ip · H210112 · 2014-11-07 00:00:00 — I utrikesministerns svar inledningsvis betonas det att Hamas måste erkänna rätt att existera och respektera ingångna avtal. Det är bra. Men hur kan det då komma sig att detta inte ens nämns i strategin för utvecklingssamarbetet med ? Där finns ju en konkret möjlighet att ställa krav. är en stor biståndsaktör. måste därmed kunna vara både kravställande och drivande. Om regeringen inte noga har tänkt igenom hur man ska kunna ställa krav och göra uppföljningar förstår jag inte att det var så bråttom med ett erkännande och så bråttom med en ny strategi, som måste vara tydlig. Jag tycker det är bra att utrikesministern frågar vad vi vill. Jag nämnde det mycket kort i slutet av mitt inlägg, och jag utvecklar det gärna. Jag tycker att vi ska sluta stödja så kallat moderata krafter och i stället stödja demokratiska krafter. Det är en avgörande skillnad. Vem som helst kan vara moderat om man jämför med den som är värst. Jämför man med de värsta Hamasföreträdarna är han naturligtvis moderat jämfört med dem. Men det betyder inte att han är en resonabel och bra ledare, vilket jag tycker att han har visat, bland annat genom att han är inne på tionde året av en fyraårig mandatperiod - det säger väl det mesta om hur icke-demokratisk han är. Det görs jämförelser i debatten. pratar om moderata krafter i , och i samma mening pratar hon om moderata krafter i . Men hon missar den avgörande punkten att de israeliska ledarna är demokratiskt tillsatta och kan avsättas av folket medan de palestinska ledarna inte kan det. Därför har jag kritik mot , och den kritiken riktar sig inte bara mot och den nuvarande utan mot det sätt som stora delar av världssamfundet jobbar på, när man gärna går hand i hand och går i armkrok med odemokratiska ledare. Varför är det så viktigt att stötta de demokratiska ledarna i den här processen? För det första är det naturligtvis därför att palestinierna, precis som alla andra folk på denna jord, förtjänar att leva i fred och demokrati och att fred lättast kommer till genom demokrati. För det andra är det därför att två demokratier aldrig någonsin i världshistorien har krigat med varandra. Skulle vara en fungerande demokrati skulle vi inte längre ha någon konflikt, i alla fall inte någon väpnad konflikt - det är jag helt övertygad om. Det finns mekanismer i demokratier som avsevärt skiljer sig från auktoritära länder och auktoritära ledare. Det säger sig självt, när man tänker på det. Egentligen håller alla i kammaren med om det men likställer ändå icke-demokratiska ledare med demokratiska. I demokratiskt styrda länder väljer man bort de ledare som inte håller sin befolkning trygg och som för väpnade konflikter utan att befolkningen tycker att det finns rimliga skäl för det. Ta som exempel! Det amerikanska folket - i alla fall en majoritet av det - stödde inledningsvis den insatsen, eftersom man såg att det fanns skäl. Man var rädd för sin egen trygghet, man var rädd för massförstörelsevapen och så vidare. När det senare kom fram att de skäl som hade angetts inte höll längre tappade man fullständigt legitimiteten för det kriget hos folket, ledarna byttes ut och fick lämna sina ämbeten med svansen mellan benen, och den presidentkandidat som från början hade varit mot kriget blev vald i stället. Den chansen får inte det palestinska folket . De får inte välja bort sina ledare. Om de tycker att är dålig, utlyser strejker och kritiserar, då förbjuds fackföreningen, och de stoppas. Det är viktigt att vi styr om vår politik från att gå i armkrok med och andra odemokratiska ledare till att verkligen anstränga oss för att hitta de demokratiska ledarna i och jobba med dem - de riktiga demokraterna. I detta anförande instämde (FP). Det finns något som är mycket talande i debatten. Vi har haft fyra borgerliga ledamöter som har fördömt och kritiserat att den palestinska myndigheten har förbjudit den största fackföreningen på , med 40 000 medlemmar. Vi har fördömt att man har gripit två av dess ledare. Vi har kritiserat att man har aviserat ytterligare gripanden och attacker mot fackföreningsrörelsen, med totalt 160 000 offentliganställda bland sina medlemmar. Sedan har vi haft fyra talare - utrikesministern, två socialdemokrater och en miljöpartist - som inte med ett ord har kunnat kritisera attackerna på fackföreningsrörelsen i . Utrikesministern säger: Även när palestinierna gör fel måste vi kritisera. Ja, men gör det då - det är fritt fram! Utrikesministern har ett inlägg till, och de andra talarna har ett inlägg till. Är det inte rimligt att fackliga rättigheter gäller även palestinier på , eller är det något som man ska hysch-hyscha lite med? Är det något som man egentligen inte ska tala så högt om, eftersom det kanske bara innebär att fokus förflyttas från den israeliska ockupationen till tillkortakommanden inom den palestinska myndigheten? Utrikesministern har här att besvara interpellationer som handlar om så kallade moderata krafter. Då är det så att de personer som skjuter raketer och predikar massmord på judar sitter i regeringen. Hamas är en del av regeringen. Det är då förvånande att utrikesministern i sitt svar på interpellationen säger att Hamas är en terroristorganisation och säger att regeringen är pragmatisk och moderat. Då är frågan: Kan man vara moderat terrorist? Finns det någon sorts pragmatisk terrorist? Är det någon sorts ny term? I så fall får utrikesministern gärna förklara den. I detta anförande instämde (M). Låt mig först deklarera att jag i alla fall tillhör de moderata krafterna här i riksdag. Det är tämligen officiellt också. Som utrikesministern påpekade: Detta är viktigt, det är centralt och det är sorgligt. Vi är bedrövade över vad vi ser. Där ska jag vara mycket tydlig: Jag är helt övertygad om att utrikesministern är lika bedrövad och bekymrad som vi andra ledamöter här i kammaren. Det råder ingen som helst tvekan om att vi har samma grund för det vi ser. Utrikesministern sade dock: Säg vilken tidpunkt som hade varit rätt! Det är en bra retorisk figur. Jag måste dock säga att det är regeringen som har makten. Det är regeringen som har erkänt staten . Därför måste regeringen berätta varför denna tidpunkt var rätt. Jag försökte säga att det hade varit viktigt om vi hade kunnat ha några kriterier för hur vi kan utvärdera detta längre fram. Jag har både och i tidigare interpellationsdebatter försökt peka på några av dem. Som utrikesministern själv har sagt: Det ska stärka de moderata krafterna, man ska få med sig andra, och man ska skänka hopp. Åtminstone jag kommer att försöka utvärdera beslutet utifrån den . Från min utgångspunkt menar jag att erkännandet borde ha gjorts tillsammans i en bredare EU-krets. Detta är ett verktyg, men det är ett verktyg som kan användas bara en gång. har ensidigt använt det. Hade vi varit fler hade det, tror jag, kunnat ha större betydelse och större inverkan. Det hade varit effektivare om vi hade gjort det tillsammans i stället för ensamma. Då kommer vi tillbaka till det som har sagts av andra talare, inte minst socialdemokratiska och miljöpartistiska, från den här talarstolen. Jag är helt övertygad om att de flesta av oss här i kammaren verkligen vill skänka hopp. Vi vill bidra till fredssamtalen. Vi vill göra något åt hopplösheten. Därom råder inget tvivel. Men den grundläggande frågan - och det är vad den politiska diskussionen och den politiska utvärderingen kommer att handla om - gäller tidpunkten. Var detta rätt tidpunkt? Regeringen har valt den och har därmed också ansvaret. Därför menar jag att det är regeringen som måste säga att det här var rätt tidpunkt. Då kommer jag att fortsätta utvärdera regeringens beslut utifrån om det har stärkt de moderata krafterna, om man har fått andra med sig och om det har skänkt hopp. Tyvärr tyder de senaste dagarnas händelser - det fruktansvärda som har skett - snarare på att hopplösheten och inte hoppet präglar regionen. Vi drivs naturligtvis av våra olika övertygelser. Men vi har fortfarande skyldighet att vara lite sakliga när vi står i kammaren och diskuterar politiska frågor. Jag tycker att det finns en brist på saklighet i den här diskussionen. Jag blir ganska förtvivlad. Jag känner naturligtvis stor sorg över hela situationen där nere. Men när det talas om palestinierna som massmördare och när den andra delen av konflikten inte tas med, vilket på något sätt rättfärdigar ockupation av palestinsk mark, känns det ganska förtvivlat och allvarligt. Jag lever i övertygelsen om att erkännandet kommer att innebära lättnader i samtal, inte bara med palestinierna utan också med israelerna. Jag har rest i området och har varit där . Varje gång har vi och jag varit angelägna om att träffa grupper. Det har varit israeliska grupper, fackföreningar, olika NGO:er, föreningar och nätverk av olika slag. Och jag är övertygad om att det i fortsättningen kommer att bli lättare att prata också med och att vi kan starta nya fredssamtal. Ingen tjänar nämligen på att det är som det är . Men vi måste kunna kalla saker för deras rätta namn. Och enligt folkrätten är det som ockuperar och palestinska områden. Om hade varit kvar skulle jag säga till honom att vi naturligtvis kommer att ta upp frågan om fackföreningsledare och fackföreningsrörelsens ställning även med palestinierna. Det är självklart att vi framför vår kritik. Att vi just har erkänt innebär att vi kan kritisera på ett organiserat sätt, på det sätt som vi kan kritisera även andra stater. Till vill jag säga att det inte finns någon motsättning. Det är självklart att vi ska stödja de demokratiska krafterna. Vi kan förmodligen göra väldigt mycket mer också från EU:s sida för att ge stöd åt de som samarbetar. Det finns organisationer som organiserar samarbete mellan israeler och palestinier och som arbetar för demokratin och för att stärka ett demokratiskt arbetssätt. Det är viktigt att vi gör det jämsides. Men resten blir lite naivt. Vi måste nämligen titta på vilken situation vi har. Vilka vägar har vi för att hantera den politiska situationen och utmaningarna som de ser ut ? Då kan man inte säga att vi ska hitta på något helt annat, ett helt annat spår. Det blir dessvärre naivt och inte alls realistiskt när det gäller att hantera den mycket allvarliga situation som vi har. Jag är glad för och välkomnar de moderata krafterna också i riksdag, . Jag kommer att fortsätta hävda att det var rätt. Det var rätt, eftersom det bidrar till att göra situationen mindre ojämlik. Det var rätt eftersom vi redan nu ser hur det har stimulerat debatt; i går tog beslut om att uttala sitt stöd för ett erkännande. Och vi ser det på andra håll i . Den här debatten kokar därför att alla kan se att det är ett desperat och svårt läge. Det har gett hopp. Arabiska ledare säger i möten, inte minst i de möten som jag hade nu när jag var i , hur viktigt det här är eftersom det just öppnar upp för ett politiskt utrymme. Det handlar inte bara om att ta till våld utan om att öppna en politisk väg. Det är inte på något sätt den perfekta lösningen. Alla är inte perfekta och agerar inte alla gånger på det sätt som vi skulle vilja, men det är det bästa vi har i det här läget. Och måste vi försöka backa upp de krafter som tar avstånd från våldet och som erbjuder en politisk väg framåt. Det här är det pumpande hjärtat för många olika religiösa rörelser i världen. Därför betyder det mycket när vi tar ett sådant här beslut. Det ger unga människor hopp, och det sprider sig i den delen av världen och runt omkring. De reaktionerna har vi redan fått. Därför fortsätter jag att hävda att det var rätt. Men det kommer aldrig att komma till en punkt där vi kan mäta något exakt. Vi måste i stället fortsätta arbeta med våra politiska och diplomatiska kontakter. Vi måste fortsätta vädja till de moderata och sansade krafterna, på båda sidor, om att återvända till förhandlingsbordet. Det är nämligen deras resultat. Det är de som måste vilja det här, och det är de som måste investera i att försöka få en lösning. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Jag hörde alldeles att detta skulle vara en enkelspårig debatt. Jag är den enda som har talat om demokrati i i mina båda inlägg. Är inte palestinska rättigheter demokrati för palestinierna? Varför ska det bortses från det? Varför ska vi stödja icke-demokratiska krafter? Utrikesministern tror inte att det finns någon motsättning mellan att stödja moderata krafter och att stödja demokratiska krafter. Det är en självklarhet att det finns en motsättning i det. Det är naturligtvis en motsättning mot de demokratiska krafter som försöker komma fram i om man stöder en ledare som blivit vald en gång men som sedan aldrig går med på att väljas igen. Han går inte med på att prövas av folket och - vilket vi har varit inne på - förbjuder fackföreningar och uppmuntrar på olika sätt våldshandlingar med den ena tungan och fördömer dem med den andra. Det sägs vara naivt att stödja demokratiska krafter eller att tro att man ska byta spår till att fullt ut stödja demokratiska krafter. Det som är naivt i debatten är att tro att ett spår som vi har kört på nu och som går allt sämre plötsligt skulle gå bättre. Om vi upprepar samma sak gång på gång och förväntar oss ett nytt resultat, vad är det om inte naivt? använde att annat ord än naivt, men jag vill inte upprepa det här. Demokrati är den starkaste kraft vi har i världen. Jag vet att ni delar den synen. Men det försvinner i utrikespolitiken. Det handlar inte om utrikespolitik utan om den som många västländer för. Man krokar gärna arm med diktaturer när det passar och när man försöker uppnå något syfte - gott eller inte. Vi måste bort från den vägen. Jag förstår att det inte går att vända till . Men vi måste röra oss i den riktningen. Det är ett viktigt inlägg. Jag kanske använde fel ord om jag sade att det var en motsättning. Jag tror att vi måste göra båda. När det gäller att hantera hoppet om att åstadkomma en tvåstatslösning som vi klamrar oss fast vid har vi nämligen den palestinska myndigheten, president och det som ändå räknas som statsdugligt. Det är den struktur och den form som vi har. Det är det som kan organisera en motpart i en förhandling. Men vi måste - är kanske snarare rätt ord - engagera oss parallellt för att stärka demokratin och demokratiska krafter. Det blir därför naivt att säga att vi ska starta ett helt annat spår, helt bortse från de strukturer och den maktbalans som finns och starta något helt nytt. Det blir trots allt naivt. Det kan vi inte förhålla oss till . Vi måste försöka vända utvecklingen till rätt riktning. Men jag håller helt med om att det är otroligt viktigt att fortsätta kämpa för demokratiska principer och att stödja demokratiska krafter. kan och ska vi kritisera och ställa krav. Det är alldeles självklart att vi ska göra det, men när det gäller vår nya strategi handlar det om väldigt konkreta saker, till exempel insatser på miljöområdet och insatser på hälsoområdet. Det handlar också om större utrymme för att stimulera ekonomin, skapa nya arbetsplatser och sådant. Det är inte den väg som relaterar till Hamas. Det vore ju helt märkligt. Vi har ingen dialog med Hamas eftersom det är en terroristorganisation. Däremot kan vi vid alla våra kontakter ställa krav på , därför att vi betraktar som en stat, och ska man leva upp till de krav som vi ställer. Det är ju det som möjliggörs genom detta beslut. Vi är i gott sällskap med 134 andra länder. Vi är inte ensamma när vi fattar det här beslutet. Och jag tror att det blir rätt, rätt, rätt. Överläggningen var härmed avslutad.