kam-ad · H2C120141105ad · 2014-11-05 10:00:00 — Det är inte att det finns för många alternativ; det är att det inte finns några alternativ alls. I knappt en tredjedel av kommuner finns det inga friskolor över huvud taget. Det finns bara kommunala skolor. Vi vet från undersökningar och forskningsrapporter att kunskapsresultaten utvecklas sämre när det inte finns några alternativ över huvud taget. Det är bara hälften av landets kommuner som har infört lagen om valfrihet i fråga om hemtjänst. Ungefär hälften av den svenska äldre befolkningen har alltså inget annat än ett kommunalt monopol att vända sig till när det är dags att ta hjälp av den delen av välfärden. När det är dags för någon att komma hem till mig och erbjuda mig hemtjänst är jag förpassad till det kommunala monopolet. sägs det att valfrihet bara kan uppnås i storstäder och att det bara är i våra tättbefolkade regioner som valfrihetsreformer får någon effekt. Men om vi testar de påståendena mot verkligheten framträder en annan bild. I mitt eget län, , finns det inom valfrihet i två av länets sju kommuner. Då kan man undra: Varför har det inte uppstått några alternativ? Varför finns det ingen valfrihet i , , , eller ? Är det för att inga företag eller andra aktörer vill etablera sig? Är det för att inga äldre vill välja något annat än det kommunala monopolet? Nej, det är för att de inte får. De är förbjudna. Entreprenörer och andra aktörer är förbjudna att komma med alternativ. Äldre är förbjudna att välja någonting annat än det kommunala monopolet. Och de som sitter och förbjuder är partikamrater och partikamrater på lokal och regional nivå. visar landsbygdskommuner som , och att det visst går att åstadkomma valfrihet inom välfärdssektorerna, trots en väldigt gles befolkning. Det här är allvarligt på individnivå. För det är sorgligt när politiska beslut sätter stopp för människors fria vilja och högst naturliga önskan. Men ännu värre är de mer långsiktiga konsekvenserna av dessa kommunala monopol och dessa kommunala förbud. Fortsätter denna hämmande och tillbakatryckande politik får nämligen kritikerna rätt. Då blir valfrihet i stort ett storstadsprivilegium, som det i mångt och mycket är. Människor kommer att välja bort att flytta till och verka i de regioner och kommuner i landet som inte kan erbjuda den valfrihet som allt fler ser som något fullständigt naturligt. Det handlar om att jag själv har möjlighet att välja. Därför måste vi stå upp för att fortsätta denna resa mot valfrihet och egenmakt i hela landet. Sätter vi nu klackarna i backen och drar i handbromsen, som Socialdemokraterna, vill, blir valfriheten ett storstadsprivilegium. Det kan vi aldrig acceptera. Vi måste också se kvaliteten i det här. Varför diskutera vinster när det viktiga är kvalitet? Jag går inte till en vårdcentral, en skola eller vad det nu är på grund av vad som står på sista raden i balansräkningen. Det handlar om den upplevda kvaliteten och vad jag får ut för välfärd. Därför ska vi alltid sträva efter högre kvalitet, och vi ska aldrig acceptera dålig kvalitet, oavsett om det är i kommunalt, ideellt eller privat drivna verksamheter. Den här debatten har följt kända linjer, kända konfliktlinjer, i svensk politik om synen på privatiseringar och hur vi använder våra gemensamma resurser bäst. Det jag saknar mest är en självkritik från de borgerliga partierna. Vad har ni att säga till de tusentals elever vars skola gick i konkurs? Vad har ni att säga till dem som jobbar på äldreboenden som har mycket färre arbetskamrater och får slita mycket hårdare? Ni har ingenting att säga till dem. Det är priset man betalar för en marknad. Några får en bra vård. Andra får en dålig vård. Det är här skiljelinjen går. Vi menar att alla har rätt till en bra välfärd. Det är det som är grunden, och där passar det kortsiktiga vinstintresset väldigt dåligt in. I den här debatten har vi sett fem borgerliga partier. har visat sig som det rena högerparti man faktiskt är. Per Ramhorn säger att LOV är en framgångssaga som har gett bättre tillgång till vård. Det var ju otur att läckte ut - jag tror att det var i går. Det står att sågar LOV och att det inte går att mäta några sådana framsteg över huvud taget. Det är borgerlig ideologi, inget annat. Lika fel är det när talar om att personalen har det lika bra i den privata äldreomsorgen. Vad utmärker den privata äldreomsorgen när det gäller arbetsvillkor för dem som jobbar där? Jo, att det är mer ovanligt med heltidstjänster, att det är färre som får ett fast jobb och att man har färre arbetskamrater. Det är kanske därför som egna medlemmar säger att de hellre jobbar åt kommunen, trots de fel och brister som ofta finns där också, naturligtvis. Här visar sig som det högerparti det faktiskt är, som lojalt sluter upp bakom vinstintresset i välfärden. Ni låtsas att ni kritiserar vinstjakten. Ni låtsas att ni inte tycker om riskkapitalbolagen i välfärden. Men ni säger i nästa andetag: Men vi ska rädda dem. Vad händer när ni röstar för att behålla tvångslagstiftningen LOV? Ja, det påverkar inte valfriheten i fråga om att välja vårdcentral, för ingen vill ta bort den valfriheten. Det har ingenting med saken att göra. Men ni räddar riskkapitalbolagens oinskränkta rätt att skära ut lite profit ur välfärdskakan. Det är deras intressen ni försvarar. Jag tror att många väljare som trodde att var kritiska till vinster i välfärden och värnade dem som jobbade där är gruvligt besvikna för att ni visar er vara ett borgerligt parti bland de andra, varken mer eller mindre. frågade mig om friskoleuppgörelsen. Ja, vi är inte en del av den uppgörelsen. Jag tycker att det är en dålig uppgörelse som inte gör någonting åt de grundläggande problemen i svensk skola. Är den upphävd eller inte? Ja, det får väl de som ingått uppgörelsen bråka om. Jag har ingen åsikt om den saken. Det får ni avgöra. Det intressanta, tycker jag, är att de förslag som kommer gör någonting åt problemen och därför gör friskoleuppgörelsen irrelevant. Det är det som är det intressanta. Jag har blivit anklagad av för att vi är ideologiska i den här debatten. Jag kan medge att vi är ideologiska. Jag tycker att det finns någonting fint och någonting ideologiskt i själva tanken att vi bidrar var och en efter förmåga och att vi får efter behov. Vi är alla lika - rik eller fattig, glesbygdsbo eller storstadsbo. Vi ska ha samma rätt till välfärden. Den ska inte marknaden bestämma. Det är en rätt som vi har, och den går att förena med både mångfald och valfrihet utan att ha vinstjakt. har framställts som en vinnare på den här uppgörelsen. Det är möjligt att vi är det, trots att vi inte har fått igenom allt vi vill. Men de stora vinnarna är alla som behöver och använder välfärden och alla som arbetar i den. frågade oss i Alliansen vad vi har att säga. Varför har vi ingen självkritik? Visst har vi också sett att det finns brister, i offentlig verksamhet liksom i privat verksamhet. Vi har idkat självkritik, och vi har försökt göra någonting åt det här. Vi har kommit överens, i en friskoleöverenskommelse, med Socialdemokraterna och om verksamma åtgärder för att göra någonting åt detta. Det var vårt svar i fråga om de bristerna, och vi har varit beredda att göra ytterligare. Vi har skärpt Skolinspektionen, till exempel, för att se till att det inte finns brister eller minimera bristerna eller bekämpa bristerna både i offentliga och privata skolor, bara för att ta ett exempel. sade att friskoleöverenskommelsen nu är irrelevant. Det skulle vara väldigt intressant att höra statsrådets bedömning av den bedömningen. Är friskoleöverenskommelsen irrelevant? Det låter ibland på företrädarna för regeringen och som att deras förslag inte skulle få någon effekt. Det är lite konstigt. pratar de med rödflammande retorik om hur de ska bekämpa privata intressen, och i nästa säger de: Men det får inga konsekvenser för vanligt folk. Det är klart att det får. I några landsting kommer man kanske inte att kunna välja vårdcentral så som man kan . Kommunpolitiker kommer att få avgöra vilka friskolor som ska få lov att etablera sig i kommunen. De som har valt att driva sin verksamhet i aktiebolagsform är nu oroade för sin framtid. Det finns över 11 000 företag som sysslar med vård och omsorg, och de har 160 000 anställda. Det är klart att det får konsekvenser. Det finns 44 000 barn i förskolor som är fristående. Det är klart att det får konsekvenser. Det finns 1 000 skolor över hela som berörs. Det är klart att era förslag får konsekvenser för vanligt folk, för vanliga människor i deras vardag. Den rödgröna regeringen vände sig till - det får också andra konsekvenser. Jag får nu en del inbjudningar från statsråd som vill diskutera hur deras politik ska kunna komma igenom när de inte har majoritet, hur deras propositioner ska se ut för att det ska finnas majoritet i den här kammaren för dem. Men vad är de överenskommelserna värda när man går ifrån tidigare överenskommelser som man har gjort? Då säger några: Vi har inte brutit någon överenskommelse. Så kan man kanske se det, men om två fotbollslag kommer överens om att man ska ha elva spelare var på planen, och det ena laget kommer med tolv spelare och säger att vi hedrar överenskommelsen, för vi är elva spelare, vi bara lade till en - är det då att bryta mot en överenskommelse eller inte? Det är ju så Socialdemokraterna och har gjort . Regeringen hade kunnat gå den andra vägen. Man hade kunnat diskutera vidare med Alliansen. Man kunde ha hedrat den överenskommelse vi hade. Man hade kunnat fundera på om vi kunde utvidga, förbättra och stärka den. Man hade till exempel kunnat se om vi kunde ge Skolinspektionen ytterligare verktyg på skolområdet. Bara i den senaste omgången ser vi hur Skolinspektionen stoppade ungefär hälften av ansökningarna till nya friskolor för att man tyckte att det var dåliga elevprognoser, dåligt på skolbibliotekssidan, dåliga skollokaler och dålig ekonomi. Systemet fungerar alltså. Om ni tyckte att vi behövde göra mer hade vi kunnat fundera på hur det där kunde utvecklas ytterligare. Ni valde dock en annan väg. Ni valde att ge mer makt till politiker, både på och landstingskommunal nivå. Ni valde att minska medborgarnas rätt att välja. Det blir nu färre föräldrar som kan fundera på vilken förskola och vilken skola som är bäst för just deras barn. Därmed har ni också medvetet försämrat möjligheterna för framtida överenskommelser. Det blir svårare för regeringen och Alliansen att lita på varandra. Det är klart att när ni kommer med förslag på nya överenskommelser så tvekar vi, eftersom ni har brutit överenskommelser tidigare. Den här regeringen brukar kalla sig för en samarbetsregering, men när man beter sig så här ökar risken för att man snarare blir en övergångsregering. När jag hör beskriva de privata utförarna påminner det om när en skilsmässoadvokat tillåts definiera vad ett äktenskap är. Jag har ingenting emot, , att ni är ideologiska. Att grunda sin politik på ideologi är någonting bra. Men det är inte lika bra oberoende av vilken ideologi man grundar den på. Vi grundar vår politik på den kristdemokratiska ideologin. Det som förvånar mig är Socialdemokraterna och , som har ställt sig bakom den vänsterpartistiska ideologin, där makt till politiker blir viktigare än makt till medborgare. Hade ni varit intresserade av kvaliteten i välfärden hade ni i stället kommit med förslag som bygger på att fortsätta utveckla kvaliteten. Det är det som är den kristdemokratiska ideologin, som har legat till grund för det vi i Alliansen har gjort. Vi vill fortsätta ha en solidarisk finansiering av välfärden men så långt som möjligt låta medborgarna ha ett inflytande över det som gäller det som är närmast: vilken skola barnen ska gå i, vem som ska utföra vården och vem som ska komma hem till mig när jag är väldigt beroende av hjälp. Det är också därför vi under Alliansens regeringstid har ökat resurserna till välfärden. Bara inom äldreomsorgen har vi ökat resurserna . Här har dock ett av de första initiativen från den förra regeringen varit att skrota , som skulle skapa förutsättningar för en ökad kvalitet inom äldreområdet. När man beskriver det här målas alltid bilden upp av hur miljarder och åter miljarder hamnar i skatteparadis. Men Alliansregeringen tog tag också i detta. Vi tog tag i skatteplanering och räntesnurror för att försäkra oss om att eventuella vinster beskattas i . Låt mig ge ett historiskt perspektiv och fundera på vem som har uttalat de här orden: "I ett rikare samhälle, där standarden stiger och många av de grundläggande frihetsproblemen är lösta, kan man öka ambitionsgraden och ställa upp djärvare mål för politiken. Där kan man medvetet inrikta samhällets åtgärder på sådant sätt, att de vidgar den enskildes frihetssfär, anpassa insatserna efter de enskilda människornas särskilda förutsättningar och därmed öka deras möjligheter att välja hur de vill forma sin tillvaro." Det är inte en borgerlig politiker som har skrivit detta. Det är ord från . Han skrev det 1962. , , känns hans tankar mer samtida än den nuvarande regeringens. Den nya regeringen backar med stadiga steg tillbaka till ett svunnet vänsterparadis, och förlorarna är medborgarna - de som egentligen borde vara i välfärdens fokus. Jag har några frågor till civilministern. Kommer ni att lyssna på kritiken från , och de andra? Inom tandvården och inom assistans har det länge funnits möjlighet att välja. Det har fungerat väl för dem som väljer utförare där. Jag undrar: Kommer ni att gå vidare och förbjuda valfrihet och vinst också på dessa områden? Är detta bara början? Som statsråd med ansvar för kommunala frågor blir jag lite bekymrad när jag lyssnar på den här debatten. Vi ska inte tala nedsättande om våra företrädare i landets kommuner och landsting. Vi ska inte svartmåla kommunsektorn. Kom ihåg vår grundlag, 1 kap. 1 §: "Den svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och på allmän och lika rösträtt. Den förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom självstyrelse." De sista två orden är en viktig del av vår samhällsmodell. Vi måste ha tillit till och respekt för de människor som är verksamma i kommunsektorn. Att delegera beslut till kommunsektorn, att flytta besluten närmare människor, är inte ett hot mot välfärden utan ett sätt att utveckla välfärden. Vi har enorma utmaningar när det gäller den offentliga sektorns utveckling i vårt land. Ska vi lyckas utveckla den, ska vi lyckas ha en hållbar finansiering av den offentliga välfärden, ska detta göras tillsammans med kommuner och landsting, tillsammans med alla de människor som är engagerade i kommunsektorn. Besluten ska fattas nära människorna. Den här regeringen kommer att stå upp för den kommunala självstyrelsen. En fråga har kommit bort i den här debatten, och det är den om medarbetarna. Det är allvarligt att allt fler yrkesgrupper i den gemensamma sektorn slår larm om att deras arbeten har tagits över av ekonomiska ersättningsmodeller och detaljstyrande administration. Regeringen vill se en ny styrning av offentlig sektor, där professionernas kunnande och yrkesetik blir vägledande. Genom att låta proffsen vara proffs skapas verkligt utrymme för innovationer och utveckling. Detta måste drivas av dem som känner verksamheten allra bäst, nämligen de som jobbar med den, i nära samverkan med brukare, kommuner och forskningen. En större frihet för medarbetarna i offentlig sektor skapar bättre välfärd för vårt samhälle. Vi har ju talat en hel del om uppgörelser i den här debatten. Det är klart att det är på det sättet att det gjordes en uppgörelse. Den innebar såklart att vi skulle visa respekt för kommunerna. Vi skulle se mer av samförstånd. Vi talade då om samförståndsavtal. Men vi talade inte om ett kommunalt veto, det vill säga någonting annat. Ingenstans stod det i vallöftena från . Vi talade om att vi ska se till att man inte kan dra ned på lärare och försämra kvaliteten. Ingenstans i överenskommelsen talade vi om att vi här i ska bestämma exakt hur man organiserar verksamheten på varenda skola. Det är väl uppenbart att ni har frångått uppgörelsen, och ska väl egentligen inte behöva förklara det här för regeringen. Stå för vad ni har gjort! Ni har valt på bekostnad av valfriheten. Det är uppenbart att statsrådet i den här debatten mer har argumenterat för valfrihet än om själva innehållet i den rödgröna uppgörelsen. Jag kan förstå det, för jag vet att väldigt många socialdemokrater inte tycker att innehållet i den här uppgörelsen är bra. tar till och med till siffror om opinionen. Jag säger bara så här: Pröva nu att gå fram med den politiken, att stänga ned skolor och vårdcentraler och ta bort hemtjänstföretag. Vi möter gärna väljarna 2018, och så får vi se om de väljer valfrihet och ordning och reda i välfärden. Vi i Alliansen kommer att forma en mycket stark opposition mot en svag vänsterregering, som just nu har riktat in sig mot en av hörnstenarna i den svenska välfärden, det vill säga en gemensamt finansierad välfärd och även möjligheten att välja. Där kan man lita på Alliansen, herr talman! frågar mig vad jag ska säga till personalen inom äldreomsorgen där bemanningen är låg. Jag kan säga till personalen att vår motion om riktlinjer om bemanningskrav inom demensvården bifölls. De kommer att börja gälla . Det innebär att det inte kommer att få finnas obemannade avdelningar, och det kommer även att vara de äldres behov som kommer att styra bemanningen. Det är tack vare en SD-motion. Valfriheten kan innebära många olika saker. Valfrihet inom äldreomsorgen kan innebära att äldre personer kan välja om hon eller han vill bo kvar hemma eller få en plats på ett äldreboende. Men valfrihet kan också innebära att själv få bestämma vem som ska hjälpa till med duschning eller toalettbesök i hemmet. Valfrihet inom skolans värld kan innebära att föräldrar och elever fritt kan välja skola. Valfrihet i sjukvården kan vara att fritt få välja den vårdcentral och den vård som passar bäst när man är sjuk. För oss är det viktigt att valfriheten ska vara en valfrihet i livets alla situationer - gammal som ung. Makten att välja något ska ligga hos den enskilda individen, men makten ska också vara att kunna välja bort något man inte vill ha. En gjord undersökning visar oss att åtta av tio svenskar vill ha valfrihet inom vården och omsorgen, och mer än hälften av svenskarna tycker att kvaliteten i vården blir bättre om medborgarna själva får välja vårdgivare. Undersökningen visar en tydlig signal från svenska folket om i vilken riktning vi bör gå i den här viktiga frågan. Som jag har sagt tidigare i debatten, och jag säger det återigen, kommer vi inte under några omständigheter att gå med på förslag som hotar kvalitet, tillgänglighet eller valfrihet inom äldreomsorgen eller sjukvården. vill jag tacka för den intressanta, givande och inte minst klargörande debatten . I brist på principiella och hållbara argument tar Alliansen gång på gång till att vi har frångått överenskommelsen i . Låt mig deklarera för , och alla andra företrädare för Alliansen att vi står fast vid allt vi har kommit överens om i om långsiktigt ägande, om offentlighetsprincipen, om meddelarskyddet, om huvudmannens lämplighet och vandel med mera. Men vi kompletterar med vad vi deklarerade redan då att vi kommer att göra. tog till metaforen att vi inte kan spela när något av lagen plötsligt vill ha tolv spelare. Vi kan säga tvärtom, nämligen att ni vill ha nio spelare. blev det elva spelare - som det är. Det är vad vi har kommit överens om och vad vi har sagt i att vi kommer att göra. Det är viktigt med valfrihetsreformen. Vi kommer att fortsätta att försvara den, och den kommer att stå fast. Mitt svar till Alliansen är att vi inte kommer att medverka till eller tillåta att våra barns och ungdomars skolpeng går till riskkapitalbolag. Sedan det tidiga , då löntagarfonderna slutligen dog och begravdes, har faktiskt en sak gällt i svensk politik. Ingen har lyckats med att substantiellt minska friheten i det svenska samhället. Ingen av de större avregleringar eller frihetsreformer som vi har sett har rullats tillbaka, trots att det ibland har tagits initiativ syftande just till detta. Det gäller fritt skolval, friare regler för migration och televerksmonopolets avskaffande. Listan kan göras lång. Låt mig hoppa över till den aktuella politiken. Socialdemokraterna, och har de senaste mandatperioderna skällt och skällt över till exempel jobbskatteavdraget, som har gett vanliga löntagare den frihet som en extra månadslön innebär. När man nu har tagit makten väljer man, trots motståndet, att inte rulla tillbaka dessa breda skattesänkningar. Man ändrar lite i marginalen och höjer skatter som inte direkt påverkar folkflertalet, men de breda förändringarna, de stora skattesänkningarna, vågar man inte röra. Jag ska försöka avsluta i en positiv anda. Även om det ser mörkt ut för den svenska valfriheten just , tror jag faktiskt inte att detta mörker kommer att bestå - av just den anledningen. Om det när dessa år av utredningar är till ända presenteras förslag som faktiskt innebär förbud mot ett stort antal av skolor, som faktiskt drar tillbaka den valfrihet som en stor del av den svenska befolkningen har vant sig vid, kommer det att komma en reaktion. Den reaktionen finns det ingen socialdemokrat eller miljöpartist född att stå emot. Vi har sett att försök på nivå att dra tillbaka genomförda valfrihetsreformer inte har fungerat därför att människor uppskattar och vill ha friheten som reformerna innebär. Det har varit en tydlig debatt. Vi ser hur Alliansen står upp för de valfrihetsreformer som har genomförts, och vi vill gärna fortsätta. Vi ser också hur vissa vill rulla tillbaka reformerna. Jag vet vilka som kommer att vinna slaget. lyfte fram att det är en ideologisk debatt. Det är det naturligtvis. Hon hänvisar till den kristdemokratiska ideologin, som har sin grund i det kristna idéarvet. Jag skulle bara vilja påminna om attityd till månglarna i templet. Det kanske saknas lite hos . Vems valfrihet är det vi talar om? Vilken valfrihet är det vi talar om? Maktskiftet i är belysande. har tidigare haft ansvaret för äldreomsorgen. Det första de borgerliga partierna tog initiativ till var att ta bort möjligheten till egna timmar i den kommunala , som gav en verklig valfrihet i vardagen för dem som använder . Vår utgångspunkt när vi talar om kvalitet är att människor ska ges möjlighet att påverka sin vardag, ha förtroende för en välutbildad personal, och inte enbart privata vinstdrivande företag ska ges möjlighet att plocka russinen ur välfärdskakan. En av de saker som har gjort starkast intryck på mig i alla långa debatter om vinster i välfärden är vad man gjorde i . Man lät två elever, en med ett svenskklingande namn och en fin bakgrund tillsammans med en elev med ett utländskt klingande namn och en lite trassligare bakgrund, söka in till vinstdrivande skolor. Det framgick hur skola efter skola valde bort den elev som inte var lönsam, som inte passade in. Det är rationellt för marknaden att agera så. Den eleven kanske var mindre lönsam för skolan. Men det strider i grunden mot hela välfärdens tanke, nämligen att den är till för oss alla och kanske allra mest för den som verkligen behöver välfärden. Då passar vinstjaktens logik inte in. Det är detta debatten handlar om - att vi är lika, att vi hjälper varandra, att vi håller ihop, att vi inte är brickor i ett spel, inte kunder på en marknad. Därför är förslaget från regeringen och så välkommet. Den här debatten, , handlar också om hur man ska se till att fler människor lyckas i skolan, oavsett vilken driftsform den har, och därmed får mer makt över sina egna liv. Den här debatten handlar också om de människor som är sjuka och vill välja vem som ska ge vården. Den handlar också om de människor som funderar på vilket äldreboende deras föräldrar ska placeras på. Ska de själva få välja det som de tror passar bra, eller ska de tvingas att välja det som kommunpolitikerna tycker passar bäst?