kam-fs · H1C120140220fs · 2014-02-20 14:00:00 — Dokumentet finns inte. There is no row at position 0. Regeringen har ju skurit ned antalet utbildningsplatser på landets universitet och högskolor. har också meddelat att han avser att spara på landets studenter, närmare bestämt eller för en student.Det råder ingen tvekan om att finansministern och regeringen i sin helhet har lånat för mycket till sina skattesänkningar. Underskottet i de offentliga finanserna är stort, och enligt kan det vara så stort som under det här året.Men varför, , är det just landets studenter som ska stå för er skattesänkarnota? Tack för frågan, . Jag ska be att få svara på den eftersom jag är biträdande utbildningsminister med särskilt ansvar för bland annat studiefinansieringsfrågor.För att speciellt de studenter som inte får hjälp från annat håll ska klara av att studera har regeringen ansett det angeläget att höja studiemedlen med . Vi finansierar detta och en del andra satsningar med en sänkning av bidraget med . Det gör ett netto på . Landets studenter kommer att få mer . Det är en reform, en förbättring och en ökad köpkraft för dem som studerar vid universitet och högskolor. Det är en besparing på på landets studenter; det är vad har redovisat . Det hänger förstås ihop med att regeringen har lånat för mycket till sina stora skattesänkningar, som inte minst har gynnat dem med höga inkomster.En fråga som är aktuell är att hushållen har en väldigt hög skuldsättning. föreslår regeringen att de yngsta hushållen ska låna ytterligare. Då återkommer jag till frågan:Varför ska landets studenter låna för att har lånat för mycket? Regeringen har genom finansministern aviserat besparingar och skattehöjningar motsvarande 7-9 miljarder. Det handlar om skattehöjningar, inte på arbete men på tobak och sprit, som avdragsmöjligheterna när man sparar till sin pension ska minska. Utöver detta har vi ökat köpkraften för landets studenter med netto. Ett sätt att finansiera det och andra saker som vi vill göra är att minska bidraget med 300 kronor.Jag menar att det är en politik som gynnar landets studenter och som dessutom innebär att vi kommer att kunna genomföra angelägna reformer inom viktiga områden. Min fråga går till bostadsminister smartare energianvändning inom byggsektorn är viktigt för att nå klimatmålen fastslog Klimatberedningen . är det många kommuner och företag som har gått före och haft högre ambitioner för byggregler än vad de nationella regelverken kräver. Tack vare de kommuner som har gått före har vi sett en teknikutveckling och alltmer effektiv energianvändning i bostadssektorn.Göteborg är en av de kommuner som har energieffektivisering i byggsektorn som en viktig del i sitt klimatarbete. Regeringen har lagt fram ett förslag som innebär att man stoppar de kommuner som går före och ställer högre krav än det nationella regelverket.Min fråga blir helt enkelt: Varför försvårar regeringen klimatarbetet genom att stoppa de kommuner som går före och har mer ambitiösa klimatkrav? Ska vi bygga effektivt, ska vi bygga billigare, ska vi bygga bättre och mer, då måste vi också bygga mer rationellt. Ett sätt är att man kan bygga hus i hela landet utan att mötas av en massa olika tekniska särkrav i olika kommuner.Göteborg har egna krav på energi. , som har något annorlunda krav, ska vara bättre än . har sina krav etcetera. Det skapar en omöjlig situation inte minst vid byggande av hus i landet.Frågan är då: Ska vi ha en nationell nivå på energikraven? Vi från regeringens sida tycker det.Däremot har vi gett i uppdrag att skärpa energikraven så att vi får nationella, enhetliga krav för att underlätta billigt byggande, men också för att få energisnåla hus. De går utöver de nationella minimikraven. Om man ska bygga billigare beror det på vilken typ av hus man bygger. Det är upp till varje byggare.Men vi tycker inte att kommunerna som myndighetsutövare vid tilldelning av mark ska ta på sig rollen att vara tekniska specialister, utan här behövs det en nationell nivå. Den här regeringen tycks ha missuppfattat att det skulle vara dyrt att bygga energieffektivt. Tvärtom, om man bygger energieffektivt får man mycket lägre driftskostnader. Det säger sig självt att om man sparar på energiräkningen innebär det en vinst för den som bor i den bostaden.Den här regeringen har misslyckats med klimatpolitiken, och stoppar man de kommuner som går före. Den utredning som den här regeringen tillsatte fick direktiv om att enbart titta på produktionskostnaderna vid byggande. Man misslyckades alltså med att se till ett livscykelperspektiv. Hur mycket i klimatvinst kan man få genom att bygga energieffektivt, och hur mycket kan man spara i kostnader?Energieffektivisering och klimat hänger tätt samman. Jag och beklagar att den här regeringen stoppar dem som går före.Min konkreta fråga blir: Varför har den här regeringen enbart tittat på produktionskostnaden och inte sett till de stora ekonomiska och miljömässiga vinster det innebär att bygga energieffektivt, om man tänker lite långsiktigare? Vi har tittat på hela bilden. Om man upplever att man får högre produktionskostnad och lägre livskostnad så att den lägre livskostnaden betalar den högre produktionskostnaden, ja, då bygger man ju så.Lise framställer byggherrar och byggare som att de inte kan räkna. Jag tror att de kan räkna bättre än många politiker. Så jag känner ingen oro för det.Många kommer nog att gå i bräschen och ligga i framkant med ny teknik. Vi har också tagit fram speciella pengar till demonstrationsprojekt och liknande.Jag noterade också att den nybyggnadskommission som leds av den förre socialdemokratiske statsministern kom med sin rapport , och den kommissionen är enig med regeringen i denna bedömning. Jag hoppas också att den rödgröna oppositionen kan vara det. Min fråga går till biståndsminister är ett land som engagerar många. kunde jag läsa i medierna om att det var många kvinnor i som var ute och demonstrerade för sina rättigheter och mot de övergrepp som många kvinnor i utsätts för.Givet vårt stora biståndsengagemang i känner jag mig väldigt oroad över den lagstiftning som föreslås om att anhöriga inte ska kunna vittna mot familjemedlemmar vid brott i hemmet.Jag ställer mig frågan vad biståndsministern anser om denna problematik och vad vi i kan göra för att underlätta för kvinnor. Jag kom alldeles hem från en resa i där mitt fokus var speciellt kvinnors och flickors situation. Jag kom ganska lägligt, för var den här frågan på tapeten. Det handlade om ett förslag från parlamentet, från både under- och överhuset. Jag tog upp frågan med mina motsvarigheter i regeringen i . Jag tog också upp frågan med ambassadören där.Sedan dess har vår svenska ambassadör tillsammans med några likasinnade uppvaktat den biträdande justitieministern i . är det ett nytt förslag på gång som är bättre. Det innebär - ungefär som det svenska systemet - att anhöriga ska ha rätt att vittna men inte ska kunna tvingas att vittna. Det är ett steg framåt. Men här har det varit avgörande att man har varit väldigt tuff från världssamfundet och också bland kvinnor och andra aktivister i Afghanistan.Det är en väldigt angelägen fråga, som jag följer väldigt noga. Det var ett mycket glädjande besked från att man börjar tänka om i denna viktiga fråga. För mig är det en jämställdhetsfråga i allra högsta grad.Jag är lite nyfiken på att höra hur vi från i arbetet med biståndsengagemanget i kan fortsätta att stötta kvinnor och barn och fortsätta den utveckling som vi ser . Vårt biståndsåtagande i är långsiktigt och har en hög volym. Vi ger inga pengar till den afghanska regeringen, utan vi ger pengar framför allt till , FN:s humanitära organ och det civila samhället.I fokus här är de svagaste och mest utsatta grupperna. Vi vet att är ett av världens sämsta länder att vara kvinna och flicka i, och därför fokuserar vi mycket av biståndet just på att stärka kvinnors möjligheter och att flickor ska kunna gå i skolan. Vi vet att det har skett en väsentlig ökning . är det 7-8 miljoner flickor som går till skolan, och under var det knappast några.Det går i rätt riktning, men det är fortfarande stora utmaningar i ett av världens fattigaste länder. Jag följer den frågan och är angelägen om att vi ska fokusera på kvinnor och på flickor, på hälsa och på utbildning framför allt. Min fråga går till statsrådet borde vid det här laget veta att ungefär hälften av de vanvårdade i samhället som har sökt ersättning får avslag.Det är vanligt att kommuner gör sig av med akter som ska ligga till underlag för en bedömning. skulle därför ha kompetens för att kunna göra breda och djupa arkivsökningar.Jag besökte en kvinna som är en av dem som har fått avslag. Det fanns inget dokumenterat från Moheds barnhem, där hon varit under djävulska förhållanden. Hon hade mycket att berätta om . Enligt uppgifter fördes inga diarier på Moheds barnhem under den tiden, men det kanske finns på andra ställen, som skolan, socialen, kommunen, och så vidare, som kan bevisa hennes vistelse där.Detta kan ha drabbat väldigt många, och jag tycker att det är konstigt att barn bara kan försvinna ur rullorna på detta vis.Ett annat exempel är en 90-årig man som fick avslag. Han hade fått dokumenterat var han varit, och de hade fått en redogörelse om vanvård och grov misshandel. Men de var inte nöjda, för de tyckte inte att han var nog detaljerad. Som frågeställaren säkert vet har det varit en angelägen fråga för regeringen att få till stånd en ersättnings- och upprättelseprocess för det som är ett stycke svart historia i . Många barn omhändertogs, och de flesta hade det bra. Men en del blev vanvårdade och utsatta för övergrepp och försummelser av allvarlig art.Den tidigare regeringen tillsatte en utredning som samlade berättelserna. Den här regeringen tillsatte en utredning som tittade på hur en upprättelse för dessa tidigare vanvårdade och försummade barn skulle kunna ske.Därför har vi haft en upprättelseprocess, där talmannen i riksdag har framfört en offentlig ursäkt och där vi har tillskapat en ersättning genom en sjupartiuppgörelse.Det här är någonting som jag menar att fler länder borde gå till botten med. Det är bara ett fåtal länder som har gjort det. Jag kan inte riktigt hålla med om att de flesta på våra barnhem i har haft det bra. Jag tycker att det är tragiskt att statsrådet fortsätter att ställa sig bakom , trots den kritik den har fått av både och många tunga namn.Vi ska komma ihåg att det är du, , som har ansvaret för hur fungerar. Och det var du, , som lade propositionen på bord och lovade att de vanvårdade skulle få upprättelse. I stället tycks vi i ha fått en ny rättsskandal. Det är ganska allvarliga anklagelser som anför.Vår ambition och vår proposition, som sju partier står bakom, går ut på att vi i vårt land vill tillskapa en ersättning för dem som har varit vanvårdade. För det måste ett antal kriterier uppfyllas. Man ska befinna sig inom en viss tidsram. Man ska kunna dokumentera att man har varit omhändertagen på något sätt. Här hjälper också till att gräva fram dokument. Det ska ha varit vanvård eller försummelser av allvarlig art. Det är kriterierna.Det görs en enskild prövning. Det är inte en enskild prövning av något skuldförhållande. Det är inte en vanlig domstolsförhandling där man hör två parter.Låt mig säga detta: Det går aldrig att ersätta en förlorad barndom. Men vi ville tillskapa detta, trots att vi vet att det finns komplikationer i en sådan här process. Det har gjort det möjligt för många av dem som har upplevt förfärliga saker i sin barndom att få en ekonomisk ersättning. Jag vill ställa en fråga till infrastrukturministern.Att ta körkort har blivit en klassfråga. räknar man med att ett körkort kostar i genomsnitt . Delar infrastrukturministern min uppfattning att regeringen borde göra en översyn av kostnadsutvecklingen för körkortsutbildningen och vilka åtgärder som skulle kunna vidtas för att minska dessa kostnader? Körkortskostnaderna har stigit med jämfört med konsumentprisindex.Bil har visat att bland unga mellan som har körkort är arbetslösheten . Bland de körkortslösa är den dubbelt så hög, 30 procent.Handelns utredningsinstitut menar att om man sänker körkortskostnaderna med mellan skulle man kunna öka sysselsättningen bland unga människor med minst 1 000 personer. Det här är naturligtvis en angelägen fråga. Så fort man närmar sig åldern och blir redo att börja övningssköra uppstår den här diskussionen i många hem. Det dyra är egentligen inte att ta själva körkortet, utan det är det som kommer efteråt. Man gör också en investering.Vad regeringen har gjort är att ge ett uppdrag för att se hur processen med att ta körkort kan bli bättre, hur det kan bli mer tillgängligt över hela landet och hur köerna kan bli kortare. Men vi låter också VTI se om det är någon skillnad i utfall för dem som tar körkort beroende på om det är män eller kvinnor. Vissa körkortstester visar att så skulle kunna vara fallet. Vi har börjat i den ändan. Jag har noterat de uppdrag som infrastrukturministern har givit till och till Statskontoret, som ska titta på hur Transportstyrelsen hanterar sin roll som körkortsansvarig myndighet. Men det är inte tillräckligt.Jag ställer frågan därför att jag tycker att den är så oerhört viktig. Jag har blivit kontaktad av många om att kostnaderna ökar. Det är oerhört viktigt att det inte blir en klassfråga. Unga människor som inte har ekonomi för att ta körkort hamnar i ett utsatt läge, för ofta behöver man ha körkort för att kunna ta ett arbete.Jag vädjar då till infrastrukturministern att även se på den aspekten. Jag tycker att det är rimligt att följa hur utvecklingen ser ut men också förstå varför somliga väljer att ta körkort och andra väljer att inte ta körkort eller rent av avstår, om det är frivilligt eller ofrivilligt.Vi ser en ganska tydlig tendens att ungdomar som bor i större städer och tätorter, där det finns ett bra utbud av kollektivtrafik, har mindre intresse av att ta körkort, till skillnad från dem som bor utanför städer och som av rena tillgänglighetsskäl har mycket större behov att kunna ta sig fram.Det är viktigt att fler människor kan få jobb och att ungdomar ska kunna jobba, och då är körkort en förutsättning.Vi har börjat med att titta på om det finns skillnader utifrån kön och på hur man kan jobba på ett smartare sätt över hela landet för att göra utbildningen mer tillgänglig. Men däri skulle också en prisdifferentiering kunna uppstå för att fylla utbildningarna jämnare över år, och det skulle kunna komma ungdomar bättre till del. har vi i trott att jämställdheten mellan män och kvinnor snabbt blir bättre. Men bara vi ser på löneskillnaderna mellan män och kvinnor förstår vi att det är långt kvar till ett jämställt samhälle.De osynliga ramarna av allmänna attityder och förväntningar gör att kvinnor och män får olika förutsättningar i förskola och skola, i studier och i arbetsliv.Här i kan vi fatta ett antal viktiga beslut om föräldraförsäkring, om lönejämförelser, mot diskriminering och så vidare. Men väldigt många avgörande beslut fattas i kommuner och landsting. De är stora arbetsgivare när det gäller förskola, skola och vård och omsorg.Därför är min fråga till jämställdhetsministern: är de viktigaste jämställdhetsåtgärderna som kommunerna bör genomföra? Hur kan vi ute i kommunerna förändra attityder och förutsättningar så att det blir jämställda möjligheter för män och kvinnor och för pojkar och flickor? Tack, , för den viktigaste av alla frågor till en jämställdhetsminister! Hur ska vi som har politisk makt på olika nivåer bäst kunna skapa ett samhälle där män och kvinnor har samma möjligheter att forma sina liv och samhället de lever i? Det är ju vårt gemensamma mål.Det finns en risk i att säga att det inte finns något man göra. Det finns massor vi här, ni här och man i kommunerna kan göra.Alliansregeringen har avsatt ¼ miljard till det vi kallar , Hållbar Jämställdhet, där kommuner och landsting under sju har bedrivit över ett hundratal projekt med allt från snöröjning och starroperationer till skolgång och kollektivtrafik som visar hur man kan jämställdhetsintegrera det kommunala arbetet.Allra viktigast tycker jag dock att det är att kommunerna kan jobba i sin roll som arbetsgivare. Jag tackar jämställdhetsministern så mycket för svaret.Vi är ganska många i som har gått och väntat på och tagit för givet att jämställdheten kommer av sig själv. Men jag tror att allt fler inser att det behövs reformer, att det behövs viljekraft, och att det helt enkelt behövs en tydlig viljeinriktning mot ett jämställt samhälle.Uppfattar också statsrådet att det numera finns en samsyn mellan kommunerna, att de verkligen som helhet vill medverka i en reell förändring av synen på jämställdhet? När jag var på ett , ett toppmöte för kommuner och landsting, var det första gången i mitt feministiska liv som det på ett möte om jämställdhet med hundra personer närvarande var en majoritet män.Jag tror att regeringens HÅJ-satsning verkligen har satt i gång jämställdhetstänkandet hos ekonomidirektörer, vice kommundirektörer och kommundirektörer. Det återstår dock att visa det - visa att man är beredd att erbjuda önskad arbetstid för alla som jobbar i vård och omsorg och införa karriärtjänster, inte bara för lärare utan även för förskollärare och sjuksköterskor i landstingen.Det finns väldigt mycket ett jämställdhetsivrande politiskt ledarskap kan göra i kommuner och landsting, och jag ser fram emot att se mer av det. Min fråga riktar sig till statsrådet 2006 har antalet stora barngrupper i förskolan, grupper med över 20 barn, ökat med . Detta oroar naturligtvis personal, föräldrar och även oss socialdemokrater.Skolverket har i de nya råden för förskolan tagit bort en tidigare rekommendation om att en barngrupp inte bör vara större än 15 barn i genomsnitt. Många föräldrar och många som arbetar inom förskolan är nu oroliga att det här kan leda till att barngrupperna ökar i storlek.Min fråga är: Vad är statsrådet och regeringen beredda att göra och vidta för åtgärder för att barngrupperna inte ska bli större på grund av den här förändringen? Tack, , för en fråga inom ett väldigt angeläget område!I världens bästa förskola ska vi inte ha för stora barngrupper. Det oroar även regeringen. Då är frågan: Vad gör vi för att påverka huvudmännen, som ju är kommunerna, att ha en rimlig storlek på grupperna i förskolan?Vi har rekommendationer via vår myndighet . I de rekommendationer som har funnits har det nämnts en siffra. Det har inte lett till att det inte finns för stora grupper.Jag hyser stort och gott hopp om att de nya rekommendationerna, som talar om behovet av att med barnkonsekvensanalyser i botten garantera rätt storlekar, kan ha större möjligheter att lyckas nå målet att man överallt har bra storlek på sina grupper. De chanserna är större med de nya rekommendationerna. Jag tror att de allra flesta tycker att mindre barngrupper i förskolan är att föredra. Men det finns stor risk att den här förändringen leder till att grupperna blir större. Vi socialdemokrater tycker att vi behöver minska de stora barngrupperna, och därför är vi också kritiska till förändringen.Ett problem är att den vägledande text som finns i de nya råden kan tolkas som att barngrupperna kan minskas men också ökas. Det är där oron och faran ligger.När man möter lärare, personal och chefer i förskolan säger de att de är glada åt den nya läroplanen. Men är de väldigt oroade över att de inte har tid, att barngrupperna är för stora och att de inte mäktar med. Det finns en oro, en tveksamhet och ibland också en vanmakt över det här. Vi tycker att man ska ta den oron på stort allvar.Min fråga är: Delar den oro som personal och chefer inom förskolan nu känner? Jag kan försäkra om att jag tar oron över för stora barngrupper på allra största allvar.Det är faktiskt så att en del grupper kan vara för små och en del för stora. Om det vore så enkelt att det fanns en gyllene siffra för alla barngrupper skulle vi naturligtvis stadfästa den. Men i professionen och bland huvudmännen vet man att det finns många faktorer, allt från de socioekonomiska till miljön där man finns, personalens utbildning och lokalerna. Det finns massor av saker man behöver ta hänsyn till.När man tittar på barngruppernas storlek i genomsnitt ser man att den inte har förändrats . Men det finns för stora grupper, och drivkrafterna bakom det är många. Det handlar om att vi har byggt ut - vi har 100 000 fler barn i förskolan nu än . Maxtaxan gör att efterfrågan ökar ännu mer, och vi tycker att det är fantastiskt att fler familjer vill sätta sina barn i förskola. Därför är det viktigt med en ordentlig uppföljning av de nya direktiven från . Min fråga är till bostadsminister . Regeringen beslutade att tillsätta en utredning med uppdrag att utreda vissa tomträtts- och arrendefrågor. Utredningens namn var Tomträttsavgäld och friköp, och betänkandet från enmansutredaren lämnades till regeringen i oktober 2012.Bakgrunden till min fråga är att det var en väldig turbulens kring de här frågorna. Väldigt många människor som arrenderar marken där de bor fick kraftigt höjda tomträttsavgälder. Det fanns också människor som sade att de måste flytta från sina bostäder eftersom de inte hade råd att bo kvar när avgifterna chockhöjdes.Jag vill fråga bostadsministern helt kort: Vad vet du om detta? Var ligger beredningen ? Hur jobbar man med frågan? Det här var . Jag känner till problembilden mycket väl. Det är ju så att när man har haft långa arrenden som ska omförhandlas och tiden har gått blir det ofta kraftiga höjningar. Det var ett av de problem som utredaren tittade på. Hur skapar man en bättre form för detta för framtiden?Utredningen har överlämnats till , och jag vet att beredningen pågår. har jag ingen exakt tidsplan i huvudet, men det kan jag återkomma till om då jag har tagit reda på exakt hur det ligger till.Regeringen är angelägen om att hitta ett bra, fungerande system, för arrendefrågorna måste hanteras bättre än de har gjort historiskt. Jag uppfattar att vi har samma uppfattning om det. Jag hoppas att du, , återkommer med svar, för detta är en fråga som kommer att återkomma om sju . Om vi inte gör något nu blir jag orolig för att den bara blir liggande. Den har redan legat i ett och ett halvt år.Jag hoppas att det är som du säger, att den bereds. Då väntar jag på svar. Det är ett oerhört tryck på lagstiftningsarbetet i just , och det är många saker som ska fram. Det gör att jag inte har grepp om just den här frågan, men jag lovar att återkomma i mejl till dig, , om hur beredningsläget är. Jag ställer också min fråga till statsrådet , för den rör den så viktiga bostadspolitiken. Just nu har vi hört att det byggs som aldrig förr, och det är ju jättebra, men det byggs i storstäderna. Det pressar upp priserna och skapar en överhettning utan like i storstäderna.För mig och är det viktigt att hela landet, hela , ska leva, och bostadsbyggandet på landsbygden måste med andra ord öka, så att man har möjligheter att bo kvar och utveckla sitt liv där.Min korta fråga är helt enkelt: Vad tänker ministern göra för att öka bostadsbyggandet utanför storstäderna? Det är korrekt att bostadsbyggandet ökar. Vi fick SCB-siffror som visar på att det har ökat . Vi har tydligen passerat 31 000 nya lägenheter. gäller det att få den trenden att fortsätta uppåt och ligga kvar på en hög nivå under en lång följd av år. Ökningen sker brett i även om det finns en tyngdpunkt på Stockholmsregionen.När det gäller större delen av landet tror jag att vi måste jobba efter olika metoder. Vi har förstärkt kreditgarantimöjligheten för att man ska kunna bygga där marknadsläget är sämre. Vi har en utredning som ser på hur vi kan förbättra bostadssituationen i utsatta områden där marknadsförutsättningarna är sämre. Man tittar på hur man kan utveckla en del befintliga instrument men också hur man kan använda de EU-regler som finns på ett bättre sätt. Den utredningen blir klar . Det är intressant att höra att det pågår viktiga åtgärder. Frågan är hur snabbt man kan få något resultat.