ip · H21096 · 2014-11-03 00:00:00 — Man har fått använda för mycket resurser för att underlätta övergången! Jag kan ställa upp på att ministern och jag inte delar bilden av om pengarna används på rätt sätt, men att säga att för mycket resurser har använts för att underlätta övergång ställer jag mig frågande till. Jag vill gärna höra vad socialförsäkringsministern egentligen menar. Fokus måste väl ändå vara på att människor ska komma tillbaka. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Hur ska samarbetet med Arbetsförmedlingen se ut? Just nu är det många frågor och få svar. Det finns alltid en oro hos sjukskrivna människor om vad som händer efter de två och ett halvt åren. Många upplever när de kommer till Arbetsförmedlingen att de får stöd och hjälp. Jag är absolut beredd att diskutera. Jag tycker att vi ska göra det här. Hur kan vi fortsätta att utveckla en reform? Vad kan förbättras? Hur kan människor få hjälp tidigare? Vad är det som gör att just borttagandet av gränsen är det absolut första och viktigaste steget till att underlätta för människor att komma i arbete? Det är för mig en gåta. Jag tycker inte att ministerns skriftliga svar eller hennes muntliga svar på min interpellation har visat på de fantastiskt positiva konsekvenserna, och jag tycker inte heller att ministern kan redogöra för några som helst risker. Därför ställer jag mig frågan om regeringen verkligen har funderat igenom de ekonomiska konsekvenserna för staten och framför allt för individen av borttagandet av gränsen. Jag tycker precis som att vi ska fokusera på frågan som handlar om borttagandet av den bortre gränsen. Eftersom det har vittnats så mycket om egna yrkeserfarenheter av försäkringskassa och så vidare vill jag också vittna lite grann om mina erfarenheter som sjukskrivande läkare. Detta var jag . Jag kan beskriva hur det var när patienterna kom in. Det första de började diskutera var inte den sjukdom de hade utan hur de skulle få en sjukskrivning. Det fanns alltså ett helt orimligt tryck på den sjukskrivande läkaren. De krävde sin rätt att få ut en sjukskrivning innan det ens hade fastställts en diagnos. Det var den verklighet som ledde till att hela sjukförsäkringen löpte amok. fick tjänstemän en bonus för att sjukskrivning flytta över folk i förtidspension. Det kunde gälla människor som var . Det var något fullständigt sanslöst. Den verklighetsbeskrivningen ska vi ha med oss. Låt oss tala om den bortre gränsen. Vad gäller i dagens regelverk? Här talas om 75 000 som har lämnat sjukförsäkringen. Det är faktiskt 100 000 som når den bortre gränsen. har undantag från den bortre gränsen enligt nu gällande regelverk. Det glöms ofta bort. går direkt vidare utan någon bortre gräns. Men för finner man inte någon anledning till detta. De går därför ut i det som heter arbetslivsintroduktion. Ministern nämnde att återvänder till sjukförsäkringen. Jag har lite andra siffror. Jag fick de allra senaste från delårsrapporten från . går tillbaka till sjukförsäkringen och går inte tillbaka till sjukförsäkringen. Nota bene att även om vi tar ministerns siffror på innebär det som inte återvänder till sjukförsäkringen med en garanti att hamna i förtidspension. Det var det gamla problemet. Därför finns det en hel del värden. Vad har de människor som inte går tillbaka att vinna personligen? Om de förtidspensioneras får de ökad risk för följdsjukdomar, till exempel depression, social isolering, förlorat självförtroende, sänkt livskvalitet, missbruk, till och med självmord. Förtidspensionärer har dessutom en ökad konsumtion av hälso- och sjukvård som tränger undan behov för övriga som kan behöva sjukvård. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Sedan kommer det allra viktigaste, nämligen att forskningen visar att risken att dö ökar upp till sju gånger för den som har förtidspensionerats, inte minst troligt som ett resultat av förtidspensioneringen i sig. Det är den slutsats som forskarna drar. Glädjande nog befinner sig några av de ledande forskningsgrupperna i . Med de siffrorna kan man undra hur humant det är att låta någon bli förtidspensionär i stället för att prova möjligheten att komma in på arbetsmarknaden. Bland dem som inte går tillbaka till sjukförsäkringen är det som har fått ett arbete. Vi debatterade denna fråga förra mandatperioden i kammaren. Då sade Socialdemokraterna att det var fråga om någon procent. Alliansen hade siffror som belyste att det var många fler. Socialdemokraterna vägrade att räkna dem som hade stöd i sin anställning, det vill säga lönebidrag. Snacka om att vara inhuman! Det är viktigt att konstatera att vi inte själva har tagit fram dessa siffror. lämnade analyschefen på , , en intressant rapport som i princip styrker allt det jag säger . Jag vill för säkerhets skull få fört till kammarprotokollet och inpränta i mitt avslutande inlägg att det är hennes ord, som får anses vara trovärdiga ord från en analyschef med högt renommé inom myndigheten. I ministerns svar står det att läsa: "När den bortre tidsgränsen avskaffas ges myndigheterna möjlighet att fokusera på de individer som är i behov av och kan tillgodogöra sig arbetsmarknadspolitiska insatser." Den meningen är besynnerlig. och Arbetsförmedlingen har utvecklat en modell tillsammans med den enskilde som handlar om gemensam kartläggning. Dessutom har man i många fall - jag vågar nog påstå i de allra flesta fall - i mycket god tid före de 30 månaderna börjat arbeta för att successivt slussa ut den som är sjukförsäkrad, sjukskriven, till arbetsträning etcetera. Jag förstår inte den meningen, och det vore bra om ministern kunde vidareutveckla den. Jag har tre frågeställningar, och jag upprepar den som jag hade i mitt första anförande. Hur kan den enskilde ställa krav på stöd och effektiv rehabilitering om tidsgränsen tas bort? Hur kan Arbetsförmedlingen och bli effektivare när de inte har en tidsgräns att arbeta emot? Hur ser konsekvensanalysen på individnivå ut om den bortre gränsen tas bort? Jag tror att vi är ganska överens om att det är oerhört viktigt att det görs insatser under sjukskrivningen för att människor ska komma tillbaka. Men jag är också helt övertygad om att det är precis det som är det viktiga, inte att man har en administrativ gräns och säger hit men inte längre. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Det måste vara individens behov som styr, och det måste vara att göra insatser så snabbt som man bara kan - alla känner till tremånadersregeln och så vidare. Det gäller att se till att skapa förutsättningar för människor att komma tillbaka. Det finns en viktig faktor som ingen har nämnt, och det är: Vad var det som gjorde att de blev sjuka? Vad är det på arbetsmarknaden som gör att människor slås ut från arbetet? Det är inte bara fysiska sjukdomar, utan det är också psykiska. Det är framför allt de som ökar nu och framför allt bland kvinnor. Då måste det vara viktigt att se: Vad var det som gjorde att de blev sjuka? Kan man ändra någonting där? Alla de insatser som görs för att människor inte ska bli sjuka eller underlätta för dem att återgå till arbete - det är det som är helt avgörande, inte om det finns ett datum vid ett visst tillfälle. Därför är det så viktigt att göra sjukförsäkringen human igen, för många människor har farit väldigt illa. Låt oss vara överens om det också! Så har det varit - jag har träffat många av dem. Att ha en human sjukförsäkring som blir en brygga tillbaka till det arbete man hade eller ett nytt arbete - det är det gemensamma uppdraget. Jag hoppas att vi kan göra det i samverkan. Lyssnar man på interpellanterna kan man ibland få bilden av att nuvarande sjukförsäkring inte har några problem - ingen hamnar i kläm, alla får rehabilitering, ingen drabbas av politikens fyrkantiga regel som drar en gräns i antal dagar, som betyder att före det kan man vara sjuk och efter det finns inga problem, för någonting magiskt händer. Men vi vet alla att det inte är verkligheten. Vi kan alla lyfta fram de goda exemplen, men vi vet också hur mejlkorgen ser ut och hur mötena med människor runt om i landet har varit . Över 75 000 personer är utförsäkrade trots att de är sjuka. Det är en orimlig situation med dagens sjukförsäkring. De flesta som har utförsäkrats och inte har fått komma tillbaka till sjukförsäkringen finns i mer eller mindre passiva åtgärder hos Arbetsförmedlingen. Det finns också ett jämställdhetsperspektiv som jag tycker att det är viktigt att lyfta fram i den här debatten. av alla utförsäkrade är kvinnor. Det är en verklighet som verkligen förpliktar i den politiska debatten. Hur kan vi säkerställa att vi har en sjukförsäkring som möter den ökning vi ser? Hur kan vi, som lyfte fram, säkerställa att vi har en arbetsmiljö som gör att människor inte hamnar där? Och hur kan vi med gemensamma krafter förändra det som är väldigt galet? Samhället som helhet vinner på att ha en försäkring som bidrar till omställning och som säkerställer att personer som drabbas av sjukdom inte slås ut vare sig från arbetsmarknaden eller från samhället. Jag kan återigen konstatera, som många här har sagt, att bara detta att det finns en bortre tidsgräns inte betyder att man har blivit frisk. När vi pratar om siffror, hur många som har utförsäkrats och hur många som har gått tillbaka till arbete kan vi konstatera - det är också en erfarenhet som jag har med mig - att vi har haft en kraftig förhöjning när det gäller försörjningsstöd, ekonomiskt bistånd, för människor som har ramlat ur bland annat sjukförsäkringen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Bara det att man blir utförsäkrad och hamnar i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd eller hamnar på försörjningsstöd betyder inte att man har blivit frisk. Tvärtom betyder det kanske att man har hamnat i ett socialförsäkringssystem som egentligen inte är konstruerat för att tillvarata de behov man har, som handlar om att man kanske är sjuk. Vi vet också att det är människor som har ramlat helt och hållet mellan stolarna och som försörjs av sina närstående. Vi vet, precis som ni lyfte fram, att det finns en och annan solskenshistoria i detta, men det finns också många människor som har drabbats väldigt hårt av utförsäkringarna i sjukförsäkringen. Jag håller med de tidigare talarna om att vi gemensamt bör fokusera på det som vi vet är det kvarstående problemet när det gäller sjukförsäkringen, nämligen hur vi kan rikta resurser och gemensam kraft såväl politiskt som från relevanta myndigheter på att skapa förutsättningar att tillvarata människors arbetsförmåga och skapa en snabb återgång till arbete. Där vet vi att det finns mer att göra. säger själv att man ibland kommer in alldeles för sent med sina åtgärder. Vi vet att det finns mer att göra i dialog med arbetsmarknadens parter när det gäller rehabilitering och det förebyggande arbetet ute på arbetsplatserna. Och vi vet från tidigare perioder när vi har haft höga sjukskrivningstal att det är när vi får aktiva arbetsgivare ute på arbetsplatserna, när vi får till det med tidiga rehabiliteringsinsatser, som vi lyckas få ned sjukskrivningarna. Det är när vi lyckas samla oss politiskt. Som socialförsäkringsminister är jag naturligtvis väldigt oroad över de ökade sjukskrivningstal vi har sett . Jag är också väldigt oroad över den prognos jag fick från som pekar på en eventuell ytterligare ökning om vi nu inte lägger resurserna på rätt ställe. Det är precis det jag menar när jag i mitt interpellationssvar säger att vi nog bör fasa ut eftersom det inte har gett de effekter som vi hade önskat eller kanske hoppats på när det gäller människors återgång i arbete. Vi vet också - det har myndigheterna själva talat om för mig - att det här är resurskrävande för myndigheterna och att deras tid, kraft och kompetens i stället bör fokusera på att få en större kraft i rehabilitering och återgång i arbete. Jag tror att det är väl använd tid och väl använda resurser ute på våra myndigheter. Jag ser fram emot en samverkan om det. När jag lyssnar på Finn erfarenheter tycker jag verkligen att de är förskräckliga. Vi vill inte tillbaka dit. Det är också det som TCO uttrycker när man är orolig för att vi plockar bort den bortre gränsen. Några ord om de kvarstående utmaningarna. Det finns alltid saker att förbättra och utveckla, men det förslag som vi de facto diskuterar, det som regeringen har lagt på bord, handlar om borttagandet av en gräns. Jag ser inte gränsen som den kvarstående utmaningen. Gränserna i sjukförsäkringen har underlättat för och satt tryck på myndigheter att ge det stöd som enskilda behöver. Jag har gärna en mer generell diskussion om sjukförsäkringen vid ett annat tillfälle. diskuterar vi gränsen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Jag tycker inte att jag har fått svar på frågorna om ministern ser någon risk med att ta bort gränsen. Är det en enkel väg? Är det bara att ta bort den för att allting ska lösa sig? Jag vill säga något om ekonomin eftersom ekonomin för den enskilde har kommit upp i debatten. Jag ser nämligen risken att man lämnar människor längre i sjukförsäkringen och att de inte får det stöd och den hjälp de behöver när man tar bort gränsen. Jag ser risken att förtidspensionerna ökar igen. Den ekonomiska utsatthet som väldigt många upplevde - att man blev förtidspensionerad med väldigt låg ersättning och faktiskt dömd till i stor ekonomisk utsatthet - ser jag som en större risk än det är att ta tag i de utmaningar som finns här och . Jag ser att risken med att ta bort gränsen är att det leder åt fel håll för individen. Slutligen ser jag en risk för staten. Vi ser att sjukskrivningarna ökar. Hur kommer staten att hantera det om man tar bort gränsen? Det finns en liten tabell i finansplanen om bland annat gränsen, där man avsätter 6 extra miljarder för oförutsedda hushållsavgifter. Det visar att det här kommer att kosta pengar. Vi vet inte vad effekterna blir kostnadsmässigt. Jag tror att de blir stora, och jag ser risker för individen och för statens finanser med det här förslaget. Ja, socialförsäkringsministern, jag vill också gärna ha samverkan över parti- och blockgränserna för en sådan här viktig sak. Sjukförsäkringen är kanske den viktigaste socialförsäkring vi har. Men man måste vara ärlig och beskriva den så som den ser ut om vi ska kunna komma vidare. Jag menar att det finns saker som behöver göras med sjukförsäkringen , men 2002 och 2003 var det katastrof. finns det för ingen bortre gräns. Det är 23 700 personer som har undantagsvillkor. Det kan ni väl vara ärliga och säga. Ministern talar om att det finns en och annan solskenshistoria. Solskenshistorierna omfattar nu 37 100 personer, enligt egen senaste statistik. Det är de som inte återvänder efter att ha lämnat sjukförsäkringen utan är kvar hos Arbetsförmedlingen eller i arbete. 37 100 solskenshistorier ska alltså ställas mot 37 100 i förtidspension med alla skadliga hälsoeffekter som det medför. Kan vi utgå från detta i stället tror jag att vi kan diskutera samverkan. Jag vill också slå hål på myten om ekonomiskt försörjningsstöd. SKL gjorde en utredning av detta, då frågan kom upp under förra mandatperioden. Det visade sig att det ekonomiska försörjningsstödet, alltså socialbidraget, har ökat med . Det har alltså i princip inte ökat på grund av sjukförsäkringsreformen. Jag tycker att vi måste kunna vara ärliga i debatten och säga att vissa saker, vissa argument, ska man inte ha för att ta bort den bortre gränsen när det finns så många bra undantag, när det finns så många solskenshistorier som jag nämnde och när det faktiskt inte belastar socialbidragen i kommunerna på något anmärkningsvärt sätt. Kan vi hålla oss där tror jag att vi kommer att ha en mycket bättre diskussion framgent. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Men jag är nöjd med att den rapport som lämnades av i princip belyser den historik jag har beskrivit. Man säger att detta med att flytta över sjukskrivna till förtidspension var det enskilt farligaste som hände under Socialdemokraternas regeringstid. Jag vill tacka för en bra och spännande debatt! Vi kan konstatera att vi har vissa gemensamma och vissa skiljaktiga bilder. I grund och botten tror jag att vi är överens om att det viktiga är att ta tag i sjukskrivningar tidigt, när de uppstår, att förebygga dem och att skapa ytterligare incitament för att hitta en väg tillbaka till arbetslivet för människor. Det är också på det sättet vi kan uppnå det mål som regeringen nu uttrycker: lägsta arbetslöshet 2020 och fler arbetade timmar i ekonomin. Det här kommer att vara en nyckelfråga, och den utveckling som ni och även vi ser är mycket oroande. Vi vet några saker som fungerar. Precis som jag tror att Finn var inne på vet vi att vi behöver en mer arbetsfokuserad hälso- och sjukvård. Där skulle vi kunna skruva några varv till. Vi behöver ansvarstagande arbetsgivare som också samarbetar med hälso- och sjukvården . Vi behöver se till att få en tidig återgång i reguljärt arbete, kanske även när man inte helt har återfått sin arbetsförmåga men i den mån man kan, eftersom det är så viktigt att ha en fot kvar på arbetsplatsen. Vi har vid ganska många tillfällen sett att det finns en slagighet i sjukskrivningarna. Med utgångspunkt i det tror jag att vi behöver ha en bred diskussion om hur vi åstadkommer stabilitet i sjukförsäkringen och stabilitet med det regelverk som vi behöver få på plats. Vi har flera utredningar på gång, bland annat den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Vi ser fram emot vad de kommer fram till. Det finns också flera utredningar som den tidigare regeringen initierade som kommer , och det finns särskilda uppdrag som handlar om det här. Jag hoppas fortsätta diskussionen och ser fram emot gott samarbete. Överläggningen var härmed avslutad.