· H110200 · 2014-02-04 15:06:20 — har frågat mig hur vinstnivåerna hos privata utförare påverkat personaltätheten och arbetsvillkoren samt om jag avser att utreda vilka effekter företagens vinster haft på kvaliteten i välfärden.Låt mig först konstatera att resurserna till välfärden, tack vare tillväxt, fler sysselsatta och färre i utanförskap, har ökat med . Antalet sysselsatta i den kommunalt finansierade verksamheten är 20 000 fler än 2006. Den statistik som interpellanten baserar sig på ska kompletteras med ett register över utförare inom verksamheter som finansieras enbart av kommunsektorn. Andra uppgifter om företag i välfärden, exempelvis ur årsredovisningar, tenderar att inte peka på lika höga vinstnivåer. De privata utförarna tillför kvalitetshöjande värden i vård, skola och omsorg. I utredningar som har gjorts, bland annat av , kan det inte konstateras några entydiga kvalitetsskillnader utifrån regiform. fann inga uppenbara tecken på att vinster tas ut på bekostnad av kvalitet, utan lyfter fram vikten av seriösa, långsiktiga ägare. Regeringen har därför ytterligare preciserat uppdrag, bland annat om det är rättsligt möjligt och lämpligt att införa kriterier för varaktigt ägande inom friskolesektorn och andra välfärdstjänster.Under våren kommer regeringen med ytterligare åtgärder som förstärker regelverk på välfärdsområdet, till exempel om hur kommuner och landsting ska få en uttrycklig skyldighet att bedriva ett mer strategiskt och systematiskt arbete kring insyn i och uppföljning av privata utförare. Regeringen har konsekvent arbetat bland annat med att skärpa skollagens bestämmelser och avser att lämna sina förslag om villkor för fristående skolor med mera, med utgångspunkt i den sexpartiöverenskommelse som slutits inom ramen för samt vissa förslag från utredningen om en ny kommunallag för framtiden. Därutöver har regeringen, för att skydda den svenska bolagsskattebasen, infört effektivare ränteavdragsbegränsningsregler. Privatiseringen av välfärden handlar helt enkelt om vilket samhälle vi vill ha, vilken tillit vi ska kunna känna till välfärdssamhället och om hur vi ser på människans värde.I borgerlighetens ser vi hur människan och hennes behov alltmer reduceras till en vara med en prislapp på ryggen. Vi vill ha ett samhälle att lita på där människovärdet står i centrum för politiken och inte vinstintresset - helt enkelt en välfärd att lita på. Det är det som den här interpellationen handlar om.Jag har frågat finansministern om han har analyserat de höga vinsternas effekter på arbetsvillkor och personaltäthet. Vi kan konstatera att det har han inte gjort. Han vill inte heller utreda effekterna av de höga vinstnivåerna på kvaliteten i den offentliga och den privata välfärden, vilket jag också har frågat om. Men jag får väl tacka för svaret.Sverige har gått längre än de flesta andra länder i sin strävan att privatisera, avreglera, tillåta vinstutdelning i skolor och låta riskkapitalbolag ta över välfärden. Att leka affär i välfärden är vardagsmat. Det får konsekvenser för oss alla, för även den offentliga verksamheten påverkas. Resurserna urholkas liksom kvaliteten, demokratin och inflytandet över hur skattemedel används. Det blir alltmer en efterfrågestyrd välfärd än en behovsstyrd, där de med störst behov kommer i kläm och tilliten till välfärdssamhället undergrävs.En allt större andel av vår gemensamma välfärd drivs av vinstdrivande bolag, oftast riskkapitalbolag utan insyn och utan möjligheter till meddelarfrihet och yttrandefrihet för de anställda. När bolag genom lagstiftning får fri etableringsrätt och därmed fri dragningsrätt på våra skattepengar får vi allt svårare att styra välfärden dit där behoven finns och är som störst. Var de lönsammaste människorna bor blir i stället styrande för investeringarna. Då vet vi inte längre vad vi betalar skatt till, vem som får ta del av pengarna och hur stor andel som går till det de är avsedda för.Journalisten har visat att av 25 uppköpta bolag har 23 slutat betala skatt efter att de har bytt ägare. Vi har sett hur riskkapitalbolagen genom skattetricksande inte har betalat skatt under de år de bedrivit verksamhet här - verksamhet som skattebetalarna har finansierat åt dem. De lever på våra skattepengar men vägrar själva att bidra.Det har numera gått så långt att uppmanar föräldrar och elever att läsa bokslut innan de väljer skola till sina barn. Och vi som har försökt vet ju hur svårt det är. Det är till och med så att en del av dessa bolag inte ens redovisar sin verksamhet här i . kom med, som de själva tyckte, ett utmärkt förslag om att friskolorna skulle försäkra sig mot skolnedläggningar och konkurser. Men det visade sig att det skulle bli så dyrt att de inte hade råd med det. Då om inte förr borde väl de allra flesta ha nyktrat till, men inte och inte högern.Borgerligheten brukar försvara privatiseringarna med att det är viktigt med valfrihet. De ser gärna bort från att den så kallade valfriheten framför allt består av att välja mellan olika riskkapitalbolag. Nio av de tio största aktörerna inom välfärden är just riskkapitalbolag, som till är beroende av skattemedel för sin verksamhet. I äldreomsorgen har det gått så långt att hamnar i bakvattnet. Här hemma har två riskkapitalbolag av den privata äldreomsorgen. I har de 13 största bolagen tillsammans . I handikappomsorgen är alla de fem största riskkapitalbolagsägda.Och det är klart att de vill vara i vår gemensamma välfärd. Produktion, konsumtion, löner, vinster och uppköp betalas av en frånvarande tredje part, nämligen skattebetalarna.Jag får tacka för svaret, herr talman. Jag återkommer till detta men också till ytterligare effekter av privatiseringarna. I ett samhälle som blir alltmer öppet och demokratiskt försöker man, ju mer hårdnackad socialist man är, försvara de sista bastionerna för att ha ett monopolistiskt samhälle utan alternativ. interpellation handlar just om att försöka identifiera detta område.Av statens, och kommunens budget går en väldigt stor del av resurserna till att upphandla olika tjänster i verksamheter som staten, kommunen och själva anser att de inte bedriver allra mest effektivt. Man öppnar upp för nya alternativ, nya ögon, nya affärsidéer och företag som kan starta, växa och bygga upp en skattebas i Sverige.Detta förnekar den hårdnackade socialisten.Men man är lite blind. När det gäller till exempel infrastruktur, kamp mot dålig miljö och klimatrisker, försvar och försvarsmateriel - vad det nu vara månde - har man abdikerat från fördummelsen att detta enbart kan drivas av offentligheten själv utan alternativ med inslag som skapar nya och kreativa lösningar. Så har ju utveckling och tillväxt alltid fungerat i samhällen, vilket alla partier utom och möjligtvis förstår.När det då gäller välfärden accepterar man att det med skattemedel byggs skolor, vårdcentraler, sjukhus och äldreboenden av de mest skiftande slag av privata entreprenörer. Men när det gäller själva innehållet i den verksamhet som ska bedrivas inom dessa väggar duger det inte längre, utan då kommer den socialistiska retoriken fram. Man börjar klaga och beskärma sig över hur illa det kan skötas fastän det, precis som finansministern anger i sitt svar, inte finns några som helst tecken på att det skulle vara några större kvalitetsskillnader vare sig det bedrivs offentligt eller privat.Då ställer interpellanten riktade frågor om att granska effektiviteten enbart där det finns ett vinstuttag, i stället för att granska effektiviteten i den offentligutförda sjukvården, den offentligutförda skolan och den offentligutförda äldreomsorgen.Herr talman! när vi hade ett oerhört litet utbud vid sidan av det offentligdrivna fanns det en mycket begränsad tillsyn, och den tillsynen var ofta förlagd till länsstyrelserna. När det handlar om äldreomsorg vet jag till exempel att en länsstyrelse aldrig någonsin utövade tillsyn över en enda äldreboendeverksamhet inom sitt fögderi.Det är konsekvensen av monopolets härjningar. Då är man "sig selv nok". Då behöver det inte granskas, för det drivs ju gubevars utifrån allmänhetens stöd via att få säga sitt med valsedeln vart fjärde år.Herr talman! Det här är en förlegad syn, en syn som för oss tillbaka och som inte stämmer med omvärlden. Det försöker nu göra till sin viktigaste och kanske enda valfråga.Herr talman! Det är viktigt att de andra partierna i denna kammare står upp och förklarar att detta är ett oacceptabelt synsätt som kommer att kväsa en väldigt viktig tjänstesektor i vårt land som håller på att utvecklas och som naturligtvis ska utvärderas. Precis som finansministern beskriver går alliansregeringen före med den här typen av utvärdering, till skillnad från vad socialister oftast gör när de själva har monopoliserat verksamheten. Då vill de varken höra, se eller lyssna, för de är ideologiskt förankrade i sin förträfflighet.Herr talman! När samhällen byggs upp på detta sätt vet vi vad det leder till. Det leder bakåt, och det leder till inlåsningar. Vi har en historik där ville förstatliga bankerna. Frågan är om det inte är lika logiskt att göra det som att förstatliga välfärden, som man nu föreslår. svar präglas av det som också i övrigt på många sätt utgör grundvalar för regeringens politik och kommunikationen runt den. Det är dels ett siffertricksande, dels en närmast religiös tro på teoretiska marknadsmekanismer. Det finns en del tal: Det är 40 miljarder mer till välfärden och fler sysselsatta i den kommunfinansierade verksamheten.Men det nogsamt undviker att göra är att låta de siffrorna förhålla sig till ekonomin i dess helhet så att de får något slags mening i fråga om utvecklingen av de specifika behoven inom välfärdssektorn. Där blir siffrorna missvisande om man gör som gör.Sanningen är att det vi har är en välfärdssektor som pressas . Det vet inte minst de som arbetar inom denna sektor. De måste springa fortare, och de är pressade från alla kanter.När säger att det har kommit mer pengar till välfärden nämner han inte att det är en klart lägre tillväxttakt där än i den övriga ekonomin. Han nämner inte att det är färre anställda per invånare på flera viktiga områden. Det är ett stort problem. Till och med om man hade haft en stabil nivå hade man fått problem inom dessa tjänster. När det dessutom går ned blir det ännu större problem.Varför det? Jo, välfärdstjänsterna är arbetsintensiva till sin natur. Det vet också , tror jag, om han tänker efter lite grann. Det går inte att effektivisera på samma sätt som man kan effektivisera inom bilproduktionen. Man kan inte få samma effekt om man matar en gammal person dubbelt så fort eller om man kör igenom en matematiklektion med dubbelt så hög hastighet.Därför är det så i alla moderna ekonomier att den andel av ekonomin som går till den typen av välfärdstjänster måste öka om man ska upprätthålla en fortsatt anständig nivå och förbättra kvaliteten. Men det är ju bara att titta på egen budget för att se att så inte är fallet.När man i diagram 10:4 tittar på till exempel kommunfinansierad sysselsättning som andel av den totala sysselsättningen ser man att den går rakt ned och förväntas fortsätta gå rakt ned.Vi vet att fastslår att det till och med för att behålla välfärdsnivån på nuvarande nivå krävs att man lägger till åtminstone 80 miljarder i skattehöjningar . Det som har hänt är att de som arbetar inom äldreomsorgen och inom sjukvården har betalat skattesänkningar till de allra rikaste i samhället. Det är verkligheten som inte talar om.Vi vet varför vi har byggt upp en välfärdssektor också i . Det är för att vi vet att den här typen av tjänster skiljer sig från hur kanske har läst sig till i läroböcker att perfekta marknader fungerar. Det är inte så att man kan ha samma överblick över sina så kallade produktval eller leverantörsval inom till exempel äldreomsorgen eller sjukvården som när man väljer äppelsorter på Hötorget.Framför allt är kostnaderna för att välja fel så oerhört annorlunda. Vi kan inte säga: Attan, skolimperiet du valde stack med pengarna och gick i konkurs. Nästa gång du ska gå på högstadiet kan du väl välja någonting annat. Oj, du valde visst ett uselt demensboende. Du kan välja ett annat nästa gång du har demens. Usch då, välj inte det där sjukhuset som sparade in på kirurgisk kompetens nästa gång du ska operera hjärtat.Det fungerar ju inte så. Därför måste de här tjänsterna fungera enligt en annan logik. Den väg som regeringen har valt leder direkt tillbaka. Det är en civilisatorisk tillbakagång som regeringen leder upp till, och den måste sluta i och med det här valet. Jag undrar hur många av dem som lyssnar på den här debatten som känner igen sig i finansministerns beskrivning av läget i . Enligt finansministern har allt fler fått nya jobb, kommunerna och landstingen har fått mer resurser och välfärden blir bara bättre och bättre. Vi som rör oss ute i verkligheten ser ju att det inte förhåller sig på det viset, och jag tror faktiskt att också finansministern befinner sig i verkligheten.Vi ser att arbetslösheten ökar, att arbetslösheten är högre än då kom till makten 2006.Vi ser hur våra kommunpolitiker brottas med kraftigt ökade utgifter till försörjningsstöd, alltså socialbidrag. Det måste man betala ut eftersom allt fler människor slås ut i samhället. Jag tror att socialbidragen har ökat med , då den borgerliga regeringen tog över.Vi ser hur numera märker ut sig som ett av de länder där klyftorna mellan rik och fattig ökar snabbast.Vi kan också se hur kvaliteten i våra skolor rasar och våra elever får en allt sämre utbildning. Det har framgått av den internationella PISA-undersökningen.Ett av skälen till att det ser ut på det här viset är enligt mig att vi har en regering som ensidigt prioriterar skattesänkningar men bryr sig väldigt lite om hur det ser ut ute i verkligheten - i skolan, i äldreomsorgen, i barnomsorgen och så vidare.Och så har vi Finn från . Jag vet inte var han befinner sig just . Men i sitt tidigare anförande var han en riktigt ärlig moderat, måste jag säga, för han talade ärligt och öppet om att vi behöver "nya affärsidéer". Det kan ju låta väldigt spännande. Sådana "nya affärsidéer" är väl vad riskkapitalisterna har sysslat med under det borgerliga styret.Jag tycker precis som anförde här tidigare: Det går inte att jämföra industriell verksamhet med välfärdsverksamhet. Att lära våra barn att läsa och skriva och att ta hand om våra äldre är inte samma sak som att producera skruvar och muttrar.Men regeringen har släppt in riskkapitalister i välfärden. Samma logik som präglar andra verksamheter ska kunna prägla välfärden, anser regeringen. Jag tycker att det är viktigt att vi funderar lite på vad ett riskkapitalbolag egentligen är.Det som utmärker ett riskkapitalbolag är att man går in i en verksamhet. Man har ofta väldigt stor upplåning. Man har också väldigt stor andel så kallade kickbacks, alltså belöningar till dem som är involverade ifall man snabbt kan höja värdet på verksamheten. ska verksamheten säljas vidare. Det är precis det vi har sett bland våra skolor, inom äldreomsorgen, kort och gott inom välfärden.Det här tycker en moderat som Finn är jättebra. Men jag undrar verkligen vad tycker om den här kortsiktigheten inom välfärden. Jo, det kunde man se ett tag efter den så kallade konkurs. Då var ute i medierna och sade: måste vi ha långsiktighet och uthållighet inom välfärden. Det var inte det som Finn sade här tidigare, . Jag undrar vad det egentligen är som gäller för . Jag får justera ned talarstolen - vänsterpartisterna har blivit lite väl stora.Herr talman! Den här debatten har tydlig anknytning till den debatt jag hade med finansministern om den kommunala sektorns ekonomi och förutsättningar att bedriva välfärdspolitik. var inte särskilt intresserad av att diskutera det, utan han gick till sitt favoritämne och parkerade där. Han utslungade: Socialdemokraterna står för bidrag, bidrag, bidrag!Så har döpt om social rättfärdighet. Försäkring när man är sjuk, försäkring när man är arbetslös, det är bidrag. Att de som behöver det solidariskt erhåller det från det gemensamma, det är tungt för Moderaterna.Men det är lätt för att närma sig sitt gamla älsklings- och favoritområde. Säger man "skatt" högt får man ta fram luktsalt för att de ska slippa förlamas. Säger man "omfattande fördelning" är reaktionen likadan.Man har dock valt att försöka ta striden på ett annat sätt. väljer man att lova de många vad bara de få kan erhålla. Man väljer att bryta loss politiken från det gemensamma och säga "det privata" och "valfriheten".Den stora valfriheten är inte att få välja omfattning och inriktning av äldreomsorg, skola och förskola, som ju är det viktigaste för människan. Nej, den stora valfriheten för och regeringen är att släppa in de privata utförarna eller producenterna i verksamheten. Jo, därför att man vet att när man skruvar ned skattetrycket men behoven finns och människor längtar efter mer gemensam verksamhet, då kommer man att säga: Lägg till en krona eller två, så får du en bättre verksamhet.Det åskådliggjordes i går i SVT. Silver Life: Basnyttan är , men du tar upp din egen plånbok och köper dig bättre vård. Det är fjärran från behov, fjärran från krämpor, utan kvaliteten och förmerandet av välfärden ligger i din egen betalningsförmåga.Det här är slutprodukten när det privata vinstintresset möter politikens oförmåga att hålla det på plats. Vill du ha den utvecklingen, ? Tycker du att det är önskvärt?Jag hade ju en lång debatt om JB-gymnasierna med finansministern här i kammaren. Det var innan det blev ett stort medialt intresse. Då raljerade finansministern över min kritik. 1 miljard i konkurs, 100 miljoner i lönegaranti, elever och anställda på gatan - det var oproblematiskt då.Har du ändrat uppfattning, ? Kan du säga att det är fel att riskkapitalbolag plockar russinen ur kakan och sedan går i konkurs när vinsten inte finns till städes? Orkar du det, ? I den här debatten är det viktigt att vi börjar med att ställa kyrkan mitt i byn. Vad är det som bygger förtroende bland människor i ett land? Vad är det som gör att man har social sammanhållning? Jo, det är främst två saker: jobb och reallöner. Har man hög arbetslöshet, stort socialt utanförskap och människor utanför arbetsmarknaden slits samhället isär. Klarar man inte av att leverera reallöneökningar upplever människor misstroende och bristande förtroende. Där står ut.Vi har under krisåren levererat 20-procentiga ökningar av människors disponibelinkomst. i har vanliga löntagare upplevt att vi levererar löneökningar i avtalsrörelse efter avtalsrörelse, som tack vare låg inflation har gett real köpkraft, och vi har kunnat förstärka deras ekonomi genom skattelättnader. Detta har skett som andra länder har upplevt stillastående reallöner, stigande utanförskap och urholkad köpkraft med skattehöjningar och nedskärningar. Det är därför förtroendet för politik och politiska institutioner är unikt högt i bland de europeiska länderna. Det borde vi gemensamt vara glada för. Det är ju detta som gör att är ett bra samhälle.Vad är utgångspunkten för den här modellen? Jo, det är att vi har ordning och reda på en ekonomisk politik som skapar stabilitet, ger drivkrafter för tillväxt och klarar välfärden. förstår inte vikten av stabilitet, är inte intresserat av tillväxt och vill bara tala välfärd. Det är inte en fungerande samhällsmodell. Då blir det inte reallöneökningar för alla. Då blir det inte jobb, och då klarar vi inte sammanhållningen. Då får vi motsättningar och splittring, och då drar vi isär samhället. Det är precis det som sker i eller som vi ser i eller . Reallöner, tillväxt och välfärd - det är balansen. Det är det som är nyckeln.Hur ska vi då göra med välfärden? Vi har några principer som varit utgångspunkt. Det ska vara lika för alla, det ska vara skattefinansierat, och det ska vara med bra kvalitet. Det är effektiv omfördelning att skola, äldreomsorg och barnomsorg tillhandahålls lika för alla utan extra kostnader.I har vi ett mått av valfrihet. Riskkapitalbolagen har inte uppkommit under den borgerliga regeringen, och de har inte gått in i välfärden under den borgerliga regeringen. De har funnits där . Jag antar att det var välfärdens pärla, diamant och kärna administrerade politiken i att riskkapitalbolagen fick vara verksamma där, för de fanns ju där. Då var det uppenbarligen helt okej. Och räntesnurrorna - låt oss minnas det - uppkom ju därför att och Socialdemokraterna hade ändrat i regelverket för onoterade aktier. Det var då vi fick i gång snurrorna. Det var som eldade på kvarnen så att snurrorna verkligen gick i gång. Sedan har vi fått stoppa järnrör i hjulen för att försöka bromsa räntesnurrandet. Det är sanningen. Alla som sitter i skatteutskottet vet att det där började under vänsterregeringen för att man gjorde skatteförändringar som ledde fram till det.Sedan har vi då valfrihet i . Är det en stor sak? Mina barn har gått både i kommunalt dagis och i föräldrakooperativ. Mina barn går i skola. Den fungerar utmärkt. Så är det för de allra flesta svenskar - 75, 80, , lite beroende på hur vi tittar, går i offentligt finansierad välfärd i regi eller landstingsregi. Det är väl bra? Om några vill välja något annat är det också bra.Det är detta som den här debatten i grund och botten handlar om. Ska människor själva få välja, eller ska vi begränsa det? Jag tror på ett samhälle där man får välja själv. Jag tror på ett samhälle där man räknar med att den enskilde som förälder, patient eller brukare har en möjlighet att ha inflytande över verksamheten. I har vi 70 000 fler arbetslösa än när tillträdde. Vi har en långtidsarbetslöshet som är högre än den var när tillträdde. har lagt 27 gånger mer på skattesänkningar än på vård, skola och omsorg.Anders och jag har debatterat den här frågan i , och han har alltid försvarat den privatiserade välfärden och dess vinstuttag. , däremot, har varit emot det här systemet, där privata, vinstdrivande bolag har fått etablera sig i välfärden, sedan det infördes. Att försvara rätten att ta ut privata vinster ur välfärden har blivit borgerlighetens . Genom politiska beslut och lagändringar tvingar de fram privatiseringar. De betalar dessutom kommunerna för att privatisera mera - för att få fram nya affärsidéer, kanske Finn skulle ha sagt. Det är affärsidéer som gav 9 miljarder i privata vinster och en äldreomsorg som ger så hög avkastning på eget kapital som bankerna. Ordning och reda kallar det. Vi har nog lite skilda uppfattningar om vad ordning och reda i ekonomin handlar om. Men och regeringen vill inte ta reda på konsekvenserna av sina ideologiskt styrda beslut. sade i en tidigare debatt att "riskkapitalbolagens val av investeringsobjekt genom riskkapitalfonder görs för att uppnå bästa möjliga avkastning på det av investerarna satsade kapitalet". Då blir det ganska klart att kvalitet inte precis står i centrum och därmed också förståeligt varför inte vill veta effekterna av sina politiska beslut. Ett flertal rapporter visar dessutom att privatiseringarna inte har lett till vare sig bättre kvalitet eller effektiviseringar. De visar i stället att bemanningen är lägre, att visstidsanställningar och deltider är fler och att utbildningsnivån är lägre i den privat drivna välfärden. Det vill säga att alla de faktorer som enligt forskningen är centrala för kvaliteten i välfärden alltså är lägre eller sämre i den privatiserade välfärden.Tidigare argumenterade högern ofta just utifrån att det var effektivt och lönsamt och att kvaliteten blev bättre när man privatiserade. När det i sin tur visade sig inte stämma började man byta argumentation och talade mer om mångfald och valfrihet. Men man talar aldrig om att valfriheten består i att välja mellan olika aktiebolag, vilket det egentligen handlar om.Jag har faktiskt under alla mina praktikdagar eller studiebesök i äldreomsorgen aldrig mött en äldre som uttryckt önskemål om att få välja mellan olika privata bolag.