av de familjer som fått rätt att återförenas inte kommer att ha möjlighet att utnyttja denna rättighet. Många av de berörda familjerna kan inte själva bekosta resan för sina anhöriga. Anhöriga till personer som beviljats skydd i som flyktingar kan beviljas bidrag för resa till enligt förordningen (1984:936) om bidrag till flyktingar för kostnader för anhörigas resor till . Den som fått skydd som alternativt eller övrig skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 § eller 2a § omfattas inte av bestämmelsen. Det finns inga sakliga skäl för denna åtskillnad. EU:s förändrade skyddsgrundsdirektiv har upphävt de flesta skillnaderna i reglerna för konventionsflyktingar och alternativt skyddsbehövande. Regeringen bör genomföra en sådan förändring av den aktuella förordningen att alternativt och övriga skyddsbehövande likställs med konventionsflyktingar avseende rätt till bidrag för anhörigas resor till . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utlänningslagen innehåller inget explicit krav på styrkt identitet som förutsättning för rätt till familjeåterförening, men Migrationsöverdomstolen har med stöd av förarbetsuttalanden slagit fast att ett sådant krav i princip gäller. Huruvida detta krav står i överensstämmelse med artikel 8, rätten till familjeliv i om de mänskliga rättigheterna har Migrationsöverdomstolen inte övervägt. Migrationsdomstolens dom om DNA-bevisning den 18/1 2012 har inneburit att ett steg tagits för att lösa det oacceptabla rättsläget, men många svåra problem återstår att lösa. Detta kan inte ske genom ny rättspraxis utan faller tveklöst på lagstiftaren. Regeringen bör återkomma med förslag till ändringar i utlänningslagen för att förändra rättsläget och i lagen stryka kravet på styrkt identitet som förutsättning för familjeåterförening. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det kan också vara nödvändigt att se över bestämmelserna i 2 kap. utlänningslagen om passkrav och undantag från passkravet. Regeringen bör även genomföra erforderliga förändringar i 2 kap. 12 § och 13 § andra stycket utlänningsförordningen för att undanröja bristande passinnehav som hinder för familjeåterförening. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är också nödvändigt att införa en regel i utlänningslagen som uttryckligen slår fast att fri bevisprövning gäller i utlänningsärenden. Regeringen bör återkomma till med förslag om en sådan reglering. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har den som ansöker om familjeåterförening inte rätt till offentligt biträde. De sökande ska utan rättshjälp ta sig genom en komplicerad process där varje avgörande kan få stora konsekvenser för dem personligen. Exempelvis kan migrationsmyndigheternas bedömning att de muntliga uppgifter de sökande lämnat inte är tillräckligt samstämmiga eller detaljrika leda till ett beslut att inte göra någon DNA-analys. Det finns i ärenden som dessa behov av ett offentligt biträde, något man inte har rätt till per automatik, så som lagstiftningen ser ut . Det finns även behov av en god man i ärenden där barn som p.g.a. att de inte själva får föra sin talan inte kan göra en ansökan om familjeåterförening med sina i bosatta föräldrar. Dagens regler för anhöriginvandring är mycket snäva. Gamla föräldrar med vuxna barn bosatta i får praktiskt taget aldrig tillstånd att återförenas i . Inte heller humanitära skäl, som att föräldern har blivit änka/änkling, dement eller på annat sätt svårt sjuk eller handikappad, påverkar domsluten i Migrationsöverdomstolen. Med gällande regler måste den som vill förenas med sina anhöriga också kunna visa att hen kan försörja dem. Detta krav gäller inte vid anhöriginvandring till flyktingar och vissa övriga skyddsbehövande. tycker inte att det ska vara en människas ekonomiska förutsättningar som avgör om man kan få leva med sin familj. Som det är nu kan försörjningskravet innebära t.ex. att barn separeras från en förälder eller att gamla, sjuka föräldrar inte kan återförenas med sin familj. Regeringen bör därför lägga förslag om sådana ändringar i utlänningslagen att detta försörjningsansvar tas bort. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 18-årsregeln innebär att uppehållstillstånd p.g.a. familjeanknytning mellan föräldrar och barn endast beviljas om barnet är . Justitiekanslern har kritiserat hur migrationsmyndigheterna även tillämpar 18-årsregeln på barn som hunnit fylla 18 under ärendets handläggning. Myndigheterna har dock inte tagit något intryck. förekommer det att barn nekas återförening med sina föräldrar trots att de lämnat in ansökan innan de fyllt . fanns en s.k. sistalänkenbestämmelse i utlänningslagen som innebar att om en enda familjemedlem var kvar i hemlandet kunde denna beviljas uppehållstillstånd för att komma till och leva med övrig familj här. När bestämmelsen togs bort stängdes dörren för många av dessa människor. anser att sistalänkenbestämmelsen måste återinföras och möjligheterna för äldre föräldrar att återförenas med vuxna barn förbättras. Kraven på att föräldrar och vuxna barn levt tillsammans i hushållsgemenskap innan det vuxna barnet bosatte sig i och kravet på att föräldrarna måste ha ansökt om familjeåterförening efter att barnet fått uppehållstillstånd i skapar ytterligare hinder. Dessa krav får orimliga konsekvenser och måste tas bort. När det vuxna barnet flyttade till var föräldrarna ofta relativt unga och friska. kanske en av dem har avlidit medan den efterlevande är gammal och svårt sjuk och inte kan klara sin livsföring utan hjälp av barnen. Regeringen bör uppdras att återkomma till med förslag om förbättrade regler för anhöriginvandring i enlighet med det ovan angivna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.4 Förföljelse på grund av kön, sexuell läggning och könsidentitet Enligt utlänningslagen 4 kap. 1 § räknas den som känner välgrundad fruktan för förföljelse p.g.a. kön eller sexuell läggning som flykting. Trots detta är det vanligt att personer som riskerar att bli förföljda om de återvänder till sitt hemland får avslag på sin asylansökan. Migrationsöverdomstolen har inte heller tagit upp tillräckligt många fall där den asylsökande angett förföljelser p.g.a. kön eller sexuell läggning som asylskäl för att det ska ha hunnit utformas någon rättspraxis på området. Även när det kommer till förföljelse p.g.a. könsuttryck och könsidentitet är rättsläget osäkert. En konsekvens av denna brist på praxis är att migrationsmyndigheterna kan fortsätta att utvisa hbtq-personer till länder som exempelvis . Eftersom det är klarlagt att människor avrättas p.g.a. sin sexuella läggning i bör asylsökande homosexuella och bisexuella iraniers fruktan anses välgrundad så länge paragrafen om dödsstraff och kroppsbestraffning finns kvar i den iranska strafflagen. Detsamma gäller alla andra länder som avrättar och bestraffar homosexuella och bisexuella p.g.a. deras sexuella läggning samt transpersoner p.g.a. deras könsidentitet. Tillämpningen av utlänningslagen avviker i praktiken från intentioner med lagen. För att komma till rätta med det här vill att lagstiftningen förtydligas. Vi vill att man i 4 kap. 1 § utlänningslagen anger att begreppet tillhörighet till viss samhällsgrupp, utöver kön och sexuell läggning, även inrymmer könsidentitet och könsuttryck. En sådan förändring skulle ha fördelen att tydligare ange vad som redan gäller, dvs. att förföljelse som grundar sig på könsidentitet och könsuttryck kan ligga till grund för flyktingskap. Regeringen bör återkomma med ett förslag om förändring i 4 kap. 1 § utlänningslagen som anger att begreppet tillhörighet till viss samhällsgrupp, utöver kön och sexuell läggning, även inrymmer könsidentitet och könsuttryck. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. UNHCR har i samverkan med genomfört en studie, ”Kvalitet i svensk asylprövning”. Studien blottlade svåra kvalitetsbrister, bl.a. i bedömningar av könsrelaterad förföljelse. Av studien framgår att de frågor som ställs i asylutredningarna sällan har ett genusperspektiv och att de inte tar hänsyn till att normer kring kön, könsidentitet, könsuttryck och sexualitet påverkar erfarenheter. Likaså blir det inte tillräckligt utrett vilka kopplingar som kan finnas till politik, religion och de andra konventionsgrunderna. Regeringen har i sitt regleringsbrev till 2012 ställt krav på att verket ska redovisa hur myndigheten arbetar för att säkerställa likformig tillämpning i asylärenden där sexuell läggning och könsidentitet åberopas. Regeringen bör i kommande regleringsbrev till ställa krav på att verket genomför de förändringar som krävs för att åstadkomma en likformig tillämpning i asylärenden där sexuell läggning och könsidentitet åberopas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det beviskrav som uppställs i svensk rätt för att risken för förföljelse ska beaktas är att den är sannolik. Detta beviskrav står inte i överensstämmelse med en riktig tillämpning av flyktingkonventionen. Som framgår av FN:s flyktingkommissariats Note on Burden and Standard of Proof in Refugee Claims från bör kravet utifrån internationell rättspraxis, bl.a. domar i , ligga mellan ”sannolikt” och ”möjligt”. I målet INS vs uttalade att ”beviskravet förvisso inte kräver att utlänningen visar att det är mer sannolikt än motsatsen att han kommer att bli förföljd för att klassificeras som flykting”. I den studie av kvaliteten i svensk asylprövning som genomförts av UNHCR i samverkan med och publicerades riktas stark kritik mot att vid tillämpningen av flyktingskapsbestämmelsen ställer alltför höga krav på intensiteten i förföljelsen. Således räknar verket inte som flyktinggrundande förföljelse att ha utsatts för grov misshandel och trakasserier av miliser, kriminella gäng eller statsanställda, nedbränning av bostaden och mord på maken. Inte heller räknades som förföljelse att den asylsökande våldtagits, inte heller att ha varit närvarande när ens syster våldtogs och föräldrarna mördades. Regeringen bör mot denna bakgrund ta initiativ till en sådan översyn av flyktingskapsbestämmelsen i utlänningslagen att tillämpningen bringas i överensstämmelse med gällande internationell rätt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.6 Bestämmelsen om väpnad konflikt Enligt utlänningslagen 4 kap. 2 a § ska den som känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp p.g.a. en yttre eller inre väpnad konflikt eller p.g.a. andra svåra motsättningar i hemlandet ha rätt till uppehållstillstånd. Bestämmelsen har av domstolarna getts den tolkningen att det måste röra sig om ett individualiserat hot för att den ska vara tillämplig. Detta strider mot lagstiftarens intentioner. har i ett s.k. förhandsbesked om tolkningen av bestämmelsen slagit fast att det inte krävs någon individualiserad risk för dess tillämplighet. Denna tolkning är bindande för svenska myndigheter och domstolar. Migrationsöverdomstolen har i en dom slagit fast att det inte rådde väpnad konflikt i i utlänningslagens mening. Domstolen fastslog i den domen att de stridande parterna måste ha viss territoriell kontroll för att väpnad konflikt skulle anses föreligga. har Migrationsöverdomstolen – efter hård kritik från både juridiskt och politiskt håll mot domstolens tolkning – gjort en motsatt tolkning och släppt kravet på territoriell kontroll. Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter har i en dom (no 8319/07 och 11449/07, Case of Sufi and v. The ) som meddelades på ett grundläggande sätt förändrat rättsläget beträffande rätten till internationellt skydd vid risk för urskillningslöst våld. Sammanfattningsvis fann domstolen att det skulle strida mot artikel 3 i att utvisa klagandena till eftersom risken att drabbas av urskillningslöst våld där är så hög att artikel 3 blev tillämplig. UNHCR publicerade en forskningsrapport där man gjorde en jämförelse mellan lag och praxis i sex EU-länder, bl.a. , vad gäller skyddet för den som flytt från urskillningslöst våld. Rapporten belägger stora skillnader länderna emellan framför allt i fråga om tillämpningen av artikel 15 c i skyddsgrundsdirektivet, som i vissa av länderna visade sig vara ”ett tomt skal” som mycket sällan gav skydd åt personer på flykt undan urskillningslöst våld. Mot bakgrund av dessa stora oklarheter vad gäller tolkningen och tillämpningen av bestämmelserna om internationellt skydd för den som flytt från väpnad konflikt eller urskillningslöst våld bör regeringen ta initiativ för att se över och förtydliga utlänningslagens motsvarande bestämmelser om skydd vid väpnad konflikt, urskillningslöst våld eller svåra inre motsättningar för att skyddet ska bli mer heltäckande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.7 Återtagandeavtal som slutits av De återtagandeavtal ingått med och har fått som konsekvens att nu genomför massutvisningar av asylsökande från dessa länder. Många av dessa asylsökande har haft och har fortfarande starka skyddsbehov. har visat på de svenska myndigheternas systematiska kräkningar av de mänskliga rättigheterna när uppenbart skyddsbehövande människor skickats tillbaka till dessa länder. Uppgifter har också framkommit som visar att avtalet inte uppfylls, och att parterna som undertecknat det inte är överens om tolkningen när det gäller frågan om tvångsavvisningar. är kritiskt till återtagandeavtalen och till den agerande i denna process. Åtskilliga irakiska asylsökande har vittnat om att de lämnats vind för våg efter avvisning och att fortsatta trakasserier och förföljelse gjort att de tvingats fly igen, trots att i avtalet förbundit sig att garantera deras säkerhet. Mot denna bakgrund bör regeringen säga upp återtagandeavtal som upprättats med och . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.8 Bevisbördan och utredningsbördan beträffande tortyr Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna avkunnade en principiellt viktig dom i ett mål mellan en iransk asylsökande och (målet R.C. mot , 41827/07). avstod från att överklaga domen och begära att målet skulle tas upp i s.k. stor sammansättning – Grande Chambre – och den vann därför laga kraft . Domen innebär att måste genomföra långtgående förändringar i asylprocessen. Domstolen slog fast två för svensk rättstillämpning nya principer i asylrätten. Den första principen gäller följande: om en asylsökande framfört något som tyder på att han/hon varit utsatt för tortyr, t.ex. genom att åberopa ett intyg från en allmänläkare vid en vårdcentral, åligger det att på eget initiativ skaffa ett expertutlåtande om den sannolika orsaken till skadorna om man inte godtar den åberopade bevisningen. Domstolen tillbakavisade regeringens argument att den asylsökande måste skaffa ett sådant utlåtande. Domen innebär således att är skyldigt att, i de asylärenden där det finns uppgifter som tyder på att den sökande har varit utsatt för tortyr, se till att ett sådant expertutlåtande om trolig orsak till skadorna införskaffas. Det är något som verket inte gör och bryter därför mot sina skyldigheter enligt om de mänskliga rättigheterna. Detta handlar inte om någon teknisk detalj utan om en av de mest fundamentala mänskliga rättigheterna, rätten att inte utsättas för tortyr eller riskera att bli utvisad trots att det finns risk att bli torterad i det land man skickas till. Den andra nya principen gäller detta: om en asylsökande lyckats fullgöra beviskravet att hen redan varit utsatt för tortyr är det som måste bevisa att det inte föreligger någon risk för upprepad tortyr vid en utvisning till hemlandet. Så är bevisbördan inte fördelad . Det vanliga är i stället att utan att ange någon motivering förklarar att den asylsökande inte gjort troligt att tortyren kommer att upprepas om hen skickas till hemlandet. Också på denna punkt är både och migrationsdomstolarna skyldiga att omgående ändra sin rättstillämpning. Domen vann laga kraft men har inte avsatt några andra tydliga spår i rättsutvecklingen än en dom i Migrationsöverdomstolen som i princip upprepade vad som är gällande rätt och ett rättsligt utlåtande från rättschef, som dock bara handlade om den ena av de två avgörande nya rättsprinciper som fastslogs i dom. Eftersom Migrationsöverdomstolens dom visat sig ha mycket svag och ojämn påverkan på rättstillämpningen, måste regeringen skyndsamt ta initiativ till en sådan ändring av utlänningslagen att uppfyller sina förpliktelser enligt om de mänskliga rättigheterna. Regeringen bör lägga fram förslag om sådan ändring av utlänningslagen att uppfyller krav i fråga om bevis- och utredningsbörda i fråga om tortyr. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att ska uppfylla sina förpliktelser enligt kommer fler asylsökande att behöva få sina tortyrskador utredda. Detta slogs fast i en dom från och preciseras i rättsliga ställningstagande angående medicinska utredningar av åberopade skador. Regeringen måste föra en politik som uppfyller de förpliktelser som följer av att ha ratificerat om de mänskliga rättigheterna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.9 Ny lag om särskilt ömmande omständigheter ska det bli enklare för barn att få uppehållstillstånd: barn ska få stanna i om det finns särskilt ömmande omständigheter. Förändringen i utlänningslagen innebär att det inte ställs lika höga krav på de ömmande omständigheterna när det gäller barn. I stället för synnerligen ömmande omständigheter gäller nu särskilt ömmande omständigheter. Även om lagändringen innebär att det ska krävas mindre än tidigare för att beviljas uppehållstillstånd slår regeringen fast att det fortfarande handlar om undantagssituationer. har länge krävt att uttrycket ”synnerligen”, ska bytas ut mot ”särskilt”, som ger möjlighet till en något mer generös bedömning. Vi vill att den förändringen ska gälla för alla – barn såväl som vuxna. Därför bör 5 kap: 6 § första stycket. 1 p i utlänningslagen ges följande lydelse: ”Om uppehållstillstånd inte kan ges på annan grund, får tillstånd beviljas en utlänning om det vid en samlad bedömning av utlänningens situation föreligger sådana särskilt ömmande omständigheter att han eller hon bör tillåtas stanna i .” Detta bör besluta. Bestämmelsen i 12 kap. 19 § 2 utlänningslagen, där krav uppställs att utlänningen inte kunnat åberopa verkställighetshindren tidigare eller har giltig ursäkt för att inte ha åberopat dem tidigare, står i uppenbar konflikt med artikel 3 i om de mänskliga rättigheterna. Detta avhjälps inte genom de möjligheter har att bevilja uppehållstillstånd enligt 12 kap. 18 § utlänningslagen. Regeringen bör därför ta initiativ till en översyn av 12 kap. 19 § utlänningslagen för att bringa bestämmelsen i överensstämmelse med om de mänskliga rättigheterna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Om en gång överlämnat verkställigheten av ett utvisningsbeslut till polisen saknar denna varje möjlighet att återlämna ärendet till även om en förändrad situation skulle göra detta sakligt motiverat. Det är också så att saknar möjlighet att återta ett verkställighetsärende som man en gång överlämnat till polisen om denna inte vill medverka till detta. Regeringen bör därför återkomma till med förslag till en sådan lagändring att möjlighet ges till polisen att återlämna ett verkställighetsärende till och till att återta ett till polisen överlämnat verkställighetsärende. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.11 Rätten till muntlig förhandling Ett av de bärande elementen i den nya process- och instansordning i utlänningsärenden som infördes var att muntlig förhandling skulle äga rum i det absoluta flertalet asylmål. Dimensioneringen av migrationsdomstolarna gjordes efter bedömningen att muntlig förhandling skulle hållas i av asylmålen. En granskning som gjort av hur migrationsdomstolarna hanterat asylmål visar dock att utfallet är långt från denna bedömning. Dessutom finns det stora skillnader mellan domstolarna. Medan det blev muntlig förhandling i av målen i migrationsdomstolen i skedde det bara i av målen som behandlades vid migrationsdomstolen i .