· H110477 · 2014-06-03 13:02:07 — har frågat mig hur respekten för socialpolitiken ska återupprättas. Interpellanten har också frågat hur jag ställer mig till gräddfiler och avgiftsbelagda tilläggstjänster inom hälso- och sjukvården.Jag delar inte beskrivning av den svenska socialpolitiken. har de samlade utgifterna på välfärdsområdet ökat med i fasta priser. För enbart hälso- och sjukvården handlar det om en ökning med över 22 miljarder kronor.Sverige når också mycket goda resultat i internationella jämförelser av social- och hälsopolitik. Låt mig ge ett av flera exempel. I of Health Care Quality: framhålls som ett föredöme för andra länder att ta efter när det gäller äldreomsorg. Rapporten visar att näst efter lägger mest resurser på äldreomsorgen och att vi har den högsta andelen personal inom äldreomsorgen i förhållande till antalet personer över 65 år.Flera internationella organisationer, bland andra WHO och , jämför olika länders hälso- och sjukvårdssystem. I dessa internationella jämförelser av kvalitet och resultat tillhör i de flesta avseenden de ledande länderna. Låt mig vara tydlig med att det finns viktiga utmaningar inom snart sagt alla välfärdsområden. Men att som påstå att respekten för socialpolitiken har brutits är helt enkelt inte i överensstämmelse med de fakta, den statistik och de internationella jämförelser som finns.Peter nästa fråga berör så kallade tilläggstjänster inom hälso- och sjukvården. Låt mig i detta sammanhang understryka att ett viktigt mål för regeringens hälso- och sjukvårdspolitik är att befolkningen ska erbjudas en behovsanpassad, tillgänglig och effektiv vård av god kvalitet. Solidarisk finansiering och vård på lika villkor och efter behov är grundvalarna för hälso- och sjukvårdspolitiken.Skyldigheten att införa vårdvalssystem inom primärvården har på intet sätt förändrat dessa grundvalar. Reformen har däremot resulterat i att patienternas valfrihet har stärkts. har i sin uppföljning av vårdvalsreformen konstaterat att reformen kan ses som en relativt lyckad reform med goda förutsättningar att bidra till en fortsatt kvalitetskonkurrens och mångfald i primärvården.Vårdvalsreformen inom primärvården har dessutom inneburit en förbättrad tillgänglighet. Sedan vårdvalets införande har det tillkommit 170 vårdcentraler, en ökning . av befolkningen har ett reseavstånd på med bil till närmaste vårdcentral, och 450 000 svenskar har fått en vårdcentral inom fem minuters körtid. Mätningar av patientnöjdhet visar också på en ökande tillfredsställelse med primärvården sedan vårdvalets införande, och det finns ett positivt samband mellan patienternas nöjdhet och graden av konkurrens. Stora skillnader mellan landsting när det gäller kvalitet och tillgång på vård är en utmaning för den svenska hälso- och sjukvården. Regeringen arbetar därför efter en strategi för ökad jämlikhet i vården som handlar om att synliggöra och undanröja omotiverade skillnader inom vården. Regeringen är medveten om att vissa typer av med- och egenfinansiering av olika typer av tjänster väcker principiella frågor om exempelvis jämlikhet och vård på lika villkor.Med- och egenfinansiering av tilläggstjänster är något som förekommer i förhållandevis liten utsträckning i . Det är komplexa frågor som ytterst handlar om var gränsen dras för det offentligas åtagande. Vissa efterfrågade typer av hälso- och sjukvård tillgodoses inte inom ramen för det offentliga eftersom de tangerar friskvård eller utgör tjänster som inte bedöms utgöra medicinskt motiverad hälso- och sjukvård, exempelvis vissa åderbråcksoperationer, skönhetsoperationer, vissa hälsoundersökningar och vaccinationer. I flera landsting får patienten själv bekosta denna typ av behandling.Även tjänster där det föreligger ett medicinskt behov kan erbjudas till egenfinansiering om landstingen har beslutat om begränsningar i det offentliga åtagandet. Samtliga landsting har exempelvis infört begränsningar för fertilitetsbehandling, till exempel åldersgränser och en gräns för antalet behandlingar.En annan typ av medfinansiering som ofta benämns co-payment innebär att patienten kan välja dyrare alternativ än vad det offentliga erbjuder mot att betala mellanskillnaden.Statens medicinsk-etiska råd, Smer, arbetar med att belysa i vilken utsträckning olika typer av egen- och medfinansiering är förenliga med prioriteringsplattformen och hälso- och sjukvårdslagen. Regeringen välkomnar Smers analys och ser fram emot rapporten som publiceras . Dessutom undersöker Sjukvårdsdelegationen vid Kommuner och Landsting hur landstingen ska förhålla sig till utvecklingen av medfinansiering och tilläggstjänster. har frågat mig hur respekten för socialpolitiken ska återupprättas. Interpellanten har också frågat hur jag ställer mig till gräddfiler och avgiftsbelagda tilläggstjänster inom hälso- och sjukvården.Jag delar inte beskrivning av den svenska socialpolitiken. har de samlade utgifterna på välfärdsområdet ökat med i fasta priser. För enbart hälso- och sjukvården handlar det om en ökning med över 22 miljarder kronor.Sverige når också mycket goda resultat i internationella jämförelser av social- och hälsopolitik. Låt mig ge ett av flera exempel. I of Health Care Quality: framhålls som ett föredöme för andra länder att ta efter när det gäller äldreomsorg. Rapporten visar att näst efter lägger mest resurser på äldreomsorgen och att vi har den högsta andelen personal inom äldreomsorgen i förhållande till antalet personer över 65 år.Flera internationella organisationer, bland andra WHO och , jämför olika länders hälso- och sjukvårdssystem. I dessa internationella jämförelser av kvalitet och resultat tillhör i de flesta avseenden de ledande länderna. Låt mig vara tydlig med att det finns viktiga utmaningar inom snart sagt alla välfärdsområden. Men att som påstå att respekten för socialpolitiken har brutits är helt enkelt inte i överensstämmelse med de fakta, den statistik och de internationella jämförelser som finns.Peter nästa fråga berör så kallade tilläggstjänster inom hälso- och sjukvården. Låt mig i detta sammanhang understryka att ett viktigt mål för regeringens hälso- och sjukvårdspolitik är att befolkningen ska erbjudas en behovsanpassad, tillgänglig och effektiv vård av god kvalitet. Solidarisk finansiering och vård på lika villkor och efter behov är grundvalarna för hälso- och sjukvårdspolitiken.Skyldigheten att införa vårdvalssystem inom primärvården har på intet sätt förändrat dessa grundvalar. Reformen har däremot resulterat i att patienternas valfrihet har stärkts. har i sin uppföljning av vårdvalsreformen konstaterat att reformen kan ses som en relativt lyckad reform med goda förutsättningar att bidra till en fortsatt kvalitetskonkurrens och mångfald i primärvården.Vårdvalsreformen inom primärvården har dessutom inneburit en förbättrad tillgänglighet. Sedan vårdvalets införande har det tillkommit 170 vårdcentraler, en ökning . av befolkningen har ett reseavstånd på med bil till närmaste vårdcentral, och 450 000 svenskar har fått en vårdcentral inom fem minuters körtid. Mätningar av patientnöjdhet visar också på en ökande tillfredsställelse med primärvården sedan vårdvalets införande, och det finns ett positivt samband mellan patienternas nöjdhet och graden av konkurrens. Stora skillnader mellan landsting när det gäller kvalitet och tillgång på vård är en utmaning för den svenska hälso- och sjukvården. Regeringen arbetar därför efter en strategi för ökad jämlikhet i vården som handlar om att synliggöra och undanröja omotiverade skillnader inom vården. Regeringen är medveten om att vissa typer av med- och egenfinansiering av olika typer av tjänster väcker principiella frågor om exempelvis jämlikhet och vård på lika villkor.Med- och egenfinansiering av tilläggstjänster är något som förekommer i förhållandevis liten utsträckning i . Det är komplexa frågor som ytterst handlar om var gränsen dras för det offentligas åtagande. Vissa efterfrågade typer av hälso- och sjukvård tillgodoses inte inom ramen för det offentliga eftersom de tangerar friskvård eller utgör tjänster som inte bedöms utgöra medicinskt motiverad hälso- och sjukvård, exempelvis vissa åderbråcksoperationer, skönhetsoperationer, vissa hälsoundersökningar och vaccinationer. I flera landsting får patienten själv bekosta denna typ av behandling.Även tjänster där det föreligger ett medicinskt behov kan erbjudas till egenfinansiering om landstingen har beslutat om begränsningar i det offentliga åtagandet. Samtliga landsting har exempelvis infört begränsningar för fertilitetsbehandling, till exempel åldersgränser och en gräns för antalet behandlingar.En annan typ av medfinansiering som ofta benämns co-payment innebär att patienten kan välja dyrare alternativ än vad det offentliga erbjuder mot att betala mellanskillnaden.Statens medicinsk-etiska råd, Smer, arbetar med att belysa i vilken utsträckning olika typer av egen- och medfinansiering är förenliga med prioriteringsplattformen och hälso- och sjukvårdslagen. Regeringen välkomnar Smers analys och ser fram emot rapporten som publiceras . Dessutom undersöker Sjukvårdsdelegationen vid Kommuner och Landsting hur landstingen ska förhålla sig till utvecklingen av medfinansiering och tilläggstjänster. Tack, socialministern, för svaret på min interpellation!Min interpellation om förslumning av socialpolitiken är mycket principiell. Det handlar om en svensk tradition, ja, en svensk modell skapad av socialdemokrater som i grunden förändrade vårt samhälle.Egentligen handlar det om två framgångsaxlar. Den ena uttrycktes provokativt av , en gång framstående socialdemokratisk finansminister. Han sade: Har vi råd att arbeta? Han gav själv svaret att arbetslöshet är ett oerhört slöseri, och det är inte den enskildes fel. Arbetslöshet är en samhällsfråga, och för att bekämpa arbetslöshet krävs det ekonomisk politik, ökade investeringar, ökad efterfrågan och utbildning.Den andra axeln uttrycktes vackert av , legendarisk socialdemokratisk socialminister, när han sade: Endast det bästa är gott nog åt folket. Det handlade om att resurser skulle fördelas rättvist. Det skulle inte vara så att den enskilde kände: Det är mitt fel att jag är fattig - jag har dragit en nitlott. Samhällets inriktning var i stället att minska klyftor, inte öka dem, och solidaritet, inte att klara sig själv och egoism. Jämlikhet var målet, och det som jag tror betyder något för ett samhälles friskhet är vilket mål dess ansikte är vänt mot.Fattigpolitiken, som skilde människor åt, drevs bort och ersattes av generell välfärdspolitik: allas rätt till inkomstöverföringar i pensioner, sjukförsäkring och arbetslöshetsförsäkring. Utbyggnad av gemensamma verksamheter som skola, vård och omsorg finansierar vi gemensamt och solidariskt, och vi fördelar det efter behov.Ser inte socialministern att detta samhällsbygge hotas i sin grund? Allt färre får del av arbetslöshetsförsäkringen. Den politiska högern formulerar att det är bidrag och att det är fult. Anser socialministern att arbetslöshetsförsäkring är skadlig och att den är att anse som bidrag som binder människor i arbetslöshet?Anser inte socialministern att det finns problem med sjukförsäkringen? i vår gemensamma lokaltidning är det en man som säger: Man får vara stark för att orka vara sjukskriven med de krav som ställs i dag.Anser inte socialministern att vinstjakten i äldreomsorgen skadar? Tycker inte socialministern att barnfattigdomen är en plåga? Anser verkligen socialministern att Silver Life ska få etableras i vår omsorg? Det vill jag gärna ha ett svar på. Tack, socialministern, för svaret på min interpellation!Min interpellation om förslumning av socialpolitiken är mycket principiell. Det handlar om en svensk tradition, ja, en svensk modell skapad av socialdemokrater som i grunden förändrade vårt samhälle.Egentligen handlar det om två framgångsaxlar. Den ena uttrycktes provokativt av , en gång framstående socialdemokratisk finansminister. Han sade: Har vi råd att arbeta? Han gav själv svaret att arbetslöshet är ett oerhört slöseri, och det är inte den enskildes fel. Arbetslöshet är en samhällsfråga, och för att bekämpa arbetslöshet krävs det ekonomisk politik, ökade investeringar, ökad efterfrågan och utbildning.Den andra axeln uttrycktes vackert av , legendarisk socialdemokratisk socialminister, när han sade: Endast det bästa är gott nog åt folket. Det handlade om att resurser skulle fördelas rättvist. Det skulle inte vara så att den enskilde kände: Det är mitt fel att jag är fattig - jag har dragit en nitlott. Samhällets inriktning var i stället att minska klyftor, inte öka dem, och solidaritet, inte att klara sig själv och egoism. Jämlikhet var målet, och det som jag tror betyder något för ett samhälles friskhet är vilket mål dess ansikte är vänt mot.Fattigpolitiken, som skilde människor åt, drevs bort och ersattes av generell välfärdspolitik: allas rätt till inkomstöverföringar i pensioner, sjukförsäkring och arbetslöshetsförsäkring. Utbyggnad av gemensamma verksamheter som skola, vård och omsorg finansierar vi gemensamt och solidariskt, och vi fördelar det efter behov.Ser inte socialministern att detta samhällsbygge hotas i sin grund? Allt färre får del av arbetslöshetsförsäkringen. Den politiska högern formulerar att det är bidrag och att det är fult. Anser socialministern att arbetslöshetsförsäkring är skadlig och att den är att anse som bidrag som binder människor i arbetslöshet?Anser inte socialministern att det finns problem med sjukförsäkringen? i vår gemensamma lokaltidning är det en man som säger: Man får vara stark för att orka vara sjukskriven med de krav som ställs i dag.Anser inte socialministern att vinstjakten i äldreomsorgen skadar? Tycker inte socialministern att barnfattigdomen är en plåga? Anser verkligen socialministern att Silver Life ska få etableras i vår omsorg? Det vill jag gärna ha ett svar på. Socialdemokraterna har historiskt gjort viktiga insatser för att utveckla socialpolitiken. är det alliansregeringen som, trots en global finanskris som har slagit väldigt hårt i hela och även utanför, har kunnat föra denna stolta tradition vidare och utveckla socialpolitiken på ett sätt som faktiskt framstår som unikt, även om försöker påstå det omvända.Socialdemokraterna måste ha klyftor i samhället, för annars har de ingen politik. Då är det besvärande att titta på den så kallade Gini-koefficienten, det vill säga ett mått på hur man fördelar inkomst i samhället. Om man väger in det sociala skyddsnät vi har och som bekostas av gemensamma skatteresurser har den minsta spridningen i hela världen. Detta är naturligtvis svårt för Socialdemokraterna att ta in. När alla får det bättre måste man söka med ljus och lykta för att hitta den mest utblottade eller olyckliga personen och peka finger och säga: Titta! Så här blir det när ni bedriver politik!Tyvärr är detta inte sant. Socialministern tar fram fakta från källor som inte är Alliansens egna och visar på att socialpolitiken har utvecklats på ett fantastiskt positivt sätt för hela svenska folket.Det nämndes en socialdemokratisk politiker här, , som har sagt mycket, bland annat att armod är lättare att fördra om det delas lika av alla. Det kanske speglar den socialdemokratiska visionen: Det är inte så viktigt att det går bra för de flesta, utan det är viktigt att det går lika dåligt för alla. Om man drar ut den ideologiska tanken av detta, alltså socialismen, som Socialdemokraterna trots allt bygger på om än i reformerad form, visar det sig att när den prövas i praktiken får vi det kanske ojämlikaste samhället av alla. Där finns det ett litet elitskikt som har det riktigt bra och en stor massa son, just som sade, delar på armodet.Sedan alliansregeringen tillträdde har de svenska realinkomsterna ökat mest i , trots att den globala finanskrisen har svept över oss. Trots att vi är ett litet, exportberoende land har man genom sund finanspolitik kunnat behålla starka och stabila statliga finanser som ger möjlighet till stora reformer på socialområdet.Vi har sett till att folk som arbetar får mer i plånboken, riktat till dem med lägst inkomst. Fem jobbskatteavdrag har varvats med fem skattesänkningar för pensionärer, vilket tycks glömma. De har totalt kostat statsbudgeten . Detta har inneburit att de som har de lägsta inkomsterna på sitt arbete har fått en trettonde månadslön. De pensionärer som har de sämsta förutsättningarna - garantipensionärerna, som vi ofta talar om - har fått en trettonde månadsinkomst. Detta är historiskt. Det har aldrig hänt under socialdemokratiska regeringars tid att man har värnat pensionärernas ekonomi så mycket som alliansregeringen har gjort, och detta trots hotet om finanskris. När det läggs fram en sådan här interpellation, som inte bygger på fakta utan på traditionellt socialdemokratiskt resonemang om att Socialdemokraterna alltid är de mest rättvisa och alla goda gåvors givare, ska man vara medveten om att inte ens i högkonjunktur lyckades regeringen upprätthålla en bättre arbetskraft, en bättre reformering av socialförsäkringarna eller en bättre socialpolitik i stort, än vad alliansregeringen har lyckats göra, trots att alliansregeringen har haft ekonomin i omvärlden emot sig. Socialdemokraterna har historiskt gjort viktiga insatser för att utveckla socialpolitiken. är det alliansregeringen som, trots en global finanskris som har slagit väldigt hårt i hela och även utanför, har kunnat föra denna stolta tradition vidare och utveckla socialpolitiken på ett sätt som faktiskt framstår som unikt, även om försöker påstå det omvända.Socialdemokraterna måste ha klyftor i samhället, för annars har de ingen politik. Då är det besvärande att titta på den så kallade Gini-koefficienten, det vill säga ett mått på hur man fördelar inkomst i samhället. Om man väger in det sociala skyddsnät vi har och som bekostas av gemensamma skatteresurser har den minsta spridningen i hela världen. Detta är naturligtvis svårt för Socialdemokraterna att ta in. När alla får det bättre måste man söka med ljus och lykta för att hitta den mest utblottade eller olyckliga personen och peka finger och säga: Titta! Så här blir det när ni bedriver politik!Tyvärr är detta inte sant. Socialministern tar fram fakta från källor som inte är Alliansens egna och visar på att socialpolitiken har utvecklats på ett fantastiskt positivt sätt för hela svenska folket.Det nämndes en socialdemokratisk politiker här, , som har sagt mycket, bland annat att armod är lättare att fördra om det delas lika av alla. Det kanske speglar den socialdemokratiska visionen: Det är inte så viktigt att det går bra för de flesta, utan det är viktigt att det går lika dåligt för alla. Om man drar ut den ideologiska tanken av detta, alltså socialismen, som Socialdemokraterna trots allt bygger på om än i reformerad form, visar det sig att när den prövas i praktiken får vi det kanske ojämlikaste samhället av alla. Där finns det ett litet elitskikt som har det riktigt bra och en stor massa son, just som sade, delar på armodet.Sedan alliansregeringen tillträdde har de svenska realinkomsterna ökat mest i , trots att den globala finanskrisen har svept över oss. Trots att vi är ett litet, exportberoende land har man genom sund finanspolitik kunnat behålla starka och stabila statliga finanser som ger möjlighet till stora reformer på socialområdet.Vi har sett till att folk som arbetar får mer i plånboken, riktat till dem med lägst inkomst. Fem jobbskatteavdrag har varvats med fem skattesänkningar för pensionärer, vilket tycks glömma. De har totalt kostat statsbudgeten . Detta har inneburit att de som har de lägsta inkomsterna på sitt arbete har fått en trettonde månadslön. De pensionärer som har de sämsta förutsättningarna - garantipensionärerna, som vi ofta talar om - har fått en trettonde månadsinkomst. Detta är historiskt. Det har aldrig hänt under socialdemokratiska regeringars tid att man har värnat pensionärernas ekonomi så mycket som alliansregeringen har gjort, och detta trots hotet om finanskris. När det läggs fram en sådan här interpellation, som inte bygger på fakta utan på traditionellt socialdemokratiskt resonemang om att Socialdemokraterna alltid är de mest rättvisa och alla goda gåvors givare, ska man vara medveten om att inte ens i högkonjunktur lyckades regeringen upprätthålla en bättre arbetskraft, en bättre reformering av socialförsäkringarna eller en bättre socialpolitik i stort, än vad alliansregeringen har lyckats göra, trots att alliansregeringen har haft ekonomin i omvärlden emot sig. Om man tittar på de skattesänkningar som regeringen har gjort kan man se, krona för krona, vart pengarna har gått. Det är fakta. Man kan se att i kronor och ören har mest gått till de rika. De rikaste har fått mycket mer pengar per person än de som har tjänat mindre, och de fattiga har inte fått något alls eller till och med fått det sämre. De som har varit sjukskrivna och arbetslösa har faktiskt fått reella försämringar i sin ekonomi och dessutom större risk att helt bli utkastade från den försäkring som de har betalat till . Detta är fakta.Miljonärerna har fått mer. Storföretagen har fått mer, men de små har inte fått del av kakan, trots att behoven där är störst.Det är klart att påverkas av vad som händer i vår omvärld och omständigheter som vi inte styr över, men vi styr själva över vår fördelningspolitik. Även om pensionärerna har fått skattesänkningar har klyftan i beskattning mellan pensionärer och löntagare uppstått under den här regeringen. En beräkning visar att en pensionär i genomsnitt har betalat mer än en löntagare under de år som jobbskatteavdragen har funnits. Detta är inte rättvist.Pensionärerna drabbas dessutom av nedskärningar i välfärden. Sänker man skatten når man till slut en gräns där det faktiskt går ut över välfärden: skola, vård och omsorg. Personaltätheten i landsting och kommuner har minskat. Man är färre om man mäter personaltäthet i relation till alla dem man ska serva. Med hänsyn till befolkningsutvecklingen, att det blir fler äldre och därmed större behov i sjukvård och äldreomsorg, löneuppräkning och andra faktorer är personaltätheten lägre , och det är en mycket tuff arbetsmiljö som bidrar till sjukskrivningar.Man kan se inte bara en klyfta mellan rik och fattig utan också ett jämställdhetsproblem. Inkomsterna fördelas orättvist. Kvinnorna har fått mindre, och det är också fler kvinnor som blir sjukskrivna, inte minst i offentlig sektor, där det är en väldigt tuff arbetsmiljö.Det regeringen har gjort har bidragit till att klyftorna har ökat. Man borde i stället gå i andra riktningen. Det argument som används är att det är nödvändigt att sänka skatterna för jobbens skull, för att få ned arbetslösheten. Men arbetslösheten har i stället gått upp och stabiliserat sig på en nivå av massarbetslöshet kring . Detta är inget hållbart argument för att fortsätta den här politiken.Man kan också se att det är fler som har gått från a-kassa och sjukförsäkring till socialkontor. Det sker när man blir utförsäkrad eller inte har haft råd att betala den höga avgiften. Det innebär en ökad kostnad för kommunerna. Man blir alltså inte av med kostnaden, utan den hamnar i stället på kommunerna, och då blir det svårare att bekosta skola, barnomsorg, äldreomsorg och allt annat. De som inte är berättigade till försörjningsstöd blir försörjda av anhöriga. Det blir fråga om en osynlig fattigdom, men den är reell för de familjer som berörs. En partner får försörja den som har blivit arbetslös eller sjuk. Det blir en enda person som ska försörja hela familjen. Vuxna barn försörjs av sina föräldrar eller bor hemma hos sina föräldrar därför att bostadspolitiken har havererat. Det finns stora problem. Om man tittar på de skattesänkningar som regeringen har gjort kan man se, krona för krona, vart pengarna har gått. Det är fakta. Man kan se att i kronor och ören har mest gått till de rika. De rikaste har fått mycket mer pengar per person än de som har tjänat mindre, och de fattiga har inte fått något alls eller till och med fått det sämre.