mot · H20285 · 2014-10-27 00:00:00 — En parlamentarisk utredning om sjukvårdens personalförsörjning bör därför tillsättas för att analysera situationen och komma med konkreta förslag . Den ska självklart arbeta tillsammans med landets främsta experter på området, ta lärdom av andra länder och ha en kontinuerlig dialog med berörda intresseorganisationer och fackföreningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.1 Utbildningsanställning för sjuksköterskor Det råder stor brist på specialistutbildade sjuksköterskor och antalet minskar stadigt. Genomsnittsåldern är hög och många kommer att gå i pension. har andelen utbildade specialistsjuksköterskor sjunkit från av det totala antalet sjuksköterskor. anser att nivån bör ligga på . En anledning till bristen på specialistsjuksköterskor är de många hinder som står i vägen för sjuksköterskor att vidareutbilda sig. Sjuksköterskor måste oftast, till skillnad från läkare, ta tjänstledigt med studiemedel för att specialisera sig. En annan anledning är den dåliga löneutvecklingen. En specialistsjuksköterska tjänar i genomsnitt mer än en sjuksköterska och det tar innan en specialistsjuksköterska har tjänat in kostnaderna för att vidareutbilda sig. anser att kvaliteten i vården måste höjas genom att fler sjuksköterskor specialiserar sig. Att satsa på betald specialistutbildning för sjuksköterskor höjer inte enbart kvaliteten på vården utan skapar även arbetstillfällen genom vikariat för de anställda som vidareutbildar sig. Därför har också medverkat till att inrätta akademisk specialtjänstgöring för sjuksköterskor både i i län och läns landsting. 8 En säker förlossningsvård De nio månadernas graviditet som föregår en förlossning ska vara där den gravida kvinnan tillsammans med partner eller andra i sin omgivning ska känna att de kan förbereda sig för sitt kommande föräldraskap. De ska känna att de får tid och utrymme i mödravården, där de får svar på sina frågor och förbereds inför förlossningen. Graviditeten är för många ändå omtumlande och många frågor ställs på sin spets. Därför är det helt avgörande att de gravida kvinnorna ska kunna känna en trygghet inför den stundande förlossningen. För många är det inte så . De oroar sig för om de ska få plats på sjukhuset, om de ska blir runtskickade mellan olika enheter eller om de ska få föda ensamma på salen utan tillgång till en professionell barnmorska. Så ska det inte vara. Den svenska förlossningsvården är fantastisk. Med basen i barnmorskan och den kompetens som finns i denna yrkeskår har den svenska förlossningsvården varit världsledande. Genom att bejaka friska och naturliga förlossningar är det få länder i världen som uppnår samma goda resultat som den svenska förlossningsvården. Därför är det alarmerande att det blir allt vanligare med rapporter från barnmorskor runt om i landet som menar att de inte längre klarar av att sköta sitt jobb, att de oroar sig för patientsäkerheten och att de inte orkar arbeta under de arbetsvillkor som råder . kan en barnmorska på en del förlossningsavdelningar ha ansvar för tre förlossningar som är i aktivt skeende . Detta medför kraftigt ökade risker för såväl moder som barn. Evidens och beprövad erfarenhet visar mycket tydligt på att en närvarande barnmorska under hela förlossningen kraftigt minskar risken för förlossningsskador, t.ex. omfattande bristningar. En närvarande barnmorska minskar också användandet av sugklockor och minskar antalet onödiga kejsarsnitt kraftigt. Förlossningsupplevelsen har en livslång betydelse. Den påverkar kvinnans framtida hälsa, föräldraskapet och relationen mellan kvinnan och hennes partner. En positiv upplevelse stärker kvinnans självförtroende. En traumatisk upplevelse ökar risken för förlossningsdepression och förlossningsrädsla och kan leda till att en ny graviditet undviks. Det borde fastställas ett nationellt mål för den svenska förlossningsvården om att ha en barnmorska per aktiv förlossning. För att nå dit krävs det flera olika åtgärder och situationen ser olika ut över landet. Detta är fullt möjligt. Både i och i är målet en barnmorska per kvinna i aktiv förlossning. I fick av kvinnorna stöd på detta sätt 2012. bör få i uppdrag att kartlägga situationen på förlossningsavdelningarna runt om i landet och komma med konkreta förslag på vad som behöver göras för att nå målet om att ha en barnmorska per aktiv förlossning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9 Psykisk ohälsa är ett stort samhällsproblem Enligt i (2014) ökar den självskattade psykiska ohälsan. Denna ökning har i grunden sociala orsaker och det är viktigt med breda förebyggande insatser. Den psykiatriska vården måste både förstärkas och få en ny inriktning. Denna nya inriktning innebär en humanare psykiatri där målet ska vara ett så självständigt liv som möjligt för människor med psykiska funktionsnedsättningar. Egenmakt och inflytande är nyckelord för att människor som drabbats av psykisk ohälsa eller sjukdom ska kunna återhämta sig på bästa sätt. Psykisk ohälsa kan drabba vem som helst. Psykiska sjukdomar står för en dryg tredjedel av sjukförsäkringskostnaderna. Det finns även en gradient efter utbildning, så att de med kortare utbildning rapporterar mer besvär av ängslan, oro eller ångest än de med längre utbildning (tabell 1). Mest besvär rapporterar kvinnor med endast grundskoleutbildning, och män med eftergymnasial utbildning rapporterar minst besvär. Nedsatt psykiskt välbefinnande efter utbildning. (Andel i procent som rapporterat lätta eller svåra besvär respektive svåra besvär av ängslan, oro eller ångest. Kvinnor och män 30–, genomsnitt för åren 2010–2012. )[1] Befolkningens psykiska ohälsa återspeglas också i slutenvårds- och dödsorsaksregistren vid , även om det endast är en bråkdel av dem med psykisk ohälsa som läggs in på sjukhus, eller begår självmord. vårdades 22 500 kvinnor och 21 900 män inom psykiatrisk slutenvård. Perioden –2012 minskade vårdplatserna inom den psykiatriska slutenvården kraftigt. minskade också inläggningarna i alla åldersgrupper, utom bland de unga i åldern 15–, där inläggningarna i stället ökade. Allra vanligast är det att unga kvinnor läggs in, har inläggningarna ökat även bland de unga männen. I visades att det framför allt är sjukhusvård för depressioner och ångesttillstånd som ökat kraftigt bland de unga. har självmorden minskat i alla åldersgrupper utom i gruppen 15–där självmord i stället blivit något vanligare. Självmorden har minskat snabbast bland de äldsta, särskilt bland männen, och skillnaderna mellan åldersgrupperna har minskat. Psykisk ohälsa har förstås olika stor omfattning och får olika stora konsekvenser i de drabbades liv. Den som har problem med sin psykiska hälsa kan ha andra problem med somatisk ohälsa, ekonomi, arbete eller annat. Trots det är många insatser utformade så att den som har andra problem eller behov i kombination med psykisk ohälsa ofta faller mellan stolarna. Den som har en mer omfattande problematik får inte alltid någon samlad hjälp av samhället, något som är en förlust för både individen och samhället när man kanske inte kan lösa hela problematiken. Detta måste förändras. Men även för dem som har något lindrigare psykiska besvär måste ambitionen vara högre än att psykofarmaka och en tids sjukskrivning betraktas som en universallösning. För den som drabbas av psykisk sjukdom är det viktigt att det finns ett fungerande socialt skyddsnät. Ofta tar det att återhämta sig från psykiska besvär än från somatiska. Den borgerliga regeringens nedmontering av sjukförsäkringen och den omänskliga s.k. rehabiliteringskedjan innebär ytterligare psykisk stress och ekonomiska problem som har drabbat psykiskt sjuka hårt. Efter den omfattande s.k. (SOU 2006:100 ”Ambition och ansvar”) var förhoppningarna stora på att psykiatrin nu stod inför en rejäl uppryckning både i form av ekonomiska satsningar och av utvecklingsarbete. Många av de satsningar som gjordes utifrån har varit eller kommer att vara betydelsefulla. Exempel på sådana är satsningar på kompetensutveckling av personalen, arbete med att hitta modeller för att arbeta mot psykisk ohälsa bland barn och unga samt utveckling av den psykiatriska heldygnsvården. En läsning av Statskontorets rapport visar emellertid också att de positiva effekterna i många delar inte är tillräckligt stora i förhållande till de skriande behoven och de höga förväntningarna. Frågan om anpassade boenden är ett exempel. Inte heller har det skett några betydelsefulla resursökningar i den psykiatriska vården när staten anslagit extra pengar, mycket beroende på att landstingen då avstått från att satsa pengar. Detta avspeglas också i lägesrapporter. Att kommuner och landsting måste ges bättre ekonomiska förutsättningar är ett måste om situationen ska förbättras. Som en fortsättning på psykiatrisatsningen beslutade den tidigare regeringen om ”PRIO psykisk ohälsa – plan för riktade insatser inom området psykisk ohälsa 2012–2106” och utsåg en nationell samordnare för arbetet. Planen och regeringens överenskommelse med Kommuner och Landsting (SKL) kan innebära steg framåt på området. Planens målsättningar är brett förankrade. Ännu bättre hade det dock varit om en långsiktig handlingsplan för psykiatrin hade framförhandlats över blockgränserna, eller åtminstone presenterats till , så att planens åtgärder hade kunnat diskuteras politiskt. Det behövs långsiktighet och tydliga mål för att åstadkomma varaktiga förändringar som håller över val och eventuella regeringsskiften. Det bör därför tas fram en långsiktig handlingsplan för psykiatrin. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9.1 Könsperspektiv i psykiatrisk vård Det finns många skillnader mellan kvinnors och mäns psykiska hälsa, i hur hög utsträckning man uppsöker vården, vilka diagnoser man får, i sjukdomsförlopp och behandling. Psykiatrin har en delvis mörk historia, inte minst när det gäller hur man har behandlat kvinnor som har haft eller som ansetts ha haft psykiska problem. Efter att tidigare ha anklagat kvinnor för att vara besatta av eller att vara häxor, övergick man till förklaringsmodeller och terminologi där den kvinnliga kroppen med dess funktioner sågs som orsaken till eventuella psykiska problem. Långt in var hysteri en vanlig diagnos. sattes många kvinnor på institutioner och fick diagnoser efter att i många fall inte varit psykiskt sjuka sett med dagens ögon utan snarare för att ha brutit mot rådande normer för hur kvinnor förväntades bete sig. var lobotomi en vanlig behandlingsmetod inom psykiatrin och majoriteten som utsattes var kvinnor. Självklart ser dagens psykiatri och dagens samhälle annorlunda ut. Men fortfarande finns tydliga könsskillnader när det gäller hur den psykiska ohälsan och vårdkonsumtionen ser ut. - Betydligt fler kvinnor än män är sjukskrivna p.g.a. psykisk ohälsa. - Män har lättare att få rehabiliterande insatser än kvinnor. - Dubbelt så många kvinnor som män får diagnosen depression. - Det är betydligt fler män som tar sina liv, även om kvinnor gör fler försök. - Diagnosen borderline är två till fyra gånger vanligare hos kvinnor. - Kvinnor är överrepresenterade när det gäller psykiatrisk behandling och psykoterapi. - Dubbelt så många kvinnor som män får antidepressiva läkemedel. Det är oroande att det är ett så stort antal unga, framför allt unga kvinnor och flickor, som mår psykiskt dåligt och får problem med ätstörningar och självskadebeteende. Dubbelt så många unga kvinnor vårdas på sjukhus efter självmordsförsök eller självförvållade skador jämfört . Det är dock inte enbart kvinnor och flickor som har problem med ätstörningar och självskador. Män och pojkar som har dessa problem osynliggörs ofta trots att det är vanligare med självmord bland dem. En förenklad förklaring till könsskillnaderna skulle kunna ges i de begränsade biologiska skillnaderna mellan kvinnor och män, något som har gjorts historiskt. Mer sannolikt är att normer i samhället, skillnader i arbetsliv och olika livsvillkor får avgörande konsekvenser för på vilket sätt kvinnor och män drabbas av psykisk ohälsa. Könsmaktsordningen och mäns våld mot kvinnor och barn avgör på ett generellt plan alla kvinnors livsvillkor, men för de direkt våldsdrabbade kvinnorna påverkar det den psykiska hälsan. Det är viktigt att forskningen på psykiatriområdet bedrivs med ett genusperspektiv, och en förutsättning för det är att psykiatrin upprättar könsuppdelad statistik. Personalen inom psykiatrin måste ha kunskaper om mäns och kvinnors olika livsvillkor och ta hänsyn till dem i behandlingen. Psykiatrin måste alltså ha ett genusperspektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9.1.1 Kvinnors situation inom rättspsykiatrin Kvinnor osynliggörs inom rättspsykiatrin. En del kvinnor placeras på rättspsykiatriska avdelningar eller p.g.a. platsbristen på andra slutna psykiatriska avdelningar. De kvinnor som döms till rättspsykiatrisk vård är få i förhållande till män. Vården och boendemiljön är i hög grad anpassad efter män. Kvinnors situation inom rättspsykiatrin bör uppmärksammas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En grupp inom rättspsykiatrin är särskilt utsatt. Det är flickor och unga kvinnor med självskadebeteende som den vanliga psykiatriska vården anser sig inte kunna behandla. I stället förs de över till rättspsykiatrin där de hamnar på samma avdelningar som personer, oftast män, som är dömda eller misstänkta för brottsliga handlingar och inte sällan grova våldsbrott. Det handlar nästan uteslutande om flickor och unga kvinnor. Bara i något enstaka fall har det varit en man som har överförts till rättspsykiatrin. De flesta är i åldrarna , men även omyndiga personer har drabbats, någon så ung som . I ”Slutstation rättspsyk” av och intervjuas några av flickorna. Utöver de trauman det har inneburit att låsas in på en rättspsykiatrisk klinik vittnar de också om hur det har förekommit olagliga tvångsåtgärder, t.ex. tvångshandskar, låsta hjälmar samt isolering . Trots avslöjanden om missförhållanden och övergrepp och en intensiv debatt om denna ”vårdform” blir flickor med självskadebeteende fortfarande överförda till rättspsykiatrin. Det finns inga vetenskapliga belägg för att det är en fördel att vårda unga kvinnor med självskadebeteende bland äldre män, dömda till rättspsykiatrisk vård. Tillsynsmyndigheterna har riktat kritik mot delar av den verksamhet som har bedrivits och de behandlingsmetoder som har använts, () har t.ex. delat ut varningar till flera läkare, men det har inte funnits några invändningar mot att vården sker inom rättspsykiatrin. anser att denna vård står i strid mot såväl det allmänna rättsmedvetandet som mänskliga rättigheter och . har den rättspsykiatriska regionkliniken i slutat ta emot patienter med självskadebeteende eftersom man uppfattar det som att det inte finns något stöd för denna typ av vård, varken juridiskt, etiskt, politiskt eller medicinskt. Bland annat har de nya skärpta bestämmelserna om säkerhetsåtgärder för att motverka brottslighet vid psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård gjort det omöjligt att vårda självskadepatienter på samma avdelningar som övriga intagna. Det ser vi som ett välkommet beslut, men det saknas fortfarande tydliga regler för den här typen av vård. Det bör därför införas ett uttryckligt förbud mot att placera personer som varken är dömda eller misstänkta för brottsliga handlingar vid rättspsykiatriska avdelningar och kliniker. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Innan förbudet träder i kraft måste dessa patienter kunna få en god vård i den reguljära psykiatrin. kommer snart att lämna sin slutrapport, och psykiatrisamordnaren har på PRIO-bloggen uttryckt att den bl.a. måste resultera i ett underlag som gör att det går att utveckla alternativ till placeringar på rättspsykiatriska kliniker. Regeringen bör, med nämnda slutrapport som utgångspunkt, lämna förslag på åtgärder för att utveckla den psykiatriska vården så att den kan ta emot och behandla patienter med självskadebeteende. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9.2 Personal med utbildning är en nyckelfråga för psykiatrin Det är förstås helt avgörande för psykiatrins utveckling att det finns tillräckligt med personal och att den har rätt utbildning för att vården och omhändertagandet ska fungera bra. Men det finns anledning att vara bekymrad när man tittar på hur tillgången till personal kommer att se ut , om inte åtgärder vidtas. Landstingen har svårt att rekrytera läkare till psykiatrin. Att man tvingas lösa problemen genom s.k. stafettläkare är problematiskt, eftersom den psykiatriska vården är så pass beroende av kontinuitet i kontakten mellan läkare och patient. är det viktigt att tillgången på psykologer ökar. Det finns alltmer evidens som stöder att exempelvis KBT (kognitiv beteendeterapi) bör bli en vanligare behandlingsmetod vid många olika diagnoser, något som bl.a. märks i de olika nationella riktlinjer som har tagit fram . Det råder även brist på sjuksköterskor som har specialiserat sig på psykiatri. Man står också snart inför stora pensionsavgångar. På området finns också behov av yrkeskategorier som pedagoger och arbetsterapeuter. Tillgång till kompetent personal är en så viktig fråga att alla samhällsaktörer bör engageras. Därför bör regeringen ta initiativ till en överenskommelse med Kommuner och Landsting (SKL) om att påbörja ett programarbete kring personalrekrytering för verksamheter som ger insatser till personer med psykisk sjukdom och psykisk funktionsnedsättning, i enlighet med förslag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sprututbyte är ett självklart verktyg för att minska smittspridning av t.ex. hiv och hepatit, men det ska också ses som en hälsopolitisk åtgärd. I samband med sprututbyte ska därför alla övriga medicinska, sociala m.fl. insatser erbjudas, som människor med missbruk kan ha behov av. Det kan handla om ingång till behandling, gynekologmottagning m.m. Där ska då finnas såväl medicinsk kompetens som kuratorstöd, socialpsykologisk kompetens osv. Det ska också finnas ett samarbete med och motiveringsarbete för att få människor att söka vård. Som jämförelse kan nämnas där sprututbytesverksamheten fungerar som lågtröskelmottagningar och är en skyldighet för alla kommuner. Via sprututbytesverksamheten finns också goda möjligheter till information och utbildning om exempelvis smittspridning och överdoser. finns en vetorätt mot att landstingen inrättar sprututbytesverksamhet. Det kommunala vetot bör avskaffas och landstingen bör självständigt kunna besluta om att inrätta sprututbytesverksamhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. [1] Respondenterna har fått följande fråga: ”Har du besvär av ängslan, oro eller ångest?”. De som svarat ”Ja” har fått en följdfråga: ”Är det svåra eller lätta besvär?” I tabellen visas andelen som angett såväl lätta som svåra besvär sammantaget. Källa: Folkhälsan i , Årsrapport , .