· H21061 · 2014-11-06 17:02:46 — har frågat mig om regeringens överenskommelse med , och därmed också mitt och regeringens kommande förslag, innehåller någon kvantifierad begränsning av avkastning eller inte. påstår att regeringens och överenskommelse om vinster i välfärden innebär att tusentals elever, patienter och äldre nu tvingas leva i osäkerhet kring hur skolan, vården och äldreomsorgen ska fungera framöver. Men det som skapar osäkerhet i välfärdssektorn är en reglering som gjort det möjligt att spara på kvaliteten i syfte att åstadkomma vinst och där det inte funnits tillräckliga hinder för oseriösa aktörer att kunna verka. Den förra regeringen identifierade dessa problem och tog flera vällovliga initiativ för att motverka dem. Till dessa initiativ hör exempelvis och . Regeringen avser att fortsätta det arbete som påbörjats, där valfrihet och mångfald i välfärdssektorn är en självklarhet och där kvaliteten i verksamheten står i centrum. Det är grundläggande att skattemedel ska användas för att utveckla välfärden. Som framgår av budgetpropositionen behöver det skapas ett gemensamt regelverk som på förhand reglerar att aktörer som verkar i välfärden har verksamheten som främsta syfte, inte vinstintresset. Frågan om vinst i välfärden är komplex, och det behövs en rad olika åtgärder för att politiken ska bli verkningsfull. Det är en omfattande process, som måste ske i flera steg. Regeringen aviserar därför i budgetpropositionen att frågor om vinster i välfärden ska utredas och att det ska tas fram förslag på hur regleringen av användning av offentliga medel för drift av skattefinansierad välfärd bör utformas. En utgångspunkt är att eventuella överskott ska investeras i den verksamhet där de uppstått. Privat insatt kapital och låg ränta på kapitalet ska däremot inte behöva återinvesteras. Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Att det ska vara ordning och reda i välfärdssektorn tror jag att vi kan vara helt överens om. Min interpellation handlar dock om villkoren för valfrihet i välfärden. skriver i sitt svar att mångfald och valfrihet i välfärdssektorn är en självklarhet. Det är vackra ord, men problemet är att orden pekar i en riktning och regeringens agerande och överenskommelsen i synnerhet med tyvärr pekar i rakt motsatt riktning. Om det ska vara möjligt att säkerställa både hög kvalitet och bibehållen valfrihet i välfärden måste spelreglerna för den som ska verka i dessa verksamheter vara tydliga. Osäkerhet kring förutsättningarna riskerar nämligen att slå emot den långsiktighet som jag egentligen tror att både och jag kan vara överens om att vi skulle vilja se på det här området. För den som till exempel driver en skola betyder det osäkerhet. Får jag fortsätta driva den här verksamheten om , eller ? För den som är elev i skolan betyder det också osäkerhet. Finns min skola kvar om , eller ? För den som driver en sådan här verksamhet betyder osäkerheten att det kanske inte är självklart att man kan göra de investeringar som man annars hade behövt och också velat göra. Investeringarna görs ju för att säkerställa god kvalitet; det gäller både . Därför kan den här osäkerheten som den nya regeringen nu tillsammans med sprider omkring sig faktiskt vara ett direkt hot mot kvaliteten även på kort sikt. Långsiktigheten förutsätter stabila spelregler, och det var ett av skälen till att alliansregeringen såg det som så viktigt att försöka skapa breda överenskommelser i de här frågorna. Det skedde bland annat i där Alliansen, S och MP var överens, och detta lyfter ju också fram i sitt svar som goda exempel. har tyvärr den överenskommelsen kastats i sjön av den nya regeringen och ersatts av en parlamentariskt sett mycket smalare och till innehållet sämre överenskommelse med . Det vill jag bara beklaga, för det finns mycket i den här överenskommelsen som är bekymmersamt - naturligtvis stora delar av innehållet, men det problem som jag vill fokusera på här och som jag lyfter fram i min interpellation är att regeringen och dess stödparti inte ens verkar vara överens om vad överenskommelsen egentligen innebär, vilket alltså ökar osäkerheten ytterligare. Om detta har vi kunnat läsa i medierna. Det förekommer över huvud taget väldigt många olika besked kring vad som egentligen gäller i er överenskommelse beträffande exempelvis friskolor och företag inom vård och omsorg. I har vi kunnat läsa att statsrådet anser att överenskommelsen inte innebär någon siffersatt maxbegränsning av avkastningen. Men i samma tidning kan vi läsa hur företrädare, tvärtemot statsrådets uppfattning, påstår att överenskommelsen visst innehåller en sådan begränsning. Jag konstaterar att statsrådet faktiskt inte har svarat på mina två konkreta frågor i interpellationen, och därför vill jag upprepa dem: Innehåller regeringens överenskommelse med , och därmed också statsrådets och regeringens kommande förslag, någon kvantifierad begränsning av avkastningen eller inte? På den frågan kan man enkelt svara ja eller nej. Om svaret är ja, det vill säga att det finns en sådan här begränsning i överenskommelsen, vilken nivå på avkastning är det då som ska vara tillåten? Jag skulle vilja lyfta upp de här frågorna från ett annat perspektiv. Interpellationen och ministerns svar handlar så klart om valfrihet. Frågan är vilken valfrihet. Innan jag hamnade i riksdag var jag kommunpolitiker . Det här handlar inte direkt om kommunens, regionens eller landstingens valfrihet eller om valfriheten för dem som bor i kommunen - de som är brukare av välfärden. Det är framför allt i kommuner, landsting och regioner som uppgifter inom välfärden utförs. Det finns ett enormt behov av lokala anpassningar. Det är något som verkligen saknas . Om inte utrymmet att ge valfrihet åt alla finns är det klart att välfärden är dömd att misslyckas. Vi kan se att de senaste två mandatperioderna har privata företag inom välfärden gjort vinster på ungefär 30 miljarder, det vill säga 4 ½ miljard . Mer konkret handlar det om totalt 11 000 sjukskötersketjänster. Det här framgår av årsredovisningarna. Om vi dessutom lägger till räntesnurror och skatteparadis, en effekt av de privatiseringar vi har sett inom välfärden och de vinster som har tagits ut, kan vi knappast ens uppskatta hur stora summor det handlar om. Det är gigantiska summor. Låt oss fokusera på de vinster som vi faktiskt kan se utifrån årsredovisningar från välfärdsföretag. Man pratar ofta om effektiviseringar och effektiviseringsvinster. Låt oss kalla det för effektiviseringsvinster. Då är det fortfarande enkom fråga om företagarnas marknad eftersom det är de som gör vinsterna. Det är inte så att effektiviseringarna kommer medborgarna, kommunerna, regionerna eller landstingen till del. Det är bara ägarna av företagen som får ut vinsterna. Man tar helt enkelt ingen hänsyn alls till de lokala förutsättningarna. Men om man skulle göra det inser man att det är lokalt som planeringssvårigheterna uppstår. Vems är valfriheten? Företagens eller användarnas? är den bara företagens. Vi behöver ett system som tar hänsyn till båda delarna. Inte minst kan vi se vad som har hänt . konkurs är ett praktiskt exempel. Dessutom visade det sig att ägarna innan konkursen gjorde stora uttag. I verkligheten hade de kanske inte ens behövt gå i konkurs. Den verklige svartepettern var inte ägarna till företaget, utan de som stod där med svartepettern i slutändan var kommunerna. De var tvungna att fixa skolgång åt 11 000 elever. Här är det rimligt att kommunerna faktiskt får de verktyg som behövs för att göra en seriös planering av skolverksamheten. Så är det inte . Jag skulle vilja fråga statsrådet om utmaningarna i fråga om valfrihet. Hur ser du på utmaningarna när det gäller vinster i välfärden och valfrihet - särskilt kopplingen till vinster i välfärden? Det är glädjande att många lyfter fram värdet i valfriheten och fokuserar på kvalitet. Det verkar finnas en föreställning om att höga vinster är en förutsättning för valfriheten. Men om vi ser oss om i är det inte så. Det finns valfrihet och mångfald i många länder där kommersiella aktörer inte är verksamma i den offentligt finansierade välfärden. Tvärtom är hotet mot mångfalden snarare den dominerande ställning som ett fåtal kommersiella bolag har i den svenska välfärden. Det är avslöjande att när en överenskommelse som handlar om vinster i välfärden ska debatteras föredrar vissa att låtsas som att det är valfriheten som står på spel. Regeringen står upp för valfriheten. Valfriheten är en viktig del av den svenska välfärden. ska vi tala om sakfrågan - inte sprida dimridåer. Min bild, efter många samtal med företagare inom välfärden, är att många drivs av en passion för kvalitet. De är inte rädda för skärpta kvalitetskrav. Om man är en seriös aktör har man absolut inget att oroa sig för. Det är däremot oroande om ett mindre antal skattefinansierade aktörer överväger att dra sig ur på grund av nya krav på höjd kvalitet. Det visar just hur bräcklig dagens valfrihet är. En verklig valfrihet och mångfald förutsätter att det finns utövare av många olika slag. Då måste man kunna svara mot kraven på bättre verksamhet. Min uppfattning är också att det gäller för den absoluta merparten av företagen i välfärdssektorn. När det gäller välfärdsöverenskommelsen och regleringen av överskott ska enligt välfärdsöverenskommelsen överskott som huvudregel återinvesteras i verksamheten. Privat insatt kapital och en låg ränta på detsamma behöver dock inte återinvesteras. Vi har inte satt en siffra på vad låg ränta innebär. Det framgår av överenskommelsen. Det väsentliga är att skattepengar används till det de är avsedda för. Genom höga krav på kvalitet och att skattemedel används i verksamheten kommer inte stora vinster att byggas upp i sektorn. Det säkrar kvaliteten. Det kommunala självstyret är en central del av vår samhällsmodell. Därför är det glädjande att riksdagsledamoten lyfter fram kommunperspektivet. Vi måste ha tillit till och respekt för de människor som är verksamma i kommunsektorn. Att delegera beslut till kommunsektorn och att flytta besluten närmare människor är inte ett hot mot välfärden utan ett sätt att utveckla välfärden. Det gäller oavsett om det handlar om nyetablering av välfärdsföretag eller vilka kvalitetskrav som ska vara möjliga att ställa. Besluten ska fattas nära människorna. Vi ska göra detta tillsammans med Kommuner och Landsting. Den här regeringen kommer att stå upp för den kommunala självstyrelsen. Jag får tacka för svaret. Jag kan till min glädje konstatera att jag uppfattar att jag fick ett svar när statsrådet sade att det inte hade satts en siffra. Det är riktigt. Man kan se att det inte står någon siffra i själva överenskommelsen. Det stora problemet är att den som ni har slutit överenskommelsen med säger att ni visst är överens om en siffra även om den inte framgår av den skriftliga överenskommelsen. Man påstår att det finns en överenskommelse - en muntlig sådan, antar jag - men den framgår inte av papperet. Jag väljer ändå att tolka positivt, det vill säga att har missuppfattat saken - vilket är glädjande. Det sprids tyvärr en lite tråkig bild av hur verksamheterna fungerar i välfärden. Visst har det funnits, och finns säkert fortfarande, en rad dåliga exempel. Vi är överens brett i kammaren om att vi behöver skapa bättre ordning och reda i välfärdssektorerna generellt. Det har också varit ambitionen från den tidigare alliansregeringen att försöka nå breda överenskommelser för att få verksamheten att fungera utan att riskera verksamheten för många människor som berörs. Tyvärr pratar man ofta om dominerande aktörer, till exempel riskkapitalbolag. Intrycket blir att hela välfärdssektorn består av ett litet antal stora bolag som bara är ute efter att skära guld med täljkniv och inte att bedriva verksamhet med kvalitet alls. Det är en onyanserad bild av verkligheten. Det finns ungefär 4 000 fristående förskolor och skolor. Det finns över 300 000 barn i verksamheterna. Då kan det vara intressant att notera att av aktörerna driver bara en enda skola. Det är alltså fråga om små aktörer i en majoritet av fallen. Detsamma är det på vård- och omsorgsområdet. Drygt 125 000 personer arbetar i över 11 000 företag. Över 10 000 av dessa företag har färre än 20 anställda. Det blir ibland lite ensidigt i debatten när man talar om de stora aktörerna. Vi är överens om att kraven behöver skärpas och att vi vill ha mer ordning och reda. De dåliga exemplen på vad som har hänt ska inte hända. Det hade varit bra om vi hade kunnat få breda överenskommelser liknande den friskoleöverenskommelse som slöts mellan allianspartierna, S och MP. Det förekommer tyvärr lite olika besked i debatten kring huruvida denna överenskommelse gäller. Då vill jag passa på att ställa frågan till : Hur ser du på detta? Gäller överenskommelsen i fortfarande? Jag vill först säga att jag uppskattar att det verkar finnas en samsyn om att vi måste verka för att ta fram hårdare regelverk som garanterar kvaliteten. Vi kommer att fortsätta det arbete som den förra regeringen påbörjade. Det är ett arbete som går ut på att ta fram regelverk som gör det omöjligt för oseriösa aktörer att etablera sig inom välfärden med syfte att göra vinst på bekostnad av kvaliteten. Regeringen kommer att tillsätta flera utredningar som ska fokusera på att höja kvaliteten i den offentliga välfärden. Det handlar om kvaliteten i de verksamheter som är i egen regi, men det handlar naturligtvis också om att se till att säkerställa att man håller hög kvalitet och har bra verksamhet när det är privata utförare som får ansvaret att bedriva välfärdstjänster. Vi kommer att ha anledning att föra samtal över blockgränsen i denna kammare. Vi kommer att behöva föra samtal med forskningen. Vi kommer att behöva ha en dialog med Kommuner och Landsting. Vi kommer att behöva bredda oss och bredda våra kunskaper om hur vi kan säkra världens bästa kvalitet i den offentliga välfärden. Det är en skyldighet vi har gentemot medborgarna. Jag ser fram emot ett samarbete med fler partier än de tre som har ingått överenskommelsen. Jag är övertygad om att det också finns ett engagemang hos de övriga partierna som går ut på att säkra kvaliteten i den svenska skolan, inom sjukvården och inom omsorgen. När det gäller uppskattar vi den förra regeringens insatser för att börja städa upp i välfärden. och, som jag sade tidigare, är två exempel på agerande från den förra regeringen som hade till syfte att skapa ordning och reda i välfärden. Uppgörelsen därifrån ligger fast. Däremot har det alltid varit känt, under arbete och efter detta arbete, genom de särskilda yttranden som Socialdemokraterna och lagt att vi i några frågor vill gå längre än vad den förra regeringen ville göra. Dessutom ser vi ett behov av att genomlysa samma frågor som tog upp även på andra områden, alltså vårdens och omsorgens område. Därtill har nya frågor tillkommit . Kom ihåg att företaget konkurs, som berörde tusentals elever, inträffade efter att överenskommelsen träffats i . Det visar behovet av att ta djupare tag i frågorna. Jag är övertygad om att vi har förutsättningar, och vi har en skyldighet att se till att ta fram ett regelverk som gör att alla elever, alla brukare inom sjukvården och alla brukare inom omsorgen kan känna sig trygga med att vi har en mycket hög kvalitet, världens högsta kvalitet, i den offentliga välfärden. I detta arbete kommer det inte att finnas något behov av att bygga murar mellan blocken eller mellan partierna, utan vi kommer att behöva samtala med varandra. Vi kommer att behöva sätta oss ned och lära av varandra när det gäller idéer om hur vi kan säkra välfärden. Bort med de ideologiska skygglapparna! Fokus ska vara på det som de svenska medborgarna och brukarna i välfärden förtjänar, alltså kvalitet, hög kvalitet. När man lyssnar på är det mycket i det han säger som är positivt, och det är lätt att bli - jag blir det i alla fall - glatt överraskad av en del av de besked han ger. Statsrådet pratar om samtal över blockgränsen och att man gärna vill se breda lösningar och samarbete med fler partier i dessa frågor. Då låter det på som att han vill värna och vårda den överenskommelse som slöt på friskoleområdet. Vi hade också , som den förra regeringen satte i gång för att titta på dessa frågor. Allt det där låter väldigt positivt. Problemet är bara att den överenskommelse som ni har slutit med säger någonting annat. Det står nämligen så här: "En utredning . tillsätts och ska lämna förslag . Propositioner utifrån utredningen ska läggas 2016. Partierna är också överens om att gemensamt utse utredare samt att proposition med ovan inriktning ska läggas fram av partierna gemensamt." Det som står i denna överenskommelse är alltså att det är regeringen, Socialdemokraterna och , tillsammans med som ska ta fram de här förslagen och stå för dem gemensamt. Där ser åtminstone jag uppenbara problem. Till att börja med har vi noterat att redan gör annorlunda tolkningar av överenskommelsen än vad regeringens företrädare gör. Vi vet också att tyvärr har en helt annan syn på valfrihet än vad vi andra partier har, och det bekymrar mig. Överenskommelsen mellan regeringen och utgör grunden för det fortsatta arbetet med att säkra kvaliteten i välfärden. Som vi ser i överenskommelsen finns det behov av att utreda dessa frågor. Det är komplicerade rättsliga, ekonomiska och organisatoriska frågor. De måste utredas. I det arbetet måste vi också samarbeta med kommunsektorn. Vi måste samarbeta med de forskare som är verksamma inom flera områden som rör regleringen av den offentliga sektorn. Och naturligtvis ska regeringen också föra samtal med alla partier på den andra sidan av blockgränsen som är intresserade av att förbättra välfärden i . Vi har inget mål att bygga upp murar mellan blocken. Vi vill ha samtal. Vi vill ha erfarenhetsutbyte. Vi kommer också att föra samtal med kommunpolitiker både i det borgerliga lägret och i det rödgröna lägret. Vi ser att det verkligen finns många intressanta erfarenheter som måste inkluderas i det arbete som handlar om att säkra kvaliteten. Denna överenskommelse är en viktig grund för det fortsatta arbetet. På flera områden är det en direkt fortsättning av vad den förra regeringen påbörjade när det gäller till exempel och arbete. På andra områden har vi haft krav som har gått längre . Det kan vara så att vi kommer att göra en del olika bedömningar. Men jag tror att det finns ett engagemang, som jag sade tidigare, på båda sidor av blockgränsen som går ut på att säkra kvaliteten och se till att vi får ett regelverk som gör det omöjligt för oseriösa aktörer att gå in i den svenska välfärden för att göra vinst på bekostnad av kvalitet. Jag vill tacka för interpellationen. Överläggningen var härmed avslutad.