mot · H2022797 · 2014-11-10 00:00:00 — Erkännande av det kurdiska folkets rätt till självbestämmande tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen ska erkänna det kurdiska folket rätt till självbestämmande. Kurder utgör fjärde största folkgrupp. Av olika anledningar råder stor osäkerhet kring befolkningsstatistiken. Enligt anges kurder i uppskattas till 15 miljoner, 7 miljoner, 6–7 miljoner samt 1,5 miljoner. Därutöver finns ca 2 miljoner i och cirka 35 miljoner utanför det geografiska området . Det kurdiska språket tillhör den iranska grenen inom den indo-europeiska språkfamiljen men saknar släktskap med vare sig turkiska eller arabiska. Frånvaron av en gemensam statsapparat har lett till avsaknaden av ett standardiserat kurdiskt språk – istället talas flertalet dialekter. Kurdiskans huvuddialekter är sorani som huvudsakligen talas av kurder i och och kurmanji som är dominerande bland kurder som bor i och . Det finns även mindre dialekter som zaza och gurani. Skriftspråket är olika av historiska skäl. Kurder i och använder, liksom perserna, modifierade arabiska bokstäver, och kurder i och bokstäver på latin. Det sammanhängande landområde i som bebos av kurder utgör en yta . Det omfattar norra och nordöstra , nordvästra , sydöstra samt nordligaste . Området har gått under benämningen (kurdernas land). I området bor också andra religiösa och etniska grupper som assyrier, kaldéer, syrianer, armenier, turkmener, araber, azerer, turkar och perser. Kurdistan- landet som aldrig blev Efter och det nederlag initierade den amerikanska presidenten ett 14-punktsprogram om självbestämmande för lydfolken i . Syftet var att riket skulle delas upp i nya stater som antingen var självständiga eller under fransk eller brittisk kontroll, vilket även Sykes mellan och syftade till. Övergången från imperier till nationalstater ändrade den politiska dagordningen och ideologierna i . Den första begäran om kurdisk självständighet tillkännagavs till fredskonferensen som sedermera undertecknades under fredsfördraget i Sèvres i . Kurderna erkändes rätten att bilda en egen stat. Fördraget kom dessvärre aldrig att ratificeras. De allierades geopolitiska avvägningar stod till nackdel för kurderna liksom de förändrade styrkeförhållandena. I det nya Lausannefördraget nämndes varken kurdernas rättigheter eller . Lausannefördraget delade istället det geografiska området mellan den nya staten och de nybildade staterna och som kontrollerades av britterna och fransmännen. Kurderna i förblev under iranskt styre vilket var den andra delningen av . Det första försöket till självstyre och egen stat, , har varit det kortlivade kungariket i mellan 1922–1924 styrt av Shejk samt demokratiska republik i Mahabad i som skedde i samband med maktvakuumet som uppstod efter . 2.2 Bakur – kurderna i Lausannefreden ledde till det internationella erkännandet av "Republiken " som efterföljarstat. Republiken utropades officiellt i den nya huvudstaden och blev republikens första president. Den nya staten var baserad på en stark centralmakt, urbant fokuserad på ekonomisk modernisering och etnonationalistisk enighet. ”En stat, ett folk och ett språk” var ledorden för moderniseringsprojektet. Kemalismen infördes som officiell statsideologi och blev en del av konstitutionen . Den etnonationalistiska politiken kom att innebära decennier av militariserad assimileringspolitik i form av deportationer, massaker, förtryck och förbud att tala det kurdiska språket. Kurdiska barn tvingades gå i turkisktalande skolor. Den officiella benämningen av kurder blev ”bergsturkar” och staten bytte ut namnen på de kurdiska städerna och byarna. Militariseringen och assimileringspolitiken frambringade tre uppror , 1927 och den mest kända , , som slogs ner. Militäroperationerna och riktades huvudsakligen mot kurderna och vänsteroppositionen i . Tusentals människor arresterades, avrättades och fördrevs i exil vilket satte grogrunden för folkliga demonstrationer och motstånd i de kurdisktalande städerna. Regeringen fortsatte sina militära aktioner och begick allvarliga kränkningar av mänskliga fri- och rättigheter. Under samma tidsepok påbörjade PKK sin väpnade strid mot den turkiska militären och staten. Inbördeskriget pågick –1999 och kostade tiotusentals människor livet. 1 miljon kurder deporterades från över 7000 byar, de politiskt engagerade tillfångatogs, torterades, avrättades och rapporter påvisar systematiska övergrepp mot kvinnor. Sydöstra /Bakur, som redan tidigare var ekonomiskt eftersatt, kom på grund av kriget än mer på efterkälken jämfört med resten av landet. När greps gav han order om eldupphör. Kriget och den militära upptrappningen ökade och minskade i perioder. har varje politiskt initiativ som försökt uppmärksamma kurdfrågan förbjudits. förbjöds sammantaget åtta politiska partier. 2.3 Rojava – kurderna i Unionen mellan och –1961 medförde en kraftig försämring för kurderna. Kurdiska ledare arresterades och dömdes till långa fängelsestraff. Den nya regimen efter unionens upplösning inledde en omfattande arabisering av kurdiska områden genom att tömma gränsområdet mot och på kurdiska byar och flytta in araber i deras ställe. Hundratusentals kurder berövades sitt syriska medborgarskap. Istället fick de flyktingstatus och nekades alla medborgerliga fri- och rättigheter. Med president förändrades läget kortvarigt för kurderna. konflikt med och bidrog till att erkänna viss tolerans för kurdisk verksamhet. Arabiseringspolitiken stoppades, kurdiska ledare släpptes ur fängelset och en del kurder återfick sitt medborgarskap. 1980-talets krig i fick många konsekvenser för kurderna i . Städerna belägrades av militären som genomförde massarresteringar. 2.4 Rojhelat – kurderna i Upproret mellan år 192–1925 som fördes för kurdiskt självstyre i misslyckades men satte grogrunden för den kurdiska motståndsrörelsen som sedermera utmynnade i bildandet av det marxist-leninstiska partiet Komeley Jiyanewey i Mahabad . Partiet förvandlades sedan till , KDPI, och grundade den kurdiska republiken i Mahabad som varade . Efter en repressiv militärinsats lyckades shahens styrkor återta kontrollen. Kurdiska förbjöds som undervisningsspråk och anhängare av KDPI hamnade på dödslistor. Under den nationalistiska premiärministern regeringsperiod –1953 skedde en viss återhämtning för kurderna. Värre blev det under shahens hårda förföljelse av all opposition. Organisationer, politiskt aktiva och andra som uttryckt sig oppositionellt mot regeringen drevs i praktiken i exil, främst till irakiska men även till . 1979 bojkottade kurderna folkomröstningen som grundlade det teokratiska system som har existerat i . Regimen fängslade, torterade och avrättade systematiskt medlemmarna av PDKI och stora delar av civilbefolkningen. Därefter pågick ett tioårigt krig mellan och den iranska militären. Partiordförande mördades i liksom efterträdaren, Sharafkandi, i . 2.5 Bashur – kurderna i Shejk utropade sig till kung över . Detta ledde till en militär konflikt med britterna som sommaren återtog norra och gjorde slut på den kurdiska regimen. Det brittisk-irakiska avtalet om självständighet uteslöt kurdernas rättigheter vilket ledde till protester och revolter. Som förkämpe för kurderna framträdde ungefär , tidigare militärbefälhavare i den kurdiska Mahabadrepubliken i . var ledare för det nybildade KDP (), och sedan han återvänt till ledde han under stora delar av ett gerillakrig mot regimen i . Sedan Baathpartiets maktövertagande har den irakiska statsmaktens strategi varit krigsföring eller splittring av motståndet för att vinna tid och återkomma med nya offensiver. ingick de irakiska kurderna ett fredsavtal med som gav dem begränsat självstyre i tre provinser. Många kurder bodde dock utanför dessa provinser och den oljerika staden omfattades inte. Den irakiska regimen bedrev en aktiv folkförflyttning för att komma åt den oljerika staden . tvångsdeporterade över en miljon kurder, turkmener och assyrier från sin hemstad. Bosättarpolitiken innebar även att kurdiska ortnamn ändrades till arabiska som hundratusentals människor fördrevs från byarna vid gränstrakterna till och . Under kriget mellan och , –1988, inledde regim offensiven Anfal mot kurderna. Giftattacken mot de 5 500 kurderna i staden blev sedermera erkänd som ett folkmord mot kurder och hela operationen anges ha mördat uppemot 182 000 kurder. Många försvann spårlöst och en halv miljon människor tvångsdeporterades. Organisationen /Middle East (HRW) slutsats över händelser är att regering avsiktligen, genom massmord, ville tillintetgöra den kurdiska minoriteten. I slutskedet av reste sig kurderna och shiamuslimerna mot men misslyckades. Konsekvensen ledde till att cirka två miljoner kurder flydde till gränsen mot och . För att hjälpa kurderna att återvända inrättade och i samförstånd med säkerhetsrådet en resolution (688) om att sända allierade trupper och FN-vakter till irakiska för att där etablera en frizon. Invasionen av störtade . Den kurdiska skyddszonen upphörde därmed att existera men kvar fanns det kurdiska regionala självstyret. har framstått som lugna hörn, med en ekonomisk tillväxt baserad på oljeutvinning. Särskilt i provinshuvudstaden /har det pågått en livlig byggverksamhet och hundratals kurder har återvänt från exilen i , eller . Bakur– kurderna i Efter den omfattande hungerstrejken i fängelserna gick den turkiska regeringen kurderna till mötes genom att driva igenom lagar om att kurder får använda sitt eget språk i domstolar och att politiska partier får använda andra språk än turkiska i sin offentliga verksamhet. utropade vapenvila och initiativet ledde till en fredsprocess som väckte stora förhoppningar. Regeringen gavs en frist till åtgärder föreslog då ökade språkliga rättigheter samt att skolbarnens trohetsed till turkiska nationen skulle slopas. Dessvärre riskerar fredsprocessen nu att stanna upp mot bakgrund av utvecklingen i staden samt gerillarörelsen inflytande i de områden längs den turkiska gränsen där kurder tagit kontroll. Detta har väckt stark oro i , som hotat med väpnade räder in i . När staden stått under attack från Islamiska staten har storskaliga demonstrationer ägt rum i de kurdiskdominerade städerna som har bemötts repressivt av turkisk militär. Flertalet har omkommit i militärens strider mot demonstranterna i de kurdiska städerna. 3.2 Rojava – kurderna i Sedan upproret i utvecklats till ett fullskaligt inbördeskrig började de syriska kurderna organisera sig. slöt sig elva organisationer samman i Kurdiska nationella rådet i syfte att verka för kurdiskt självstyre i norr och nordost. Det nationella rådet ingick samarbete med gerillarörelsen unionspartiet formellt . I praktiken har kurderna under PYD:s ledning uppnått en hög grad av självstyre i delar av nordöstra . Islamiska statens frammarsch har dock drabbat flertalet byar i närheten av Kobane och staden är under daglig attack. IS använder sig av tungt artilleri, bland annat i form av pansarvagnar och kemiska vapen, främst riktade mot civila. Situationen är mycket allvarlig, med brist på mat, rent vatten, medicin, livsmedel, el med mera. är dessutom samtliga gränser stängda mot Rojava. 3.3 Rojhelat – kurderna i Det ekonomiska tillståndet i Rojhelat är värre än landet i övrigt med koncentrerad arbetslöshet och fattigdom. Många flyttar därifrån, och bara en tredjedel av kurder uppges leva inom det traditionellt kurdiska området. Systematiska avrättningar och fängslanden av regimmotståndare, politiker och journalister sker på daglig basis. 3.4 Bashur – kurderna i De skärpta motsättningarna mellan regionala regering och centralregeringen i har cementerats . Motsättningarna har varit geopolitiska, ekonomiska och politiska. Kravet på självständighet och folkomröstning har nekats av den före detta premiärministern som dessutom nekat utbetalning av den federala budgeten. Läget har dramatiskt försämrats då den sekteristiska terroristorganisationen staten tagit kontroll över centrala delar av samt betydande områden i östra . När irakiska armén retirerade i nordvästra fick kurdiska peshmerga-förband pressa fram sina positioner. har det utbrutit hårda strider där peshmerga drevs på reträtt men försökte gå till motoffensiv med hjälp av den syrisk-kurdiska gerillarörelsen . IS framryckning har föranlett hundratusentals människor på flykt, hundratals har mördats och kurdiska yezidier har utsatts för det generalförsamlingen benämner som folkmord. Självbestämmande är en central princip i internationell rätt till följd av internationell sedvanerätt, men är också erkänd som en allmän rättsprincip och inskriven i ett antal internationella fördrag. Efter betonades rätten till självbestämmande i syfte att förhindra statliga övergrepp på folk utanför den egna nationalstaten, men sedan utgör rätten till självbestämmande inte bara en princip utan en rättighet för alla folk. Rättigheten uttrycks i artikel 1(2), artikel 76 om förvaltarskapssystemet samt artikel 55. Tre resolutioner uttrycker rätten till självbestämmande och är antagna av . Det är deklaration om självständighet för kolonierna och deras folk, resolution samt deklaration om vänlig samverkan mellan stater. I två konventioner framgår även alla folks rätt till självbestämmande som ett människorättsinstrument. Det är konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (CCPR) samt konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (CESCR). I båda konventionerna anges att alla folk har rätten till självbestämmande och att folken i kraft av den rätten ska få råda över sin politiska status samt sin ekonomiska, sociala och kulturella utveckling. Självbestämmanderätten betecknar den lagliga rätten för människor att bestämma över sitt eget öde i den internationella ordningen. Omfattningen och syftet med principen om självbestämmande har utvecklats mycket . gavs ett internationellt stöd för rätten för alla människor till självbestämmande. Detta ledde till framgångsrika förehavanden under och efter , och lade grunden för avkoloniseringen . Man brukar skilja mellan ”interna” och ”externa” självbestämmanden. Internt självbestämmande utgör olika politiska och sociala rättigheter; däremot avser externt självbestämmande ett fullständigt rättsligt oberoende. Återigen står det kurdiska folket inför ett av världens mest omfattade krig där flertalet rättigheter inskränks. Världssamfundet har agerat men grundläggande skydd och säkerhet för det kurdiska folket saknas. I markstriden mot Islamiska står kurdiska gerillor och peshmerga själva fastän frågan utgör en angelägenhet för hela världen. Det är hög tid för omvärlden och att verka för att det kurdiska folket ska tillerkännas sina rättigheter genom rätten till självbestämmande. bör därför tillkännage för regeringen som sin mening vad som anförts i motionen om att tillerkänna det kurdiska folket rätten till självbestämmande. Lawen Redar (S) Arhe Hamednaca (S) Shadiye Heydari (S) Serkan Köse (S)