kam-ad · H2C120141105ad · 2014-11-05 10:00:00 — Detta missbruk kräver kontroll. Det införs rapporteringskrav, detaljstyrning, mindre frihet och mindre tilltro till dem som arbetar. Det är marknadstänkandets pris. Här finns ett grundläggande tankefel. Utbildning och sjukvård kräver samarbete. Förskolor som arbetar tillsammans med skolor och äldreboenden som arbetar tillsammans med vårdcentraler ska inte konkurrera med varandra. De ska samarbeta för att behoven och kvaliteten ska stå i centrum. Denna inriktning på den svenska välfärden ändras nu i grunden genom överenskommelsen mellan regeringen och . Där slås fast att vi ska vara medborgare, inte kunder. Välfärden ska utgå från våra behov, inte vinstjakten. Där slås också fast - vilket de borgerliga partierna ständigt förnekar - att alternativa utförare och valmöjligheter är någonting som är välkommet och som ska stimuleras. Men överskotten ska återinvesteras. Seriösa alternativ är vinnare av överenskommelsen. För en sådan här politik finns det ett massivt folkligt stöd, även hos de borgerliga partiernas väljare. Det är därför ni låtsas som att debatten handlar om någonting annat. Det finns inget parti i som vill begränsa rätten att välja vårdcentral. Det finns inget parti som inte vill att man ska kunna välja äldreboende, även om det saknas platser i många kommuner. Debatten handlar inte om det, men ni låtsas som det. Det vi inskränker är de vinstdrivande företagens oinskränkta rätt att ta för sig av våra skattepengar. Det är det debatten handlar om. Vilka är de privata utförarna? Ja, det finns många. En del är väldigt bra. Det finns en del som inte är så bra. Men vilka är det som dominerar? Jo, det är de stora riskkapitalbolagen. Det är de som dominerar nästan fullständigt inom skola, sjukvård och äldreomsorg liksom deras rätt att plocka för sig av våra skattepengar - skattesmitarna som är i tvist med . Det är dem ni nu försvarar i den här debatten. Uppgörelsen med regeringen innehåller andra goda saker: ökad öppenhet, att göra sig av med new public management, att stärka kraven på kollektivavtal och därmed trygga anställningar, att klämma åt användandet av skatteparadis, att ha bemanningskrav. Det är långsiktiga förslag som stärker välfärden i . Till detta kommer satsningarna i budgeten på skola, äldreomsorg, sjukvård. När vinstintresset försvinner kommer dessa pengar att gå dit de ska, inte till privata vinster. Det finns någonting fint i löftet om den svenska välfärdsstaten. Om du blir sjuk hjälper vi dig. När jag blir sjuk hjälper ni mig. Vi ska kunna lita på det. Att mina barn får en bra skolgång handlar inte bara om att jag ska välja rätt skola, utan om att vi ska se till att alla barn i får en bra skolgång. Ni började riva ned den grundtanken. Vi ska bygga upp den igen och göra den ännu bättre. Statsrådet inledde med att likna valfrihetsreformerna vid en revolution. När man hör slås man av att kontrarevolutionen nu tycks ha inletts. Jag hoppas att Socialdemokraterna och lyssnar noga, för det är som håller i taktpinnen. De valde att ha med honom i båten, och ror de tre tillsammans de här frågorna i land. Det är dåligt för , men det är så det är. Jag minns fortfarande ett inslag i Aktuellt . Det handlade om en taxichaufför som gick upp tidigare för att köra sina barn till en skola långt från där de bodde. Han gjorde det för han trodde att det skulle ge dem en bättre chans att lyckas i skolan, framför allt en bättre chans att lära sig ordentlig svenska, eftersom det var få som talade svenska i den skola som låg närmast bostaden. Jag minns att jag tyckte att han var en vardagshjälte, en människa som offrade lite grann av sin egen bekvämlighet. Han gick upp tidigare på morgnarna och offrade sin morgonsömn för att se till att hans barn skulle få en bättre framtid. Jag minns också att det fanns sådana som blev upprörda, som tyckte att det var helt fel. Varför skulle hans barn få det bättre än andra barn som bodde i närheten? Varför skulle inte alla ha det lika dåligt? På något sätt är det just vad det handlar om. Är det rimligt att politiken gör det lättare för människor som är strävsamma och vill förbättra sin egen situation, men också andras situation, att kunna göra det? Eller ska vi försöka bekämpa det? Om vi tycker att människor ska uppmuntras att försöka förbättra sina barns framtid, förbättra för sina föräldrar, förbättra för bekanta, förbättra för andra människor i samhället, måste det finnas mångfald och valfrihet. Utan valfrihet och mångfald kan inte var och en hitta det som ger honom eller henne bäst förutsättningar att möta sin framtid och sin vardag. Debatten handlar också om dem som funderar på vilket äldreboende som är bäst för deras föräldrar, deras kanske dementa föräldrar som inte själva kan välja. Det handlar om dem som tänker att det antingen är bra att föräldrarna bor i närheten så att man kan möta dem ofta, eller så är det bättre att de bor kvar där de brukade bo. De som funderar på att pappa brukade tycka om att gå i skogen tycker kanske att det är ganska bra om han bor på ett ställe där han garanteras att alltid få komma ut, åtminstone . Utan valfrihet och mångfald, utan ökad mångfald och ökad valfrihet, blir det färre som kan göra de val som är viktiga för dem själva, att välja sin egen väg. Debatten handlar vidare om de förskollärare och sjuksköterskor som är trötta på detaljreglering och klåfingrighet och vill starta någonting eget. Det handlar om dem som är trötta på dåligt ledarskap och därför vill starta någonting som de själva tror på. Men det handlar också om alla oss andra. När många människor försöker sträva efter att göra det bättre för sig själva, för sina nära och kära och för alla andra blir det bättre totalt sett. Dynamik och rörlighet, inte minst social rörlighet, är bättre för hela samhället. Stillastående är sämre för hela samhället. Den rödgröna regeringen valde att göra upp med om valfriheten. De hade chansen att hedra breda lösningar. De hade chansen att tillsammans med Alliansen fundera på om vi kunde bredda den till ytterligare nya områden, om vi kunde fördjupa samarbetet mellan Alliansen och den rödgröna regeringen, men de valde att gå vänsterut. Det är bara att gratulera . De vinner i detta. Men det finns även ganska många förlorare. Om man läser remissvaren som kommer in gällande regeringens första offensiv på området, nämligen att ge landstingspolitiker rätt att bestämma om man ska ha valfrihet när det gäller primärvården, ser man att många är bekymrade. Handikappförbunden konstaterar att det väl inte spelar någon roll om det är privat eller offentligt, utan det viktiga är att ha möjlighet att välja mellan olika utförare för att hitta den som passar en själv bäst. Reumatikerföreningar är bekymrade över de kroniskt sjukas möjlighet att hitta den vårdcentral som ger dem bäst stöd. säger att de är särskilt oroade över läget i de glesbebyggda delarna runt om i landet. Och det kommer mer. Det kommer många fler förslag, och alla går de i samma riktning: att begränsa valfriheten. Aktiebolagsformen ifrågasätts, och kommunpolitiker ska bestämma vilka skolor som ska finnas i olika kommuner. Man kallar detta en kamp. kallar detta en kamp mot vinster i välfärden, och S och MP stämmer ibland in. I själva verket är det en kamp mot valfriheten i sig. Valfrihet innebär att man, när man möter den enskilda individen, ger henne eller honom en chans att välja. Det är det som begränsas i överenskommelserna. Det är inte så att man ger sig på företag som bygger rullstolar, utan man ger sig på dem som kör rullstolen åt människor som själva inte kan gå. Det är inte så att man ger sig på läkemedelsbolagen, utan man begränsar möjligheten för patienten att välja vem som ska hålla i sprutan. Det är inte så att man begränsar och bekämpar byggbolagen, utan man bekämpar dem som är i äldreboendet som byggbolaget har byggt och som håller handen hos den som skriker i ångest. Det är inte så att man bekämpar dem som producerar läromedel, utan dem som hjälper barnen att läsa. Det är i själva verket valfriheten i sig man nu attackerar. Det är bara de företag som erbjuder pedagogik, vård, omsorg och omtanke som ska begränsas. De som möter de enskilda ute i verksamheterna ska nu ha begränsningar. Andra företag får gärna göra vinster i välfärden. Vänstern och de andra kallar detta för en kampanj mot vinster i välfärden. Det är kanske dags att sluta hyckla och säga att det man för är en kamp mot valfrihet i välfärden. Vi har en regering som gärna pratar om vikten av ökad likvärdighet. Men de förslag de lägger fram kommer att leda till ökad likformighet, och de två ska inte förväxlas med varandra. Regeringen har tillsammans med Västerpartiet fastnat i ett tänkande där statliga system är viktigare än människor. De vill inte att vårdvalet via lagen om valfrihet ska finnas som möjlighet i hela landet. De vill kraftigt begränsa vinstuttaget för privata välfärdsutförare och införa vetorätt. Tanken är förstås att komma åt de välfärdsutförare som inte håller måttet, men det finns redan en bred samsyn kring de dåliga utförarna. De ska åtgärda sina fel, och om de inte gör det ska de i slutändan tvingas lägga ned. Paradoxalt nog debatterar vi de duktiga utförarna, de som levererar goda resultat. Regeringen vill förbjuda dem helt eller avsevärt försvåra för dem. Vi vill underlätta för dem. Vi vill underlätta för alla utförare som håller en hög kvalitet och slå ned på dem som försummar kvaliteten, oavsett vad det är för verksamhetsform. Just där går skiljelinjen i den politiska debatten. För att undvika medvetna och omedvetna missförstånd vill jag göra en viktig distinktion: Poängen med att tillåta vinster i välfärden är inte att företag ska göra övervinster på skattebetalarnas eller välfärdens bekostnad. Poängen är tvärtom att vår linje värnar välfärdens utveckling. Vi är alla överens om att välfärden behöver utvecklas framöver. Men den som tror att vi gynnar innovationer genom att kväva nytänkande har förklaringsskyldigheten på sin sida. När vi låter samhällets alla tre sektorer - den offentliga, den ideella och den privata - blomstra gynnar det utveckling. Om regeringens linje vinner kommer man i praktiken att strypa syretillförseln för privata utförare, oavsett hur bra välfärd de levererar. Det är en kvalitetsmässig återvändsgränd. Regeringen har sagt att vinst inte ska få vara syftet med verksamheten. Det är en smygsocialistisk rökridå i syfte att dölja det som borde vara det centrala i debatten, nämligen kvaliteten. Är vården bra? Är jag nöjd med mitt äldreboende? Svaren på de frågorna borde vara vägledande för hur man bedömer en verksamhet, inte om den gör ett tillräckligt dåligt resultat. Vi känner till ambivalenta hållning till tillväxt. Med de här riktlinjerna krattar regeringen manegen för en närmast garanterat vinstfri välfärd. Förlust görs till norm. Var det verkligen det som regeringen ville? Vi ska, herr talman, komma ihåg att det är lätt att förvandla ett akvarium till fisksoppa. Det är svårare att göra tvärtom. Alliansregeringen har haft flera konstruktiva förslag som utvecklat välfärden. Det regeringen nu säger är att man vill köra ned mixerstaven i akvariet och göra en rödgrön välfärdsbouillabaisse. Det som blir kvar är oaptitliga slamsor av det som en gång var levande. Låt mig ta regeringens förslag till ändrad hälso- och sjukvårdslag som ett exempel. Remissvaren från flera tunga instanser har varit förödande i sin kritik. kritiserar förslaget och talar om "obefintlig konsekvensanalys". De avstyrker det alltså kraftfullt. skriver: "Förbundet tycker också att förslaget är alltför kortfattat och helt saknar analys och bedömning av vilka effekter det får." De sammanfattar med att kalla förslaget i sig för "anmärkningsvärt". Fysioterapeuterna skriver i sitt remissvar: "Tillvägagångssättet och underlaget till det presenterade förslaget är undermåligt." Myndigheten för vårdanalys har som bekant i uppdrag att analysera frågor ur ett patientperspektiv. Det kan tyckas vara viktigt. De sammanfattar sin kritik i tre punkter. För det första: De problem som regeringen grundar sitt förslag till lagändringar på har inte belysts eller preciserats. För det andra: Det är inte heller belyst att ändringen verkligen skulle åtgärda de problem som regeringen hävdar kanske finns. För det tredje: Det saknas en konsekvensanalys, bland annat ur just patientperspektiv. Med andra ord, herr talman: Det brister i varje led! Under valrörelsen konstaterade politiska kommentator att vinstmotstånd i grunden är ideologiskt motiverat. Vad olika undersökningar säger om verkligheten spelar mindre roll. har socialdemokrater och miljöpartister valt en uppgörelse med just dessa vänsterpartister. fäktande mot väderkvarnarna präglar nu regeringens politik. Det är djupt olyckligt för . Låt oss tala om valfrihet och mångfald. Att kunna välja fritt förutsätter att det finns reella alternativ. har ett mindre antal vinstsyftande aktörer sagt sig överväga att avbryta expansionsplaner i välfärden. Det gör mig uppriktigt bekymrad om det är så att skattefinansierade aktörer drar sig ur på grund av nya krav på höjd kvalitet. Det visar hur bräcklig dagens valfrihet är. En verklig mångfald förutsätter att det finns utförare av många olika slag. Där är vi inte . utmärker sig internationellt genom att en ovanligt hög andel av den skattefinansierade privat utförda välfärden bedrivs med vinstsyfte. Dessutom har några få stora företag en helt dominerande ställning. I många europeiska länder, till exempel och , är det tvärtom så att non-profit-aktörer spelar en viktigare roll. Här finns mycket för att lära. Det är bekymmersamt att flera idéburna aktörer har lämnat exempelvis . Dessa aktörer har inte ansett sig kunna leverera en fullgod kvalitet under de villkor som råder . Ett exempel på detta är diakoni här i , som jag besökte i går. Det finns en risk att en redan låg andel idéburna aktörer blir ännu lägre. Det påstås ibland att höga vinster är en förutsättning för valfriheten. Det är uppenbart ett felaktigt påstående. Mångfald råder i en rad länder där vinstsyftande aktörer inte är verksamma inom välfärden. Vi ser snarare att hotet mot den sanna mångfalden är den dominerande ställning ett fåtal vinstdrivna bolag har i den svenska välfärden. Den välfärdsöverenskommelse som regeringen har träffat med skapar långsiktiga och stabila spelregler för alla. Brukarens behov ska alltid komma i första rummet. Jag förutsätter att det är syftet för alla seriösa aktörer. Det gäller åtminstone de många företagare jag har träffat och som genomgående sätter kvaliteten i centrum. Därför har elever som , som berättade om, inte heller något att oroa sig för. Om man har kvaliteten som syfte finns det ingenting att oroa sig för. Verksamheten kan fortsätta som . Välfärdsöverenskommelsen ska garantera att detta gäller för alla som är verksamma i välfärden. Jag vill slutligen gärna återkomma till att den förra regeringen tog flera vällovliga initiativ till att börja städa upp i välfärden. är ett sådant exempel. Uppgörelsen därifrån ligger fast. Däremot har det varit känt, genom de reservationer som Socialdemokraterna och gjorde, att vi i några frågor vill gå längre. Uppgörelsen i gäller enbart skolans område. Regeringen ser ett behov av att genomlysa samma frågor även inom vården och omsorgen. Därtill har nya frågor tillkommit . Företaget konkurs, som berörde tusentals elever, inträffade exempelvis efter att överenskommelsen hade träffats i . Det visar på behovet av att ta ett djupare tag om frågorna. För Alliansen är det viktigt att vi slår vakt om en gemensam finansiering av den svenska välfärden men också om en stor mångfald och en verklig valfrihet. Vi har även varit tydliga med - som vi satt i regering - att vi tror att det är bra med breda uppgörelser för att vi ska kunna få långsiktighet. Vi var beredda att lyssna också på oppositionspartier när vi satt i regeringsställning. Jag noterar nu att civilminister säger en del fina ord om det som regeringen har gjort och om friskoleuppgörelsen. Gott så, men jag måste ändå tala lite mer specifikt om den. Varken eller var med i förhandlingarna. Men jag kan avslöja att uppgörelsen slöts en sen natt. Vi såg varandra i ögonen. Det låter nästan som en romantisk film, men det var det inte. Det var dock en överenskommelse som gjordes med respekt för varandra. Vi såg varandra i ögonen, skakade hand och sade: Den här uppgörelsen ligger fast oavsett valresultatet. Alla var inte glada över uppgörelsen, ska jag säga. Allra argast var från . har han skäl att vara desto gladare. Jag tycker att det är intressant att civilministern ger ett löfte till . Jag hoppas att det stämmer. Jag kan avslöja att hon går på Internationella Engelska Skolan. Jag hoppas att också bekräftar att den skolan fortsättningsvis kommer att kunna bedriva sin verksamhet i , för det tror jag vore bra för svensk skolutveckling. Jag vill i min avslutning tala om tre stycken v:n. Det handlar om vinster, valfrihet och vägval. Jag tror att det är dags att bredda perspektivet med vinster. Det råder ingen tvekan om att vi ska ha ett tufft regelverk som sätter stopp för kortsiktiga vinster på bekostnad av kvalitet. Men det är också viktigt att vi ser de vinster som uppstår för elever som får en skola som de trivs på och för äldre som får en hemtjänst som betyder trygghet. De vinsterna ser inte regeringen, och allra minst . För oss är valfrihet att man har möjligheten att välja själv. Efter det att till exempel Skolinspektionen har gjort en tuff kontroll har man möjligheten att välja skola. Då ska det inte finnas ett socialdemokratiskt kommunalråd som säger: Jag vill inte ha den här skolan av ideologiska skäl! Detta är en valfrihet och en verklig makt som de enskilda ska ha. Det tredje är vägvalet. Jag tror att det är tydligt i debatten att det finns två vägar att gå. Antingen väljer vi att gå på vad som är en svag vänsterregerings väg, en regering som försöker göra en dramatisk förändring av en av hörnstenarna i den svenska välfärden, eller också väljer vi det som allianspartierna framhåller : att sätta fokus på kvalitet och se till att få ordning och reda i välfärden men också att slå vakt om valfriheten. är valrörelsen över - ni kan sluta vara populistiska. är det att ta ansvar, och då duger det inte att komma med uppgörelser med vänsterpartier som hotar verksamheter över hela vårt land. Vi har ännu inte fått ta del av alla de skarpa förslag som regeringen har inom vården, omsorgen eller skolan. Det finns visioner, målsättningar och en gemensam syn på välfärdssektorn, vilka vi i till viss del kan hålla med om. Så som jag tidigare nämnt i debatten vill vi exempelvis se en långsiktig verksamhet med fokus på kvalitet men även att kommunerna får möjlighet att sätta stopp för eventuella överetableringar. När det gäller lagen om valfrihet har denna för många patienter och brukare varit av stor betydelse, både för att stärka patientens och brukarens egen valfrihet och för tillgängligheten inom primärvården. Den innebär att oavsett politisk situation i landstingen eller regionerna har alla patienter rätt till valfrihet inom primärvården. Det är något som vi ska slå vakt om. Lagen har även hjälpt alla de seriösa vårdföretag som har tusentals nöjda patienter runt om i landet. Som jag nämnde tidigare finns det både för- och nackdelar i de flesta verksamheter, både inom privat och offentligt driven vård. Det har vi sett . Det har funnits händelser inom exempelvis äldreomsorgen som har gjort mig bestört och som äldre människor aldrig ska behöva uppleva, särskilt inte i den hjälplösa situation som de befinner sig i. Det har alltså uppstått missförhållanden. Vi måste göra allt som står i vår makt för att det inte ska hända igen. Men det jag vill lyfta fram här är att oavsett vad som har hänt är det viktigt att påpeka att det har hänt både inom offentligt och privat finansierad vård. Alla minns vi säkert vanvården på det privat drivna äldreboende som Carema hade ansvar för, men vi minns kanske också Uppdrag Granskning-reportaget om ett äldreboende i där äldre, dementa människor blev inlåsta på obemannade avdelningar. Den verksamheten var kommunalt driven. Brister finns alltså inom både offentlig och privat vård, vilket också har påpekat. Det är bristerna vi ska åtgärda och förhindra, inte möjligheten för människor att välja vilken utförare de vill ha. har regeringen för avsikt att avskaffa den nationella regleringen om vårdval i primärvården med en beredningsprocess som har varit alltför hastig och ett förslag som inte har fått en grundlig konsekvensanalys. Vi menar att det finns en överhängande risk att den likvärdiga hälso- och sjukvården hotas om lagregleringen om vårdval tas bort. Patienternas valfrihet blir i praktiken beroende av vilket enskilt landsting de bor i. Ojämlikheterna över landet i fråga om tillgång till vård för patienter riskerar att förstärkas ytterligare. Det är ingenting vi kan ställa oss bakom. Sedan vårdvalet infördes har tillgängligheten i primärvården blivit klart bättre. Vi har fått fler vårdcentraler totalt sett i landet, och antalet privata vårdcentraler har i stort sett fördubblats. Jag tror i och för sig inte att det finns en majoritet här i kammaren för att avskaffa den nationella regleringen om vårdval i primärvården, vilket gör mig än mer frågande till hur regeringen resonerar i frågan. Man har som avsikt att förslaget ska börja gälla . Men jag vill vara tydlig med att säga: Vi kommer absolut inte att gå med på ett förslag som hotar kvalitet, tillgänglighet eller valfrihet inom hälso- och sjukvården. Vi i anser att valfrihet är viktig. Det ska finnas olika aktörer och olika sätt att bedriva verksamheter. Men det ska inte vara vinstbegäret som styr. Valfrihet och vinstbegär är inte samma sak. och de övriga allianspartierna däremot vill göra gällande att valfrihet och vinstutdelning är samma sak. Stoppar man vinstutdelning till aktieägarna stoppar man valfriheten. Det är helt fel. Det är ett sätt för allianspartierna att vilseleda opinionen. Men tack och lov är opinionen och svenska folket inte så lättlurade. Det jag håller i handen är stora undersökning av svenska folkets attityder till valfrihet och vinstutdelning. Vad säger den? Jo, en stor majoritet av svenska folket säger ja till valfrihet men nej till vinstutdelning. Det finns ett brett folkligt stöd för vårt förslag som vi vill gå vidare med. Nyss hävdade återigen här i talarstolen att vi frångår överenskommelse. Det är fel. Vad var vi överens om? Jo, vi var överens om långsiktigt ägande, om huvudmannens lämplighet och vandel, om att offentlighetsprincipen ska införas, om att meddelarskydd ska införas för medarbetarna. Det var sådana frågor vi var överens om. Men den fråga som vi diskuterar var vi inte överens om. Jag läser för ur den utredning som han refererar till. Det här säger : "Det finns olika uppfattningar i kommittén om huruvida ett krav på en syftesparagraf bör införas." Här säger alltså kommittén att om detta var man inte överens. Dessutom lämnade vi ett särskilt yttrande tillsammans med Socialdemokraterna där vi sade klart och tydligt att vid en valseger kommer vi att införa detta. överenskommelse och alla punkter som vi har kommit överens om står vi fortfarande fast vid. Men det vi lovade väljarna och det vi skrev här, att vi kommer att införa en vinstsyftesparagraf, går vi vidare med. Därför är det viktigt att återigen upprepa från sida: Vi är för valfrihet, och vi är för olika alternativ, men vi är inte för att våra barns och ungdomars skolpengar ska gå till vinstdrivande företag. Skolans pengar ska stanna inom skolan och gå till eleverna och till personalen. Varje gång jag får höra att valfriheten har gått för långt, att valfrihet är en onödig lyx som vi kan minska eller backa tillbaka lite, att vi har ett extremt valfrihetsläge, då tänker jag samma sak: Vilket Stockholmsperspektiv vi har i den här debatten! Det stora problemet, det riktiga problemet i , är ju brist på valfrihet.