· H110230 · 2014-01-30 12:47:11 — har frågat mig vad regeringen gör för att inte fler och fler generaldirektörer och ledningsfunktioner vid statliga myndigheter flyttas från myndighetens lokaliseringsort genom egna beslut i myndigheten.Peter har också frågat mig vad regeringen gör för att se till att regeringsbesluten om myndigheternas lokalisering blir verklighet.Alla beslut om hur förvaltningen ska organiseras vägleds av att förvaltningens organisation ska vara tydlig, ändamålsenlig och kostnadseffektiv. Myndigheterna ska ges goda förutsättningar att bedriva sin verksamhet på ett effektivt och rättssäkert sätt.Regeringen har i budgetpropositionen (utgiftsområde 19 Regional tillväxt) uttalat att det är viktigt att överväga om statliga myndigheters lokalisering i ökad utsträckning kan få en spridning över landet. Det handlar om att noga pröva om myndigheterna kan lokaliseras utanför storstäderna, i första hand till länscentrum eller andra större orter. Regeringen har i den förvaltningspolitiska propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt (prop. 2009/10:175) framhållit att regeringens förvaltningspolitik bygger på att myndigheterna i stor utsträckning själva, utifrån de mål för verksamheten som och regeringen fastställer, ska avgöra hur den egna verksamheten ska organiseras för att på bästa sätt tillgodose medborgares och företags behov. Det innebär att regeringens styrning av statsförvaltningen bygger på en långtgående delegering. Myndigheterna har ett stort ansvar att utifrån tilldelade uppgifter och resurser utforma sina verksamheter och sin organisation på det sätt som är mest ändamålsenligt. Delegeringen gäller bland annat arbetsgivarfrågor, inklusive chefstillsättningar, verksamhetsutveckling, organisation och lokalfrågor. Regeringen är dock självklart ansvarig för att den statliga förvaltningen bedrivs rättssäkert och effektivt.En myndighets lokaliseringsort fastställs i allmänhet genom beslut i samband med nybildande eller större ombildningar av myndigheter. Myndigheter har dock ofta behov av att förlägga verksamheter på många olika platser i landet och förutsättningarna för detta skiljer sig mycket mellan olika myndigheter beroende på verksamheternas karaktär. När det gäller myndighetens ledningsfunktioner är det avgörande att de organiseras och lokaliseras så att de möjliggör en ändamålsenlig styrning och kontroll av hela myndighetens verksamhet.Det är regeringens ansvar att följa upp myndigheternas arbete för att säkerställa att de uppnår förväntade resultat. Om det framkommer att det finns brister hos verksamheten i en viss myndighet är utgångspunkten att i första hand myndigheten själv fattar de beslut som krävs för att skapa en väl fungerande verksamhet. Det gäller inte minst om bristerna kan härledas till frågor om myndighetens interna organisation.Regeringens utgångspunkt är att ledningen av myndigheterna i huvudsak ska bedrivas på myndighetens lokaliseringsort. Vi förutsätter att myndighetsledningarna tar sitt ansvar och lever upp till de intentioner som regeringen gett uttryck för, bland annat avseende myndigheternas lokaliseringsort. Tack, , för svaret!De flesta nya myndigheter eller omorganiserade myndigheter som bildas placeras i . Den förnämliga tidningen hade en artikel om att de allra flesta myndigheter placeras i innerstan och de övriga i utkanter eller i intilliggande kommuner. Några få hamnar i övriga landet.Några myndigheter har under främst tidigare regeringar placerats runt om i landet. Det har i huvudsak varit lyckosamt. Att myndigheterna kommer ut i landet har bidragit till en bredare arbetsmarknad i olika regioner runt om i . Regioncentrum har fungerat bättre, och det har gjort att de regionala högskolorna och universiteten har fungerat bättre. Det blir underlag för en generellt bredare arbetsmarknad.Enligt en annan undersökning som tog fram finns det en oroande tendens, nämligen att generaldirektörerna och myndighetsledningarna under generaldirektörerna flyttar sina delar av verksamheten från dessa myndigheter och regioncentrum till . Ledningarna vill gärna vara i - som många andra. Den är faktiskt ett problem runt om i och bidrar till överhettningen i . Den bidrar till att inte vågar sänka räntan, som man annars skulle göra. räknade ut att bara de ökade lokalkostnaderna för statliga myndigheter som vill ligga i är på . Jag tror att myndigheterna ofta fungerar mindre effektivt och rationellt när ledningen inte är på plats ute i landet där verksamheten bedrivs. Det finns starka incitament för en regering att göra något ytterligare för att tala om för myndigheterna att ledningen ska befinna sig där myndigheten finns.Jag är tacksam för svaret, men jag är lite förvånad över att svaret innebär att det är myndighetens ensak att besluta om ledningen ska finnas på annan plats eller på den plats som regeringen har beslutat. Borde det inte vara rimligt att regeringen tar ett större ansvar för att denna utveckling inte ska fortsätta och bli ännu värre? Min ingång i debatten om hur det ser ut med lokaliseringen av myndigheter i är utifrån perspektivet Hela ska leva. Det perspektivet behöver politiken ta ansvar för.Jag tror att alla partier i har en ambition och önskan att politiken ska vara till för hela landet. Det är i så fall viktigt att ambitionerna och de fastslagna principerna har betydelse på riktigt, att de inte nonchaleras och bortförklaras. När det gäller dagens debatt om myndigheternas chefer, generaldirektörer, som ofta sitter i och sköter verksamheten, och att det i sin tur verkar medföra att myndigheternas huvudkontor flyttar sina verksamheter, var statsrådets svar att "regeringen har i budgetpropositionen - - - uttalat att det är viktigt att överväga om statliga myndigheters lokalisering i ökad utsträckning kan få en spridning över landet". Det är också en princip som både arbetsmarknadsutskottet och näringsutskottet historiskt har ställt sig bakom. sade statsrådet att "regeringens styrning av statsförvaltningen bygger på en långtgående delegering" och räknade sedan upp ett antal områden.Dagens interpellation från består av två frågor. Den andra frågan löd: "Vad gör regeringen för att se till att regeringsbesluten om myndigheternas lokalisering blir verklighet?" Här svarade statsrådet: "Det är regeringens ansvar att följa upp myndigheternas arbete för att säkerställa att de uppnår förväntade resultat." Vidare sade han: "Regeringens utgångspunkt är att ledningen av myndigheterna i huvudsak ska bedrivas på myndighetens lokaliseringsort. "Enligt den granskning som har gjort har det visat sig att av generaldirektörerna på de 40 största förvaltningsmyndigheterna utanför är det 26 som inte bor på orten. Tidningen har gjort en granskning som visar att sedan maktskiftet 2006 har 55 statliga myndigheter kommit till och mer än hälften av dem har hamnat i huvudstaden. Bör inte den frågan tas på mer allvar? Är det inte en rättighet för fler delar av att ha myndigheter placerade där på riktigt? Är det inte en rättighet för hela att få tillgång till akademiska jobb? Är det inte en rättvisare fördelning av både möjligheter och myndigheter som ska eftersträvas?Jag ska också nämna den rapport från som tog upp. Rapporten visar att det är ett problem och en kamp även när myndigheterna är placerade inom . Då vill myndigheterna vara placerade i centrum av staden. Rapporten påvisar att två tredjedelar av den lokalyta som myndigheterna disponerar i ligger i centrala delar. I samma utredning konstaterar man att det visst har skett en viss förskjutning, att myndigheter har flyttat från centrum innanför tullarna till centrum utanför tullarna, alltså en liten flytt från innersta centrum, men att många myndigheter har svårt att tänka sig en förflyttning från centrum till någon annan del av staden. Det finns så klart massor av förklaringar.Men det har också visat sig vid beräkningar att om myndigheterna skulle flytta från områden innanför tullarna i till mindre centrala områden skulle det medföra betydande besparingar för staten. Där finns också förslag och uträkningar som pekar på detta. Det förs egentligen tre diskussioner här. En gäller om det ska vara fler statliga myndigheter ute i landet. Den andra gäller hur vi ska hantera de statliga myndigheterna som finns ute i landet, var de har sina huvudkontor och var ledningen huvudsakligen finns. Den tredje gäller hur vi kan få en ökad medvetenhet om lokalkostnaderna, framför allt för de dyra adresserna i . På den sista punkten har en utredare noggrant tittat på frågorna och analyserat skälen. Vi diskuterar hur vi kan skruva i regelverket för att öka medvetenheten om att beakta lokalkostnaden. Om man lämnar en del av innerstadskvarteren och hamnar i så "perifera orter" som Globenområdet och kan hyreskostnaderna sjunka . Det är en viktig poäng. Regeringen jobbar med hur vi kan öka medvetenheten om dessa frågor. Jag vet många myndigheter som själva jobbar med frågan. Det finns flera exempel på flyttar. Jag instämmer i att det finns problem som vi måste jobba med.Vi är eniga om att det finns en långtgående delegering av ansvaret för organisation och liknande till myndigheterna. Det ligger i botten. Ingen av oss vill riva upp den principen.När vi utlokaliserar eller placerar en myndighet någon annanstans än får den myndigheten sitt säte på den orten. Då måste också ledningen i huvudsak utföra sitt arbete där.Det är också en följd av om man har ersättning för pendling. Inkomstskattelagen bygger ju också på den tanken. Detta anser jag vara självklart, och det måste myndigheterna själva inse. Det bör också föras dialoger med respektive statsråd om hur arbetet bedrivs.Men det finns så många olika typer av verksamheter som olika myndigheter bedriver, så det är svårt att säga någonting generellt. Myndigheter kan behöva ha kontor i därför att det är mycket aktiviteter och många möten här, så det är ingenting konstigt. Många myndigheter som har sitt säte ute i landet behöver kanske av olika skäl en arbetsplats och vissa funktioner i Stockholm.Vad ska man göra åt detta? Det är ju det som är intressant med och diskussioner. De innehåller inga konkreta förslag. Ska man införa bosättningsplikt som innebär att man måste vara skriven på den ort där myndigheten har sitt säte? Det innebär att man skulle tvinga generaldirektör som bor i att vara skriven i . Man skulle tvinga den som bor i att vara skriven i . Man skulle tvinga någon som bor på en liten ort i att vara skriven i Stockholm.Förutom att det inte känns rimligt och rätt skulle det också försvåra rekrytering. Det finns många goda exempel på generaldirektörer och myndighetschefer som bor i och som pendlar till andra orter ute i landet och jobbar på dessa orter. Det är fel väg att ha en riktlinje som gäller alla myndigheter. Detta måste självfallet prövas i samband med rekrytering av chefer, men det behövs också en fortlöpande myndighetsdialog, så att det hela fungerar på ett smidigt och bra sätt.Det har skett ett antal lokaliseringar till orter ute i landet. Jag själv är ansvarig för Statens servicecenter, som är en nybildad myndighet som ska serva andra myndigheter när det gäller effektivisering av de administrativa tjänsterna. Denna myndighet är belägen i och i . Vi bygger vidare på den kompetens som finns där. I praktiken innebär det att vi flyttar tjänster från till och , som vi sparar pengar. Det är väl ett uttryck att det tas steg åt rätt håll, och det finns en rad andra exempel.Totalt har antalet myndigheter minskat . har det varit omorganisationer av befintliga myndigheter. Då är det naturligt att man inte river upp tillvaron för personalen, utan man löser problemen på plats. När vi har anledning att inrätta nya myndigheter försöker regeringen i hög grad att placera dem utanför . I sitt andra svar kom statsrådet lite närmare frågan. Det är så som det ofta brukar vara i interpellationsdebatter.Man säger att det är självklart att myndighetens ledning i allt väsentligt - det var ungefär så som statsrådet sade - ska arbeta där myndigheten är placerad. Då borde det ju också leda till en fundering om vad man ska göra när man ser att utvecklingen går åt det andra hållet.Jag är inte säker på att en boplikt är den rätta metoden. Det finns - som statsrådet var inne på - en rad exempel på fall där en boplikt skulle försvåra. När man rekryterar tycker jag att man ska ha en starkare styrning och ställning och se till att det finns policydokument och direktiv till myndigheterna också när det gäller själva ledningsfunktionen i en vidare bemärkelse, alltså inte bara för generaldirektörer.Det som är ännu mer oroande och som riskerar att haverera lokaliseringspolitiken är att om det visar sig - som SVT:s undersökning pekar på - att det inte bara är generaldirektörer som flyttar med sitt kontor till och arbetar här, utan även att han eller hon tar med sig den övriga ledningen hit. Då kan rekrytering av övriga medarbetare bli svårare därför att man lätt tappar kontakten mellan myndighetens ledning och verksamheten ute i landet.Jag fick frågan av statsrådet vad jag har för förslag. Mitt förslag är att man tar ett initiativ när det gäller ledning i en vidare bemärkelse. Det är kanske inte bosättningsplikt som man ska införa, utan att ledningskontoret ska vara beläget där regeringen har beslutat att myndigheten ska ligga. Man ska inte inrätta ett kontor i som i praktiken blir en verksamhet för relativt många som borde styra verksamheten på plats.Så jag föreslår att det ska utfärdas direktiv till myndigheterna, regleringsbrev och policydokument, för dessa frågor skulle kunna ha en viss betydelse. Om regeringen är tydlig i dessa frågor tror jag att myndigheterna - det är min erfarenhet - är beredda att lyssna. Men om regeringen struntar i det och låter utvecklingen fortsätta, då är risken väldigt stor att det underminerar och havererar lokaliseringspolitiken. Tack för svaret. Det är intressant att höra lite mer detaljer.Jag vill börja med att säga att absolut inte vill tvinga människor att flytta eller att bo någonstans. Jag tycker att det är viktigt att säga.Lokaliseringspolitiken är förmodligen inte den mest avgörande frågan för hur hela ska leva. Men det är en del i hur staten organiserar sina myndigheter, var de placeras och varför. Det är en pusselbit i hur vi möjliggör aktiviteter, utveckling, arbetstillfällen och dynamik i hela landet.26 generaldirektörer bor ej på de orter där 40 myndigheter finns. Det verkar som att det finns ett motstånd som bygger på - ja, vad då? Det är ganska intressant. Det finns inte kompetens. Man skulle kunna tro att det finns kompetens endast i . Min uppfattning är att politiken måste lägga stor vikt vid att hela ska leva. Vi lever i ett stort land med olika möjligheter. Vi får inte blunda för utvecklingen med en snabb urbanisering. Om politiken inte tar sin del av ansvaret för olika arbetsmarknader och för olika underlag för service, så brister vi. En fråga som man ställer sig är: Måste man bo i för att leda myndigheter i ?Detta är komplicerat, men politiken bör leda till minskade klyftor både socialt och regionalt. Sedan Alliansen tog över makten har klyftorna ökat mellan stad och landsbygd. 14 000 statliga jobb har försvunnit från det som ligger utanför storstäderna. Därtill har man skurit ned på högskolor. Politiken hänger ihop. Trots initiativ om landsbygdssäkringar och om många andra satsningar är lokaliseringspolitiken en fråga som antagligen inte är ensamt avgörande för hur ser ut nu eller men är en pusselbit i det hela. Jag vill börja med den siffra som återkommer till. Man säger att 14 000 jobb har försvunnit utanför . De flesta av dessa jobb har försvunnit genom bolagiseringar av statlig verksamhet. Därmed definieras de inte längre som statlig verksamhet, men de finns fortfarande kvar. Eller också kan det bero på andra naturliga verksamhetsförändringar. Att använda den siffran ger en skev bild. Det är bra att få säga detta i kammaren.Diskussionen om hur myndighetscheferna agerar i sina myndigheter och hur mycket tid de lägger ned på olika orter är viktig. Det gäller också ledningsgruppen. Den signalen hjälper jag gärna till med att skicka. Men man ska vara aktsam med att tro att det går att dra allting över en kam.Det finns många myndigheter som inte har särskilt stort behov av att ha verksamhet i . Andra myndigheter har oerhört mycket kontakter med , andra myndigheter och departement, så det blir mycket tid i . Det finns också vissa grenar i en verksamhet som gör att man måste ha ett lokalkontor i . Det kan finnas uppenbara rekryteringsproblem för vissa funktioner på den ort som den huvudsakliga verksamheten bedrivs på medan den övriga verksamheten fungerar bra. Så det finns fall som man måste ha lite ödmjukhet inför. Vi kan inte bortse från vissa fakta som påverkar detta. Återigen delar jag helt uppfattningen: En myndighetschef och ledningsgruppen i en myndighet som finns på en ort måste självklart leva med sin myndighet, leva på den plats där man har sin lokalisering och förlägga den huvudsakliga arbetstiden där. Får man ersättning för pendling måste man enligt inkomstskattelagen uppfylla kravet att huvudsakligen vara på den orten - annars gäller inte de reglerna. Det vill jag gärna understryka.Det är viktigt att komma ihåg några saker när vi talar om statliga myndigheter.Vi har alltså minskat antalet statliga myndigheter med 96, från 468 till 372. En stor del av minskningen beror på att vi har gjort nationella myndigheter av många regionala myndigheter. Länsarbetsnämnder har blivit Arbetsförmedlingen etcetera. senast håller polisen på att omorganiseras. Många myndigheter har slagits ihop, och vi har tagit bort en del småmyndigheter.Allt detta har vi gjort för att skapa en effektivare struktur med mindre administrativa kostnader och kanske också rakare styrning för att få bättre fungerande verksamhet. Men vi har också plockat bort ett antal myndigheter. Vi har också något minskat antalet statligt anställda under denna period.Vi finns på 37 orter, och då har jag inte räknat med tingsrätter och lokala servicekontor, som finns på 100 orter i . Staten finns alltså representerad runt om i Sverige.Vi kan titta på hur stor andel av de statsanställda som finns i olika län. Om vi ser till andelen statsanställda av befolkningen kommer först , sedan , och . Först på femte plats kommer . Vi är snarare underrepresenterade i och sydöstra . Men det finns en ganska god spridning av statliga myndigheter över landet. Jag medverkar gärna till att den blir större, men man måste utgå från den verksamhet som bedrivs.Riksrevisionen granskade ett antal utlokaliseringar i samband med försvarsbeslutet, och de konstaterade att när man flyttar befintlig verksamhet tappar man tempo och verksamhet. Kostnaderna blir högre än beräknat i kronor räknat. Dessutom tappar verksamheten de första, inledande åren ganska mycket kraft, kompetens och förmåga. Det tar innan man är på banan. var en sådan myndighet, som fungerar väl i , men det var en ganska dyr resa dit. Det måste vi också beakta när vi diskuterar dessa saker.Som sagt var ska vi i samband med att nya myndigheter bildas självklart aktivt pröva lokalisering utanför . Jag håller med om att det finns en kostnad när vi gör utlokaliseringar av statliga myndigheter. Men i det här fallet har vi tagit den kostnaden. Genom statliga beslut har vi bestämt att myndigheter ska flytta ut. De har flyttat ut, och kostnaderna har tagits. Och vi har i många fall bra fungerande verksamheter.Det jag reagerar mot i detta fall är risken för att utvecklingen stannar av. Om ledningen, generaldirektören och huvudkontoret, faller tillbaka till - som många andra människor, för att det är mer prestige och status att bo i - rekryterar människor och säger att det är okej att de bor kvar i , finns det naturligtvis ett intresse av att i större utsträckning kunna jobba här.Om man låter en sådan utveckling fortsätta har ju de investeringar och kostnader som staten har tagit misslyckats. Då har man omintetgjort det hela.Jag tycker att statsrådet har ett starkt skäl att göra någonting i detta fall, att reagera på ett sådant sätt att myndigheten förstår att det inte är acceptabelt.Jag tycker att vi närmar oss varandra under diskussionen . Det verkar inte vara så stora skillnader mellan oss i grunden, utan vi är överens om att de myndigheter som regeringen har beslutat ska ut i landet också ska vara kvar där. Då borde man försöka arbeta tydligt med att tala om det för myndigheterna. Det är min enda begäran. Självklart ska de myndigheter som finns på andra orter än ha sin huvudsakliga verksamhet där. Min bild är att det också är så. Sedan finns det kanske uppgifter och diskussioner om vissa enskilda myndigheter där man ser tendenser till någonting annat, och det måste tas från fall till fall.Jag kan konstatera att flera av de myndigheter som jag är direkt ansvarig för ligger utanför , till exempel i och . Det är också länsstyrelser och andra myndigheter. Det fungerar väl. Det handlar om pendling, ibland för människor som bor på andra orter än och ibland för människor som bor i . Man tillbringar huvuddelen av sin arbetstid på sin arbetsplats, men man reser också mycket runt om i landet av olika skäl, deltar i konferenser, studiebesök och olika möten. Ofta är de som ingår i en myndighetsledning på resande fot, men i huvudsak har de sitt säte och sitt arbete på orten.Jag delar helt uppfattningen att det finns ett stort värde i att bygga starka kluster av kompetens. Jag kan ta exempelvis , som har , , , länsstyrelse, universitet med flera myndigheter. De har tillsammans bildat ett ganska intressant och spännande kluster, som inspirerar andra myndigheter. Man hjälper varandra och jobbar tillsammans med rekrytering, och man utnyttjar varandras tjänster på olika sätt. Man skapar en kompetens, ett kluster, som är nyttig för den regionen men också berikar myndigheterna. Vi ser liknande saker på flera ställen i landet.Jag tror att man måste fortsätta på den vägen också, så att man förstärker sådana här kluster och inte bara allmänt sprider ut myndigheter.Vi får hålla i dessa frågor, men jag vill påstå att arbetet går i den riktningen. Det gäller att också titta på varje enskild verksamhet. Det finns inget värre än att försöka dra alla myndigheter över en kam, för det visar sig att verksamhetsinriktningarna är så olika. Det måste man också ha med i bilden.