mot · H20280 · 2014-10-24 00:00:00 — 4.1.3Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten 4.2.2Återrapporteringen från IMF och 4.2.3Ett utskott, ett ansvar 5Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning 6Jämställdhet i IMF och 7.2Vatten och mänskliga rättigheter 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör verka för en fortsatt revidering av röstfördelningen i Internationella valutafondens (IMF) högsta beslutande organ för att öka utvecklingsländernas inflytande. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör verka för en fortsatt revidering av röstfördelningen i högsta beslutande organ för att öka utvecklingsländernas inflytande. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör agera för att utvecklingsländernas inflytande ska öka, inte bara i röststyrka, utan även vad gäller antalet representanter i Internationella valutafondens (IMF) exekutivstyrelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i () bör verka för att valet av ordförande ska föregås av en öppen nomineringsprocess och att valet av en lämplig person ska utgå från kompetens och inte landstillhörighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen i och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i () agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra sin tänkta politiska linje inför årsmötena i (). tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skrivelsen om verksamheten i () bör göras årlig för att förbättra transparensen i arbete i institutionerna och öka möjligheter till ansvarsutkrävande. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i () bör verka för en reformering av institutionernas makroekonomiska krav för att öka låntagares möjligheter att själva utforma sin ekonomiska politik. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att banker, finansinstitutioner och andra aktörer som har bidragit till att skapa den ohållbara skuldsättningen måste bära en större del av kostnaderna. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i () bör agera för att utformandet av lån och ekonomiskt stöd inte får försvåra möjligheterna att uppfylla millenniemålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen i () bör agera i samstämmighet med politik för global utvecklings (PGU) två mål om fattigdomsbekämpning och om att stärka de fattigas rättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inom () ska verka för att all verksamhet ska genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv och att den alltid ska utvärderas utifrån konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i () bör agera så att Kyotoprotokollet implementeras i bankens lånevillkor och så att lån till utvecklingsländerna ligger i linje med klimatmålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i () bör agera för att privatiseringar inom vattensektorn inte ska vara ett krav för att beviljas lån. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör stödja ett upprop om ett moratorium för finansiering av nya stora dammar från till dess att om dammars riktlinjer har beaktats av () och . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör agera för att utvecklingsländernas inflytande ska öka, inte bara i röststyrka, utan även vad gäller antalet representanter i . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i bör verka för att valet av ordförande ska föregås av en öppen nomineringsprocess och att valet av en lämplig person ska utgå från kompetens och inte landstillhörighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen i och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra sin tänkta politiska linje inför årsmötena i . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i bör verka för en reformering av institutionernas makroekonomiska krav för att öka låntagares möjligheter att själva utforma sin ekonomiska politik. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i bör agera för att utformandet av lån och ekonomiskt stöd inte får försvåra möjligheterna att uppfylla millenniemålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen i bör agera i samstämmighet med politik för global utvecklings (PGU) två mål om fattigdomsbekämpning och om att stärka de fattigas rättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inom och de regionala utvecklingsbankerna ska verka för att all verksamhet ska genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv och att den alltid ska utvärderas utifrån konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i bör agera så att Kyotoprotokollet implementeras i bankens lånevillkor och så att lån till utvecklingsländerna ligger i linje med klimatmålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i bör agera för att privatiseringar inom vattensektorn inte ska vara ett krav för att beviljas lån. bildades och , . Bildandet ägde rum på ett hotell i , , . roll är att genom finansiell hjälp och rådgivning bidra till fattigdomsbekämpning och ekonomisk utveckling. IMF:s uppdrag är att övervaka och ge råd gällande medlemsstaternas ekonomiska politik, ge lån till medlemsländer med finansiella problem och bidra med experthjälp och teknisk assistans. Tillsammans spelar IMF och en central roll för såväl den rådande ekonomiska världsordningen som för enskilda länder. IMF och är formellt en del av FN-systemet och ligger under FN:s ekonomiska och sociala råd. Dock skiljer sig IMF och tydligt åt på flera punkter från övriga FN-organ. Ett sådant exempel är fördelningen av röster inom institutionerna som inte utgår från principen om ett land och en röst. I stället har världens rikaste länder ett betydande inflytande, som utvecklingsländerna har en väldigt liten möjlighet att påverka IMF och . IMF och har genom sin historia varit starkt kritiserade. Exemplen är många på hur man under gav lån och bidrag till västvänliga diktaturer och auktoritära regimer. tvingades merparten av länderna i , och att genomföra olika former av strukturanpassningsprogram designade av IMF och . Centralt för programmen var privatiseringar, nedmontering av offentlig sektor, avregleringar och handelsliberaliseringar, vilket i många länder fick katastrofala sociala och ekonomiska effekter. Även IMF:s roll under den ekonomiska krisen i och 2001 har mötts av stark kritik. Missnöjet med IMF:s och krav och villkor, deras s.k. konditionalitet, har resulterat i att ett flertal länder valt att betala tillbaka sina lån till IMF för att komma undan kraven. I och har dessutom regionala fonder bildats för krishantering för att bryta ländernas beroende av IMF. Efter att IMF och framför allt fokuserat på utvecklingsländer i , och , innebar den finansiella krisen i att IMF allt mer fokuserat på . Fonden har tillsammans med och (den s.k. trojkan) spelat en mycket central roll i de länder som drabbats av eurokrisen, men har börjat trappa ned sin långivning till kontinentens värst drabbade länder. Vi noterar att IMF-gruppen som ansvarade för IMF:s medverkan i stödlånen till släppte en rapport som var starkt självkritisk och medgav att fonden gjorde mycket allvarliga missbedömningar av situationen vilket ledde till omfattande skada på ekonomin i form av att finansmarknadens förtroende inte återställdes , att sysselsättningsgraden sjönk till nya bottennivåer samt att av bankernas insättningar utraderades. En bred utvecklingspolitik som syftar till att bidra till fattigdomsbekämpning, ökad jämställdhet, minskade klimatförändringar och makroekonomisk stabilitet förutsätter en grundläggande reformering av IMF och . Eurokrisen visar på behoven av reformer i institutionerna även ur ett europeiskt perspektiv. Ska vi kunna möta ekonomiska kriser i utan att löntagarna får bära den tyngsta bördan och välfärden offras krävs grundläggande reformer. har ett stort ansvar att i IMF och driva på en grundläggande reformering av institutionerna både när det gäller beslutsfattande och politisk inriktning och när det gäller att driva på för att institutionerna ska öppnas upp för insyn och dialog med långivare, låntagare och ideella organisationer. 4 Insyn och inflytande 4.1 Demokratisera IMF och 4.1.1 Röstfördelningen på årsmötena har utvecklingsländerna ett begränsat inflytande i IMF och . Det beror bl.a. på att dessa institutioner inte är uppbyggda utifrån ett demokratiskt perspektiv: en röst, ett land. I stället avspeglar fördelningen av rösterna i stora delar maktförhållandena i världen vid institutionernas bildande . Det har pågått ett arbete med att reformera pågående röstfördelning, men detta reformarbete handlar primärt om att kompensera växande tillväxtekonomier och i mindre utsträckning om att göra röstfördelningen mer demokratisk. Även om förändringar har skett kring röstfördelningen inom IMF – har bl.a. stärkt sitt inflytande – är det fortfarande som dominerar och har procentuellt sett flest röster och kan blockera icke önskvärda beslut. har tillsammans med sju andra stora industriländer av rösterna i IMF och . Kraven på ett mer rättvist sätt att beräkna rösterna är således fortfarande högaktuellt. Ett förslag är s.k. dubbel majoritet, där man kombinerar ekonomisk styrka med en helt demokratisk beräkningsmodell. Tyvärr har arbetet med att demokratisera IMF och i stort sett avstannat. 2010 genomfördes en reform av IMF som innebar flera steg i rätt riktning. Tyvärr har dessa förslag inte trätt i kraft, delvis p.g.a. att vägrar implementera styrningsreformen. bör verka för en fortsatt revidering av röstfördelningen i IMF:s och högsta beslutande organ, guvernörsstyrelsen, för att öka utvecklingsländernas inflytande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.1.2 Platser i styrelserna IMF:s högsta beslutande organ är guvernörsstyrelsen där varje medlemsland har en representant, vanligtvis landets centralbankschef eller finansminister. företräds av riksbankschefen i styrelsen. Styrelsen samlas en gång om året till . Guvernörsstyrelsen har delegerat beslutanderätten i nästan alla frågor till exekutivstyrelsen. är organiserad på ett liknande sätt. För är finansministern guvernör och biståndsministern suppleant i styrelsen. och exekutivstyrelser består av 25 respektive 24 ledamöter, varav de flesta representerar flera länder uppdelade i valkretsar. delar exekutivdirektör med övriga och . De fem länder som ger störst finansiellt bidrag till och – , , , och – har varsin representant i de två exekutivstyrelserna. Även , och har, i kraft av att vara politiskt viktiga länder, varsin representant. De resterande medlemmarna delar på resterande ledamöter i blandade valkretsar som kan vara mycket stora, de afrikanska länderna delar på två exekutivdirektörer i IMF. Varje ledamot har röststyrka efter röstetalen hos de länder hen representerar. Kvotfördelningen Nord-Syd skiljer sig något åt mellan de två institutionerna men i bägge fallen gäller att de 13 exekutivdirektörerna från Nord har en överväldigande övermakt. har man vid ett antal tillfällen reviderat kvoterna när nya medlemsländer tillkommit eller när länders ekonomiska styrka förändrats. Särskilt akut blev behovet efter finanskrisen då det stod klart för alla att G20 var världens verkliga maktcentrum (inte G7 som de gamla västmakterna dittills hävdat). En följd är att ökat antalet exekutivdirektörer från 24 till 25 med en ny direktör för , och samt att röster flyttats över till de snabbt växande ekonomierna, framför allt . IMF har vidare bestämt att de tio största delägarna ska vara , , BRIK-länderna (dvs. , , och ) samt de fyra största europeiska länderna , , och . har de europeiska delägarna – den mest överrepresenterade regionen – lovat att lämna två av sina styrelsestolar till andra valkretsar. Det totala antalet förblir dock 24. I praktiken röstar man inte i exekutivstyrelserna eftersom samstämmighet, konsensus, eftersträvas. Det är i praktiken omöjligt att driva igenom beslut, även i mindre viktiga frågor, utan stöd av eller de gamla västmakterna. Omvänt kan den rika världen driva igenom beslut om lånevillkor och ändrad ekonomisk politik i skuldtyngda fattiga länder utan samtycke från dessa länders representanter i styrelsen. Fördelningen av platser i styrelserna bygger alltså inte på att varje land har en likvärdig röststyrka. Det är inte rimligt ur demokratisk synpunkt. bör agera för att utvecklingsländernas inflytande inte bara ökar i röststyrka utan även vad gäller antalet representanter i IMF:s och exekutivstyrelser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.1.3 Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten Sedan bildandet av IMF och har traditionen varit att det alltid är en europé som är ordförande för och alltid en person från för . Detta oberoende av om det finns någon från den övriga världen som är mer kompetent. 2011 fick den franska regeringen stöd från europeiska regeringar för utnämningen av den förra franska finansministern till chef för , trots starka protester från utvecklingsländerna. 2012 nominerade president amerikanen till chef för . Trots att det fanns två alternativa kandidater till posten som chef för – finansminister och , f.d. finansminister i – stöddes kandidatur av de europeiska länderna. utsågs också till chef för , trots att många menade att Okonjo-Iweala var den överlägset mest kvalificerade kandidaten. Ordningen kring tillsättandet av chefer för och har således inte förändrats i praktiken. Detta är ett helt oacceptabelt system. bör i IMF och verka för att valet av ordförande ska föregås av en öppen nomineringsprocess och att val av lämplig person utgår från kompetens och ej landtillhörighet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.2 Ökad insyn i 4.2.1 Den nordisk-baltiska representanten Det är av allmänt intresse för medborgarna i att få veta hur vår representant i IMF och agerar, hur man kommer överens om sitt agerande mellan de länder som vi delar ledamotsstol med och vilka resultat man uppnår. Detta är något som är okänt för de flesta, såväl riksdag, intresseorganisationer och medborgare som medier. I andra länder avlägger länderrepresentanterna årliga rapporter, parlamentariker ingår i delegationer, hearings anordnas, osv. I , , , och lägger man ut sina rapporter på Internet. Någon liknande ordning har vi inte i . Det vore alltså högst rimligt om tillsammans med de nordiska och baltiska länderna inför en ordning som andra länder har när det gäller rapportering och redovisning från vår representant. Regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen i och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i IMF och agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.2.2 Återrapporteringen från IMF och Inför vår- och höstmötena i IMF och har ledamöterna i finans- och utrikesutskotten möjlighet att ställa frågor till ansvarig minister vid en gemensam genomgång av arbete och prioriteringar. Tyvärr är utskottsutfrågningen inte offentlig, vilket minskar insynen för allmänhet och ideella organisationer. Regeringen bör anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i IMF och . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den förra regeringen valde senast i skrivelse 2013/14:139 att redovisa hur agerat i , och de regionala utvecklings- och investeringsbankerna . välkomnar att den förra regeringen valde att överlämna skrivelser om verksamheten i de internationella finansiella institutionerna till . Skrivelsen bör göras årlig för att förbättra transparensen i arbete i institutionerna och öka möjligheter till ansvarsutkrävande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns även andra områden där skrivelsen kan förbättras. Ett naturligt mål att mäta resultat utifrån vore att utgå från politik för global utveckling, PGU. 4.2.3 Ett utskott, ett ansvar arbete bör skärpas och tydliggöras. Det finns en oklarhet om vem som har det övergripande ansvaret för frågor som rör IMF och . behandlas frågor som berör IMF och i finansutskottet, ibland i utrikesutskottet. För att kunna leva upp till de höga utvecklingspolitiska målen på området krävs att är välinformerad. I annat fall motverkas ett aktivt deltagande för att använda inflytande i och med sikte på att nå en hållbar och rättvis utveckling. behöver tydliggöra vilket utskott i som har det övergripande ansvaret för frågor som rör politik i IMF och , och det ansvariga utskottet bör samla sina ställningstaganden i ett betänkande. verkar för en sådan förändring av arbetsformer. 5 Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning IMF och ställer liksom alla banker upp villkor för att ett land ska beviljas lån eller för att gamla lån ska avskrivas, vilket kallas konditionalitet. Det är i sig inget anmärkningsvärt att sätta upp villkor, t.ex. när det gäller transparens, revision och insatser mot korruption. Det skulle självklart också vara önskvärt att IMF:s och arbete tydligare kopplades till krav på respekt för de mänskliga rättigheterna, något som även den tidigare regeringen underströk i sina skrivelser. IMF och har dock utvecklat mycket långtgående och ibland detaljerade krav när det gäller vilken form av ekonomisk politik som låntagarna ska föra. Det kan handla om allt från krav på att centrala statliga företag ska privatiseras till krav på vilket datasystem som enskilda departement bör använda sig av. Många givare väljer att koppla sitt utvecklingssamarbete till IMF:s konditionalitet, vilket sätter ytterligare press på mottagarlandet. I realiteten är det omöjligt för många utvecklingsländer att självständigt utforma sin ekonomiska politik eftersom det skulle äventyra både lån, skuldavskrivningar och bistånd. För att få vissa lån och skuldavskrivningar har utvecklingsländer tvingats genomföra nedskärningar i de offentliga utgifterna, öka statens intäkter genom högre priser på vatten och el samt devalvera för att på så sätt öka exporten och begränsa importen. För andra lån har det krävts avregleringar, avskaffande av förmånliga lån till bönder och småföretagare, privatiseringar av statsägda företag, färre hinder för att flytta kapital över gränser och avskaffande av investeringshinder för utländska industrier och banker. Konditionaliteten är präglad av enkelspårighet och inte anpassad till det enskilda landets specifika situation. har institutionerna modifierat sin inställning något, men stora problem återstår fortfarande. Avregleringar och privatiseringar spelar fortfarande en central roll. Valfriheten för ett enskilt land att välja en annan väg för att nå målet om minskad fattigdom är i praktiken obefintlig. anser därför att IMF och är i stort behov av reformer, både vad gäller politiskt innehåll och arbetsformer. utgångspunkt är att varje land måste ha rätten att på sina egna villkor kunna utforma sin ekonomiska politik. Oavsett om det gäller ett land i Nord eller Syd måste folket i demokratiska val ha möjligheten att ta ställning till de ekonomiska vägval som varje land ställs inför. bör verka i IMF och för en reformering av institutionernas makroekonomiska krav för att öka möjligheterna för låntagare att själva utforma sin ekonomiska politik. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den ekonomiska krisen inom euroområdet har resulterat i en politisk kris för hela EU. Krisen har föranlett diverse nödlån och krisprogram för en rad länder, däribland . IMF och de ledande europeiska ledarna ser skuldkrisen som ett utslag av bristande budgetdisciplin. Deras lösningar har varit drakoniska besparingsprogram i kombination med hårdare budgetregler, och utgångspunkten för trojkan där IMF, ECB och EU ingår har alltför ofta varit att vanliga löntagare ska betala priset för ekonomiska kriser, som skapats av en avreglerad finansmarknad och en oansvarig banksektor. Krav ställs på länderna att skära ned i offentlig sektor, sänka minimilöner, urholka fackliga rättigheter, genomföra kraftiga besparingar i olika offentliga välfärdsprogram samt genomföra krav på privatiseringar. Vi tycker att det här är fel väg att gå och vi ser med oro hur länder p.g.a. sitt ekonomiska underläge i förhandlingssituationerna påtvingats en ekonomisk politik, som vi menar leder till att samhällen kommer att slitas isär av ökade sociala klyftor. Mot bakgrund av detta vill vi att IMF:s lånevillkor ändras i grunden. Ekonomiska kriser möts inte genom ensidiga nedskärningar och genom att löntagarnas rättigheter pressas tillbaka. Det finns stora behov av att öka fokus på investeringar, inte minst inom området klimatomställning, och regleringar av de finansiella marknaderna för att möta krisen. I IMF:s program behöver betydligt större social hänsyn tas och större fokus läggas vid jämställdhet mellan män och kvinnor. Fackliga rättigheter och avtal måste respekteras. Det är orimligt att medborgarna bär kostnaderna för de nödvändiga skuldnedskrivningarna. Banker, finansinstitutioner och andra aktörer som bidragit till att skapa den ohållbara skuldsättningen måste i stället bära en större del av kostnaderna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.3 Konditionaliteten och fattigdomsbekämpningen 5.3.1 Sätt millenniemålen först finns en gemensam internationell dagordning för global utveckling genom den s.k. Millenniedeklarationen, undertecknad av ca 200 länder. Deklarationen slår fast att global utveckling kräver en helhetssyn – insatser för fattigdomsbekämpning, utbildning, hälsa, fred, säkerhet, miljö, mänskliga rättigheter och demokrati hör ihop. För att kunna nå FN:s millenniemål, som bl.a. innebär en halvering av fattigdomen och en minskad mödra- och barnadödlighet, är det viktigt att IMF och aktivt bidrar till att förverkliga målen. Institutionerna framför i ord att det är fattigdomsbekämpning som är det överordnade målet. Dessvärre betyder det ofta samma sak som ekonomisk tillväxt i allmänhet. Ingen hänsyn tas till hur den ökade produktionen av varor och tjänster fördelas. Om ökad tillväxt ska kunna bidra till att millenniemålen uppfylls förutsätter det en politik som innebär att tillväxten omsätts i investeringar i välfärd och arbeten utan att klimatet hotas. Vid ett flertal tillfällen har IMF och ställt krav som direkt motverkat genomförandet av milleniemålen. går det att se att banken börjar förändra sin syn på fattigdom och ojämlikhet. Inför årsmötet valde att lyfta fram ojämlikhet och ”delat välstånd”, bl.a. släppte man rapporten ”Promoting Shared Prosperity in an Unequal World”. Det är viktigt att den nya retoriken också omsätts i verklig förändring av bankens arbete. bör agera i IMF och för att utformandet av lån och ekonomiskt stöd inte får försvåra möjligheterna att uppfylla millenniemålen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.4 Översyn av konditionaliteten