mot · H2023004 · 2014-11-11 00:00:00 — Ökade befogenheter för rättsväsendet Ökad säkerhet i domstol Ljudupptagning vid hemlig kameraövervakning tillåts Överskottsinformation vid hemlig rumsavlyssning Sänkta krav för användning av hemliga tvångsmedel Lättare att använda kameraövervakning Tuffare tag i problemområden Skärpning av reglerna för passhantering Samtalsordningen för nödsamtal till SOS-Alarm Polisens skyldighet att behandla anmälan tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ökad säkerhet i domstolar genom permanenta inpasseringskontroller i alla domstolsbyggnader. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utöka säkerhetspersonalen, i form av synliga uniformerade vakter, för att ge ökad upplevd och faktisk trygghet i domstolar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att tillåta ljudupptagning i samband med hemlig kameraövervakning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att gränsen för hur länge överskottsinformation vid hemlig rumsavlyssning får användas bör sänkas till . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om sänkta krav för användning av hemliga tvångsmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om tillgång till abonnemangsuppgifter. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om resningsförfarandet i brottmål. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma med ett lagförslag på hur brottsprovokation kan införas som redskap för rättsväsendet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag som gör det betydligt lättare än att få tillstånd för kameraövervakning på platser som allmänheten har tillträde till. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ge befogenhet att ingripa mot läkemedelsinförsel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ge befogenhet att utrusta sin personal med vapen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kommunala eller statliga skolor alltid ska få tillstånd för kameraövervakning när de ansöker om det, utom när det finns synnerliga skäl mot det. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ge polisen de möjligheter och skyldigheter som krävs för att kunna upprätthålla lag och ordning i problemområden. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att polisen ska få använda kräkmedel för att säkra bevisning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skärpa reglerna för passhantering. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att sekretessreglerna och samtalsordningen mellan SOS Alarm och länskommunikationscentralerna ska ändras så att polisen kan få uppgifter om akuta ärenden som övrig räddningstjänst. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att polisen vid efterlysningar till allmänheten med hjälp av gärningsmannabeskrivningar inte får censurera information om gärningsmannens utseende eller ursprung utom om sådan information är till skada för utredningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen ska utreda hur reglerna kan utformas så att polisen , eller när det finns risk för annan allvarlig brottslighet, tillfälligt ska kunna avvisa anmälningar om brott som kan vänta till nästkommande dag utan förvärrad skada. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen ska utreda hur reglerna kan utformas så att polisen ska kunna avvisa anmälningar som uppenbart inte rör brott och som ändå kommer att avskrivas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att trafikbrottslagen ska ändras så att trafiksäkerheten väger mycket tyngre än vid bedömningar av om ett fordonsförverkande ska anses skäligt i förhållande till fordonets värde och gärningsmannens ekonomiska situation. Ökad säkerhet i domstol De senaste årens utveckling har lett till en ökad hotbild mot domstolsväsen. Detta framgår inte minst av den situationsbeskrivning den tidigare regeringen framfört. Antalet anmälningar om övergrepp i rättssak, t.ex. när ett vittne utsatts för våld eller hot, har ökat markant . Dessa brott begås ibland direkt i domstol i samband med domstolsförhandlingar. har noterat att målsägande och vittnen tvekar inför att infinna sig vid domstolsbehandling och avge vittnesmål. Man uppger att förstärkt säkerhet kan ha stor betydelse i detta sammanhang. system för rapportering av incidenter visar på ett ökat antal rapporterade incidenter i domstolarna. Antalet rapporterade incidenter har ökat från 170 till 225 . De omfattande beslag av farliga föremål som förekommer vid vissa säkerhetskontroller är en mycket allvarlig indikation på situationen. Under en allmän säkerhetskontroll som sträckte sig över i togs mellan 90 och 100 föremål i förvar. Det rörde sig huvudsakligen om stick- och skärvapen, t.ex. knivar, stiletter, fällknivar och mattknivar. Likaså anger och Länsrätten i att det vid en allmän säkerhetskontroll i domstolarna togs i beslag eller förvar sammanlagt 127 farliga föremål. enkät riktad till domare visar att ungefär var tredje domare anser att säkerheten i rättssalarna är ganska dålig eller mycket dålig. Av 2010 framgår också att antalet hot mot anställda har fördubblats . Av en undersökning som genomfört bland sina medlemmar framgår att inom Domstolar och inom ibland eller oftare känner sig otrygga i sin yrkesutövning. Vidare framgår att mer än var fjärde blivit utsatta för våld, hot, trakasserier, skadegörelse eller någon annan form av otillbörlig påverkan (, Tryggt eller otryggt i rättsväsendet, 2011). Precis som tidigare anfört menar vi att en grundläggande förutsättning för ett fungerande rättsväsen är att vittnen och målsägande inte skräms till att tveka inför att utge domstolsutsagor. Vidare är ett fungerande rättsväsen själva fundamentet för ett fungerande rättssamhälle. Både den faktiska och den upplevda tryggheten och förtroendet för domstolsväsendet måste därför stärkas och det både kraftfullt och effektivt. Mot bakgrunden av den rådande utvecklingen vill vi liksom Kammarrätten i , , och införa fasta och tidsmässigt permanenta inpasseringskontroller med larmbågar, såsom används på flygplatser. Domstolar efterfrågade dessutom utökad finansiering i deras hemställan just för att införa sådana permanenta kontroller. Regeringen införde ökad säkerhet vid Domstolar (prop. 2011/12:63) men bara i begränsad omfattning där kontrollerna dessutom inte är permanenta. I höstbudget 2011, 2012 och 2013 yrkade och budgeterade vi för införande av sådana kontroller. Samma anslag har vi även med höstbudget. Kontrollen bör inkludera hela domstolsbyggnaden, d.v.s. inklusive de allmänna utrymmena i anslutning till själva förhandlingssalen. Det är av vikt att hela domstolsbyggnaden är fredad och att både den faktiska och upplevda tryggheten höjs så snart man passerar in i byggnaden. Detta innebär även att en person som vägrar genomgå kontroll ska kunna nekas tillträde till byggnaden. Enligt SOU 2009:78 finns många fördelar med denna typ av säkerhetsåtgärd . Dessa kontroller är inte beroende av invecklade och möjligt felaktiga riskbedömningar eftersom de blir allomfattande. Förutsättningar finns för resursmässiga besparingar ”både tidsmässiga och ekonomiska, om hotbilden och tänkbara motåtgärder inte regelmässigt behöver övervägas”. De kommer att bidra till att minimera arbetsplatsrisken för våld och hot för de yrkesverksamma inom domstolsväsendet. De kommer att fungera preventivt mot dem som annars tar med sig vapen och andra farliga föremål in i rätten (såsom framgår ovan i citat ifrån propositionen är detta ett mycket utbrett fenomen m.a.p. stick- och skärvapen). De kan ge preventiva effekter mot dem som spontant begår hot- eller våldshandlingar eftersom att potentiella tillhyggen redan fråntas dem i entrén och att kontrollerna markerar att säkerhetspersonalen har ögonen på dem. Och framförallt, som ett led av allt detta, att målsäganden och vittnens trygghet och förtroende relaterat till domstolsväsendet ökar och att oro och fruktan ifrån att yttra sig fritt minskas. Därmed minskas även hotet mot vår rättsstat. Trots denna utvidgade säkerhetssatsning är vi medvetna om att det fortfarande kommer att finnas möjlighet till att begå hot- och våldshandlingar efter den föreslagna inpasseringskontrollen. Därför vill vi i kombination med denna satsning för det andra även se ökad närvaro av säkerhetspersonal i form av uniformerade vakter i likhet med Domstolars önskan. Även detta budgeterades i höstbudget 2014. Ljudupptagning vid hemlig kameraövervakning tillåts Hemliga tvångsmedel utgör enligt myndigheterna viktiga redskap under förundersökningar avseende grova brott som drabbar många enskilda, vilket myndigheternas redovisning visar. Användning av hemlig kameraövervakning får emellertid inte kombineras med ljudupptagning, vilket betänkande 2011/12:JuU19 nämner samt skr. 2012/13:47. Motivet är att det är för integritetskränkande. Vad tidigare granskningar visat är att hemlig kameraövervakning har andelsmässigt varit av mindre nytta än de andra tvångsmedlen (Skr. 2011/12:39). I av fallen var hemlig kameraövervakning till nytta jämfört för hemlig teleavlyssning. Regeringen bör därför arbeta för att nyttoeffekterna av hemlig kameraövervakning uppnår paritet med de övriga två hemliga tvångsmedlen. En sådan effektivisering vore att tillåta ljudinspelning vid hemlig kameraövervakning, vilket inte är tillåtet. Ljudinspelning bör emellertid tillåtas då ljudinspelning vid hemlig kameraövervakning skulle kunna öka nyttan av tvångsmedlet och därmed snabbare leda till att adekvat bevismaterial insamlas, vilket i sin tur kan ge följdeffekten att antalet övervakningstimmar kan minskas Överskottsinformation vid hemlig rumsavlyssning När åklagare ansöker om användning av hemliga tvångsmedel specificeras vilka eventuella brott som användningen ska användas för. Under själva avlyssningen kan det sedan framkomma andra typer av brott som avlyssningen inte var avsedd för. Detta kallas överskottsinformation och som systemet ser ut skiljer det sig när man får använda denna typ av överskottsinformation beroende på vilket tvångsmedel som använts. Enligt 12 § lag (2007:978) om hemlig rumsavlyssning får information om annan brottslighet än det för tillståndet angivna brottet, så kallad överskottsinformation, bara användas för att utreda brottet om brottet i sig har ett sådant straffvärde att det skulle kunna föranleda ett tillstånd om hemlig rumsavlyssning, det vill säga lägst fängelse. Detta innebär att information, som framkommit vid hemlig rumsavlyssning, som till exempel våldtäkt mot barn av normalgrad eventuellt inte får användas för inledande av förundersökning eller vidare utredning av brottet eftersom detta brott inte kan inneha ett straffvärde som understiger . Gränsen för överskottsinformation skiljer sig beroende på använt tvångsmedel. Om man vid hemlig rumsavlyssning utreder ett brott för vilket åtgärden är befogad och det framkommer bevis för våldtäkt mot barn (två till i fängelse), människohandel (två till i fängelse) eller rån (ett till i fängelse), där brottets straffvärde inte antas överstiga , får man inte använda sig av de bevisen för lagföring. Det får man däremot om det var hemlig teleavlyssning som användes, vilket regleras i 27 kap. 23 §. Skillnaden är att det för hemlig rumsavlyssning krävs ett straffvärde om för att överskottsinformation ska få användas medan det för hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning eller hemlig kameraövervakning endast krävs att det är föreskrivet fängelse eller däröver för brottet och det kan antas att brottet inte föranleder endast böter. Motiveringen är att hemlig rumsavlyssning är mer integritetskränkande är vad hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning eller hemlig kameraövervakning är. Det är inte rimligt att de brottsbekämpande myndigheterna som redan fått del av bevismaterial om allvarlig brottslighet är förbjudna att utreda de lagöverträdelser som bevisligen har skett. Flertalet åklagare vittnar om frustration då man redan tillhandahar tillräckliga bevis för fällande dom men enligt lagens mening är förbjuden att gå vidare och utreda det. , Hovrätten för , , och Kriminalvården motsatte sig denna reglering (prop. 2005/06:178) och menade att straffvärdet på brottet för att få tillåtelse att utreda bör vara betydligt lägre. Regeringen bestred detta argument med att hemlig rumsavlyssning var ett ingående ingrepp i gärningsmannens privatliv och kränkande för den personliga integriteten. Detta är återigen ett exempel där utgångspunkten är gärningsmannens perspektiv framför brottsoffret. Föreställ den situation där det våldtagna barnet, den som varit utsatt för människohandel eller den som blivit utsatt för ett rån meddelas att det finns tillräckliga bevis för fällande dom men att bevisen inte får nyttjas med hänvisning till gärningsmannens personliga integritet. Vilken sida ställer man sig på då och vad värnar man i första hand, brottsoffrets eller gärningsmannens integritet? Frågan är om vår nuvarande regering vågar göra en annan bedömning i frågan. Nuvarande system är otillräckligt och bör följaktligen ändras. Regler för överskottsinformation vid hemlig rumsavlyssning bör bli detsamma som för hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning eller hemlig kameraövervakning där det endast krävs att det är föreskrivet fängelse för att överskottsinformationen ska få användas Sänkta krav för användning av hemliga tvångsmedel Hemliga tvångsmedel är ett kraftfullt och effektivt verktyg mot den grova brottsligheten när de väl används. Det framgår inte minst av regeringens årliga redovisning av användningen av hemlig övervakning och avlyssning av elektronisk kommunikation samt hemlig kameraövervakning. [2] Rapporten 2012:44 om hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott visar i sin tur också att hemlig rumsavlyssning är ett viktigt verktyg. Tyvärr regleras användningen av alldeles för stränga restriktioner, och detta är vi inte ensamma om att tycka. I Brås utredning, ”Bekämpning av organiserad brottslighet” , framkommer det att svenska poliser och åklagare anser att användningen av hemliga tvångsmedel är elementär för att bekämpa organiserad brottslighet. Eftersom lagstiftningen är för restriktiv används dessa dock mest för att utreda narkotikabrott. Och narkotikabrott anser man vara en alldeles för smal träffyta för att kunna användas effektivt mot den organiserade brottsligheten. Ser man istället till vårt grannland ser det annorlunda ut. Där uppger chefen för utredningsverksamheten i poliskrets, , att man använder massiv teleavlyssning för att motverka den organiserade brottsligheten och lösa gängmorden med effektivare resultat än i . På grund av deras bättre avvägda lagstiftning kan polisen där använda hemlig teleavlyssning för brott med lägre straffvärde, t.ex. förberedelse till grov misshandel. Och ”domstolarna vet att polisen inte använder avlyssning i onödan” uttrycker sig chefen. Detta är ju ganska självklart; för att använda hemliga tvångsmedel krävs mycket polisresurser och dessa avsätter man inte gärna i onödan. För att komma tillrätta med problemet med den snäva regleringen och ge de brottsbekämpande myndigheterna de verktyg de behöver och efterfrågar, föreslår vi därför lättade användningsrestriktioner enligt följande: Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation (”teleövervakning”) Kvarstår som det är utformat , där föreskrivet straff for ett brott är . Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation (”teleavlyssning”) är kravet att det ska röra sig om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse för att hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation ska få användas eller brott där man antar att straffvärdet överstiger . Vi vill sänka dessa krav till för användning av detta tvångsmedel. är kravet att det ska röra sig om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse för att hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation ska få användas eller brott där man antar att straffvärdet överstiger . Vi vill sänka dessa krav till för användning av detta tvångsmedel. Hemlig rumsavlyssning (”buggning”) är kravet att det ska röra sig om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse för att hemlig rumsavlyssning ska få användas eller brott där man antar att straffvärdet överstiger . Vi vill sänka dessa krav till för användning av detta tvångsmedel. Rättsväsendets förmåga och befogenheter att använda tvångsmedel är som framgår i flera rapporter, tillsammans med vittnesmål från rättsväsendet, centrala i att bekämpa brottsligheten, inte minst den organiserade. Genom att sänka rekvisiten för användning av tvångsmedlen ges vårt rättsväsen större möjligheter att samla in information och bevis och därmed även att åtala och fälla brottslingar. Detta är något rättsväsendets aktörer själva efterfrågar, och vi sverigedemokrater vill med detta förslag också ge dem dessa möjligheter Vi är positiva till att de brottsbekämpande myndigheterna har möjligheter att få tillgång till abonnemangsuppgifter när det gäller brott som t.ex. gromning – brott som utgör en allvarlig kränkning för den brottsutsatta och som är svårutredda utan tillgången till abonnemangsuppgifterna. Detta är även exempel på brott som det finns en kraftig allmän opinion emot. Dock menar vi att immaterialrättsliga brott, på sådan nivå att de enbart bedöms leda till bötesstraff, inte bör kunna föranleda utlämning av abonnemangsuppgifter. Miljontals svenskar begår brott mot upphovsrättslagen, i många fall utan att ha kännedom att gärningen är straffbelagd. När så stor andel av befolkningen begår handlingen blir det godtyckligt och slumpartat vem som kommer att dömas för handlingen. Att ge denna möjlighet till polisen riskerar dessutom att kraftigt öka arbetsbelastningen på ett brottsområde som inte bör vara högprioriterat i brottsbekämpningen. Öppningen av denna möjlighet riskerar att ta resurser från utredning av allvarlig brottslighet, såsom brott mot person, narkotikabrott eller tillgreppsbrott. Därför anser vi att den tidigare regleringen om att operatörer ska lämna uppgift till brottsbekämpande myndighet om det finns misstanke om brott ”där fängelse är föreskrivet för brottet och det enligt myndighetens bedömning kan föranleda annan påföljd än böter” bör införas vad det gäller specifikt immaterialrättslig brottslighet Resningsförfarandet i brottmål – återupptagande av förundersökning och rätt till biträde. I proposition 2011/12:156 s. 12–16 redogörs överskådligt för förutsättningarna för att få en ansökan om resning beviljad för brottmål. När en dom i tingsrätt, hovrätt eller vunnit laga kraft kan den inte längre överklagas utan anses orubblig. Det finns dock undantag. Bland annat kan en ny prövning av målet företas av domstolen inom ramen för ett s.k. resningsförfarande. Resning kan beskrivas som en extraordinär instans för rättskipning. Resningsförfarande i brottmål kan delas upp i två kategorier: till förmån för den tilltalade och till men för den tilltalade. I det förstnämnda fallet kan det handla om att en dömd anser sig ha rätt till en friande dom eller lindrigare straff. I det sistnämnda fallet kan det vara en målsägande som anser att en tilltalad borde ha givits en fällande dom eller ett strängare straff. Grunderna för att få tillstånd till en resning, som regleras i , skiljer sig åt i de båda fallen. Resning till förmån för den tilltalade kan förenklat beviljas utifrån fem grunder: Om brott eller tjänstefel begåtts av anställd, tjänsteman, åklagare, ombud, ställföreträdare eller försvarare och det kan ha påverkat målets utgång. Om domare eller åklagare varit jävig och det inte är uppenbart att jävet saknat betydelse för målets utgång. Om tidigare bevisning som antas påverkat målets utgång visat sig falsk. Om ny bevisning eller omständighet åberopas som inte tidigare lagts fram och som sannolikt lett till att den tilltalade frikänts, fått mildare straff eller om det finns synnerliga skäl. Om rättstillämpningen uppenbart strider mot lag. För ansökan om resning till förmån för den tilltalade finns inga tidsfrister. Resning till men för den tilltalade kan förenklat beviljas utifrån två punkter: Om det funnits sådant förhållande såsom angivits ovan i punkt 1 eller 3 om brottsligt förfarande hos domare m.fl. eller falsk bevisning och det kan antas att detta påverkat målet till ett frikännande av den tilltalade eller att denne givits väsentligt mildare straff än vad som borde utdelats. Om det framkommit ny bevisning eller omständigheter kring brott med kravet på att det är föreskrivet fängelse samt att det nya materialet sannolikt hade lett till en fällande dom för den tilltalade eller gett ett väsentligt strängare straff. För detta krävs även att resningssökande har en giltig ursäkt till att inte ha åberopat det nya beviset eller omständigheten tidigare. Tidsfristen för ansökan är efter att den sökande fått kännedom om den omständighet resningsansökan grundas på. Det är alltså betydligt lättare att få tillstånd till en resning till förmån för den tilltalade än till men för den tilltalade. Vid ansökan om resning till men för den tilltalade gäller till skillnad från motsvarigheten till förmån för den tilltalade att det krävs giltig ursäkt för att inte ha åberopat ny bevisning tidigare att synnerliga skäl inte kan åberopas vid ny bevisning att brott måste ha visst straffvärde och att nytt straff måste vara fällande eller väsentligt strängare än i tidigare dom att oriktig rättstillämpning inte kan åberopas att jäv inte kan åberopas att det finns en tidsfrist . I propositionen förklaras vidare varför det är svårare att få till stånd en resning till men för den tilltalade: ”Det har således ansetts viktigare för samhället att den oskyldige inte döms för brott än att den skyldige inte går fri från straff. För att upprätthålla allmänhetens förtroende för straffrättskipningen finns det därför större möjligheter att ansöka om resning till den tilltalades förmån än till dennes nackdel.” Hänvisning ges till ett betänkande (bet. 1939:LU1 nr 46 s. 6–7). Det svenska samhället har länge nog underprioriterat brottsoffrets synvinkel till förmån för brottslingens. I detta fall är det inte ens en nödvändig avvägning eftersom lättade krav för resning till men för den tilltalade inte på något sätt utesluter att rättsväsendet fortsatt ställer samma krav för resning till förmån för den tilltalade. Från rättvisesynpunkt borde det vara av minst lika stor vikt att brottslingar som på felaktiga grunder frikänts eller getts för lindriga straff ska kunna få sina domar omprövade som för oskyldigt eller för strängt dömda. Också av praktiska skäl kan det te sig märkligt att ge ansökan om resning en tidsfrist endast till men för den tilltalade. Man kan ju t.ex. tänka sig situationer där brottsoffer på grund av omständigheter som rädsla eller obehagskänslor inte mäktat åberopa viss bevisning förrän efter tidsfristen har löpt ut. För att bättre tillvarata brottsoffrens perspektiv bör regeringen återkomma med ett lagförslag som i högre grad tillåter resning till men för den tilltalade. Speciellt tidsfristen bör tas bort. Även exempelvis jäv, oriktig rättstillämpning och synnerliga skäl bör kunna åberopas som grund för resning I dagens får inte polisen syssla med brottsprovokation, däremot är s.k. bevisprovokation tillåten. Gränsen mellan dessa två är inte alltid lätt att dra, något som får negativa konsekvenser för polisens utredningar. Det kan röra mindre saker såsom möjlighet att kontrollera om affärer säljer tobak och alkohol till minderåriga, men också större saker som gromning på internet och organiserad brottslighet. Vad är brottsprovokation?