· H21021 · 2014-11-04 14:10:25 — Att inte erkänna med hänvisning till ockupationen anses stå i strid med principen om no fruits of aggression, alltså ingen rätt ur en orätt, eftersom hindrar att utöva inre kontroll på både och i . har ingått internationella förpliktelser och kan påvisa sin självständighet utåt. De finns med i , de har observatörsstatus i FN och de har erkänts som statsdugliga. har tidigare erkänts av 134 länder - vi är det 135:e landet - där det tillsammans bor 5,5 miljarder människor, av jordens befolkning. Dit räknas också , och . Det är alltså inte, som somliga försöker göra gällande, bara några före detta kommunistdiktaturer, som vi har hört, utan det är 135 länder. , det är en bra fråga vad det är vi kan hoppas på med ett erkännande. Vad innebär det? Ska vi tro att vi ska kunna bocka av ett antal effekter eller ? Oppositionen skulle säkert vilja ha en sådan checklista, men det finns ingen sådan. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Efter vad som har hänt finns det strån att hålla oss fast vid när det gäller hela tanken på en tvåstatslösning, för snart orkar man inte ens höra ordet tvåstatslösning. Hur ska vi förflytta oss i den riktningen? Då har vi att hålla oss till de tecken som vi faktiskt kan se på en organiserad demokratisk utveckling. Det är utifrån det som vi får göra en bedömning. De upprörda borgerliga företrädarna här får ursäkta lite. har ju erkänt , och som sade tidigare avser tydligen inte att riva upp beslutet. Då är den intressanta frågan nu: Hur går vi vidare? Vad är nästa steg i engagemang? Vad kommer man nu att göra från den nya regeringens sida för att vara en kraft för fred och för ett fritt ? Beslutet från den sida föder hopp, men det föder också förväntningar, förväntningar på en regering i som på ett tydligare sätt än tidigare regering ska engagera sig i fredsprocessen. Men jag tror också att det föder en förväntan om att ska vara mycket tydligare med att folkrättsbrott alltid måste få konsekvenser, att folkrättsbrott aldrig kan passera obestraffat. Jag har lyft fram några förslag i min interpellation. Det är inte en slump att jag lyfter fram just dessa förslag, för det är förslag som vi har drivit gemensamt i , , och . Det handlar om märkning av bosättarprodukter. Anledningen till att till exempel Socialdemokraterna har haft en egen kampanj med krav på märkning av bosättarprodukter var att man såg att det inte var möjligt att komma fram inom EU på denna punkt, att behövde gå före, precis som man har gjort i . Samma sak är det när det gäller vapenhandeln. säger utrikesministern att det inte finns något försvarspolitiskt samarbete med . Det är ett besked som jag välkomnar. Det är i så fall ett tydligt skifte i relationer till , för vi vet att den svenska försvarsmakten tidigare haft ett intensivt besöksutbyte med den israeliska försvarsmakten. Vi vet att haft möjlighet att testa vapensystem på svenskt territorium. Det är därför som försvarsattachén i varit så omdiskuterad. Hen har ju inte bara ägnat sig åt säkerhetspolitiska analyser. Jag uppfattar det ändå som att man ska tolka utrikesministerns ord som att inga besöksutbyten pågår mellan armé och den svenska försvarsmakten och att det inte är aktuellt att igen ska få testa några vapensystem på svenskt territorium. Utrikesministern får ursäkta att jag måste kommentera lite av det som sagts från den borgerliga sidan här. När jag lyssnar på flera av de borgerliga representanterna är det inte utan att jag tänker lite på Groucho när han sade: Gillar ni inte mina principer har jag andra. Så är det: Alla principer man hänvisar till i sina argumentationer och inlägg är ju principer som borgerliga regeringar tidigare själva har brutit mot. Man hävdar att för ett erkännande krävs full kontroll av ett territorium. Men vi kan påminna om att den borgerliga regeringen kunde erkänna Kosovo utan att den kosovanska regeringen hade full kontroll över sitt territorium. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer När vi tittar ut över världen kan vi konstatera att en lång rad regeringar saknar kontroll av sina territorier. Det gäller , , . Är det någonting som och vill dra tillbaka erkännandena av? hävdar att EU borde agera enat. Här kan vi igen påminna om när den borgerliga regeringen erkände Kosovo. Då var EU i högsta grad splittrat. En lång rad EU-länder har tyvärr fortfarande inte erkänt Kosovo. Vi kan också påminna de borgerliga företrädarna om att den borgerliga regeringen röstade nej till palestinskt medlemskap i . Då röstade den stora majoriteten av EU-länderna ja eller avstod. Men det var 14 länder i världen som röstade nej. Det var bland annat , och atollöar i , och så var det . Enighet var uppenbarligen inte så viktigt när utrikesministern hette . och hänvisar till Hamas kränkningar av folkrätten. Men låt mig vara glasklar: Hamas kränkningar förtjänar fördömanden, men ett erkännande av en stat är ett erkännande av en stat, inte en recension av en viss rörelses politik. Annars skulle ju inte ha kunnat erkänna , , eller . Eller är det regimer som vi också ska dra tillbaka våra erkännanden av? Uppenbarligen finns en helt ny syn på erkännandepolitik från sida. Först vill jag vända mig till och gratulera henne till hennes första inlägg från talarstol. Det är bra med duktiga politiska företrädare för vårt gemensamma , och det tror jag att kommer att visa härifrån talarstol. Sedan vill jag vända mig till . När jag lyssnar på brukar jag inte så ofta tänka på Groucho . Jag tänker på en helt annan . Han försökte göra distinktionen mellan ett erkännande och en stat som redan är erkänd. , och andra är ju stater som redan är erkända. Det vi nu har sett och bevittnat är att regeringen själv gör detta erkännande. Då är det intressant att reflektera över detta om man har kontroll över sitt territorium. Det vi har talat om är inte att man har trupp från annat land - ockupation som utrikesministern är inne på - utan det är huruvida regeringen själv har kontroll över sitt lands territorium. Det är den stora frågan. Då är min fråga: Anser utrikesministern att regeringen i har full kontroll över sitt territorium i ? För mig är det viktigt att vi använder oss av EU-familjen. Därför tycker jag att det är sorgligt att man nu har valt att använda det verktyg som vi hade kunnat använda för att påverka och föra resonemang inom EU-familjen. Sedan vill jag upplysa om att jag tycker att både och är bra länder, men de är inte delar av EU-familjen. Det som är problemet med ett erkännande är bara att det går att göra en gång. har regeringen gjort det, och därmed kan vi inte använda det som ett verktyg i koordineringen och frammejslandet av en gemensam position inom EU-familjen. Det är det jag vill beklaga. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Från socialdemokratiskt och även från vänsterpartistiskt håll säger man att frågan inte är huruvida det är för tidigt, utan frågan är huruvida det är . Utrikesministern nämner själv att det är drygt 130 länder som har erkänt som stat. Därför är den grundläggande frågeställningen, som utrikesministern själv lyfter fram i sitt svar, "när så är lämpligt". Med all respekt vill jag komma tillbaka till hur vi ska kunna utvärdera regeringen så att vi vet att detta var när det var lämpligt. Jag är därför intresserad av de kriterier som utrikesministern själv kan tänka sig. Jag har föreslagit några: Vi kan se att det var lämpligt för att det har blivit hopp, lugn och stabilitet så att antalet terrorattacker från mot har minskat, att antalet döda har minskat eller att antalet övergrepp mot de mänskliga fri- och rättigheterna av palestinier mot palestinier har minskat. Det är några förslag på kriterier som vi kan använda för att kunna utvärdera att regeringen gjorde detta . Regeringen säger sig vara en samförståndsregering. Det är bra, och vi ska på många sätt visa att vi också tar den utsträckta handen. Men åtta anmälda debattörer utöver utrikesministern i denna interpellationsdebatt tyder på att frågan har en laddning och en komplexitet. Min avslutande fråga blir därför: Har regeringen verkligen visat prov på den samförståndsanda som man säger sig vilja ha då regeringen ser att detta föder så många frågor och invändningar som vi har fått prov på här i kammaren? I min interpellation ställer jag frågan om den doktrin som finns i för att erkänna stater. Det är riktigt som utrikesministern säger att det självklart alltid är en del politik i erkännandet av en stat. Det är dock viktigt att säga att det inte är fråga om vad man råkar tycka om en statsbildning eller att det vore allmänt lämpligt, utan vi har de tre viktiga kriterierna. Om vi går tillbaka i historien till de två senaste erkännanden, och Kosovo, hävdar jag att den brist på kontroll av territorier som fanns då inte alls var lika stor som den är i . Det är ett faktum. Även om inte alla EU-länder tyckte exakt samma sak var båda dessa erkännanden en del i ett samordnat EU-agerande. Det var lite olika länder i de två fallen med och Kosovo som valde att gå en annan väg, men det var en del i en process. En av de poänger jag försökt göra är att det är viktigt att vi så långt det är möjligt agerar tillsammans i en gemensam utrikespolitik inom EU. Det hoppas jag att även denna regering tycker är en viktig fråga. I de principer vi har talat om finns ett tungt argument om att det gärna ska finnas en nationell samsyn för ett erkännande. Regeringen äger frågan, men i frågor av större vikt är det bra att eftersträva en nationell samsyn. I detta har regeringen brustit, och det har jag också varit kritisk till tidigare, herr talman. Man samrådde inte med eller informerade oppositionen innan man gick ut med sin avsikt. Man kallade inte heller skyndsamt till sammanträde i utrikesnämnden, som är det formella forumet för att informera om ärenden av större betydelse i utrikespolitiken. Det handlade om att informera om avsikt och skäl, det vill säga hur regeringen kom fram till detta beslut. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Jag har som sagt varit kritisk och är fortfarande kritisk till det sätt som beslutet fattats. Jag är också kritisk till de delar som handlar om kriterierna. Det går inte att dra exakta paralleller vare sig till erkännandet av 1992 eller erkännandet av Kosovo. Utrikesministern gav till svar att regeringens bedömning är att kontrollen är fullt tillräcklig. Här gör vi uppenbart helt olika bedömningar. Jag kan dessutom garantera utrikesministern att om man börjar nagga erkännandedoktrinen i kanten kommer det att komma ett pärlband av erkännandefrågor. Det gäller och flera andra områden där det finns krav på att erkänna dem som stater. Det vore intressant att höra hur regeringen avser att agera då. Är det den dagen den sorgen? Eller är det svårare när man har börjat nagga i kanten att hålla emot om man inte har den uppfattningen? Utrikesminister anser att varit för sent ute med att erkänna som stat. Men låt oss slå fast: Att utropa en stat är ingen genväg förbi komplexa och tuffa förhandlingar. vill att vi ska blicka framåt. Det är klart att vi ska blicka framåt. Just därför ställde jag frågan om hur kommer att förhålla sig till Hamas framöver. En fredsprocess kräver förtroende. måste också känna förtroende för det som ska bli en palestinsk stat. har kallat hem sin ambassadör. För handlar det om den egna nationens existens, och det är en viktigare fråga än symbolutspel. När känner att omvärlden inte ställer krav på till exempel Hamas är det enda man har att förlita sig på den egna förmågan att försvara sig. Vad har utrikesministern att säga om den fortsatta relationen till ? Erkännandet av stater är verkligen ingen lösning på komplexa problem. Där har alldeles rätt. Erkännandet av stater ska följa vissa former. har helt rätt i sitt uttalande. Vikten av att hålla sig till dessa former är entydig. Ett erkännande är unikt och ska prövas noga. Jag har hittat och vill dela med mig av ett svar i från där konstaterar: "Kravet på territorium innebär inte att territoriet måste vara i detalj fixerat genom en gränsdragning - invaldes i FN 1949 trots att gränserna var omstridda. Kravet på kontroll skall sammanvägas med andra folkrättsliga hänsyn - en rätt till självbestämmande kan sålunda kompensera viss brist på kontroll som är en följd av yttre påverkan." Jag tycker att det var ett intressant svar att ta fasta på även i detta fall. Det finns ett folk, och det finns ett territorium. Det är tveklöst när det gäller . När det gäller kontroll över territoriet är det en ockupation. Inom det utpekade palestinska området, den palestinska staten, är det givetvis också ett kontrollproblem. Den enhetsregering som finns måste klara det uppdraget. erkänner stater, inte regeringar och organisationer. Det är viktigt att vi är tydliga med det. Regeringar kan skifta, men vi brukar inte skifta vårt erkännande med detta. Det är viktigt att ställa krav på regeringar oavsett färg. Den palestinska och israeliska sidan måste få tydliga krav på sig vad gäller demokrati och den fortsatta utvecklingen. Här hoppas jag att regeringens röst är tydlig. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Det finns kritik även på den israeliska sidan. Det finns en fredsrörelse i som är mycket kritisk till ockupationen och de övergrepp som pågår mot palestinierna. , tidigare talman i det israeliska parlamentet , redogjorde för varför han tycker att det var rätt beslut att erkänna . Det finns alltså tunga aktörer även på den israeliska sidan som tycker att det är ett positivt beslut. Det är inte i första hand ett krig, vilket man ofta talar om, utan det är en ockupation. Vi har en ockupationsmakt som förtrycker det palestinska folket, tar mer och mer av deras land och fördriver människor. Det förtrycket kan också liknas vid ett apartheidsystem där man har en uppdelning av människor och där den israeliska befolkningen behandlas på ett sätt och den palestinska befolkningen på ett helt annat sätt. Tyvärr finns det också en diskriminering även bland dem som bor i och inte bara dem som bor i , men värst är det naturligtvis för palestinierna. Med tanke på detta är det uppenbart var huvudansvaret ligger i den så kallade konflikten. Det handlar om en ockupation i strid med FN:s resolutioner. Det handlar inte bara om fördrivning av människor från deras hem. Man hindrar också människor från att ta sig till arbetet, skola och till och med ta sig till sjukhus. De brutala bombningarna är det som väcker mest medial uppmärksamhet. Men det är ett förtryck som pågår . Dessa människor behöver hopp. Det har de nu fått. Arbetet går vidare för ett fritt och en tvåstatslösning. Tack, utrikesministern! Hur kan ministern vara säker på att de moderata krafterna, som ministern uttrycker sig, ska vara de som kommer att regera i en palestinsk stat ? Min fråga är: Skulle inte ha väntat med att erkänna staten så att innan hade fått garantier för att inte förhandlar med ett land som vill utplåna staten ? Hur kan då freden byggas? stöder en tvåstatslösning. Vi var för länge sedan första parti i att stödja det. Palestinierna har rätt att leva i en egen stat och i en demokratisk stat precis som alla andra människor på denna jord. Detta har varit en ganska formell diskussion. Var det formellt rätt? Har vi uppfyllt kriterierna och så vidare? Den diskussionen är intressant och relevant. Jag är dock mer intresserad av annat än: Var det för tidigt? Var det sent? Var det formellt rätt, och så vidare? Frågan är: Var det rätt eller fel av ? Gynnar det fredsprocessen eller inte? Jag tycker att det är fel. Det är det inte på formella grunder, men det kan det också vara. Det är fel för fredsprocessen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Precis som utrikesministern säger är det ett politiskt beslut. Det är också en signal. Ni tror att det ger positiva effekter. Jag tror att det också ger en hel del negativa effekter och signaler, bland annat att Hamas är någon form av legitim partner i detta. Man brukar ofta benämna Hamas som bara en terroristorganisation. Det är den naturligtvis. Men det kan vara värt att tänka på: Vad står den för? Är det en terroristorganisation som bara är emot staten ? Nej, den är mot staten , men inte bara. Den har i sina stadgar att staten ska utplånas. Men det räcker inte. Dess vision är densamma som vision. De ska i första steget ha ett stort , en islamistisk stat, men sedan en stat som är större än som sträcker sig utanför detta med samma typ av islamistisk politik som . I dess grundande stadgar står bland annat att läsa: kommer inte förrän muslimerna bekämpar judarna, när juden kommer att gömma sig bakom stenar och träd. Stenarna och träden kommer att säga: O, muslimer, det finns en jude bakom mig. Kom och döda honom. Detta är ur artikel 7 i de stadgar som de skrev när de grundade organisationen. Detta är inte på något sätt representativt för alla muslimer eller islam. Det är representativt för vad Hamas står för. Att då skicka en signal att de på något sätt är en legitim partner i detta är fullständigt fel. Jag tror att en tvåstatslösning måste förhandlas fram. Det är också vad vill. har tidigare visat att de är beredda att byta fred mot land i till exempel avtalet med där de lämnade tillbaka mot ett avtal om fred med en partner de kunde lita på så att våldet inte skulle fortsätta. Man ska i detta också komma ihåg vad det skickar för signal. Man vill på något sätt belöna en positiv utveckling i . Jag har svårt att se den positiva utvecklingen. under historien har palestinierna tackat nej till en egen stat i en förhandlingslösning där de hade fått väldigt mycket. Senast har de två gånger tackat nej till en palestinsk stat. De går samman med Hamas. Våldet från fortsätter. Det sköts en raket så sent som in mot från detta av palestinierna starkt kontrollerade territorium. Det är helt fel signal mot vad lösningen i denna konflikt är. Jag tycker att man ska stödja de demokratiska krafterna hos palestinierna. Det gäller inte bara de moderata krafterna som är lite mindre auktoritära utan de demokratiska krafterna. Palestinierna förtjänar att leva i demokrati. Om vi får ett demokratiskt fungerande kan vi också få en varaktig fred. Här gäller det att tala snabbt, har jag förstått, om jag ska hinna svara på alla kommentarer. Jag talade alldeles för långsamt förra gången. Som vi redan har konstaterat är beslutet att erkänna en stat ett regeringsbeslut, och sker överläggningar med . Det har också skett. Allting har gått helt i enlighet med regeringsformens bestämmelser. Det är väldigt viktigt att tala om. Vi har överlagt med . STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Det verkar ibland som att oppositionen försöker att sitta på två stolar . Man säger: Regeringen borde konsultera EU eller förankra det i EU. ville lägga munkavle på mig. Jag skulle inte ens när jag åkte till mina kolleger få upplysa sakligt om vad som fanns i regeringsförklaringen. Regeringsförklaringen ger inriktningen för svensk politik. Att konsultera med oppositionen före regeringsförklaringen var inte möjligt, för då hade vi inte ens tillträtt som regering. Det är en något underlig poäng här. Däremot var det välkänt att vi hade för avsikt att göra detta. Det har återfunnits både i kongressbeslut och i valmanifest. Avsikten var alldeles tydlig. Det senaste inlägget är ett exempel på vad som är problemet i frågan. Om vi ska använda den här typen av citat eller titta tillbaka i historien kan man fråga sig: Vad är det vi ska vänta på? Vad har vi väntat på där man kom överens om att tvåstatslösningen var det som vi skulle ha som mål? Jag har redan förklarat vår syn på Hamas. Vi har ingen annan syn på Hamas, och den delar vi förstås med EU. Det finns en gemensam plan som heter Middle East Peace Plan. Den ställer vi upp på, och den jobbar vi tillsammans med övriga EU-länder på. Men ett erkännande av en stat är upp till varje regering att göra. Vi tycker att tiden är . Situationen är så allvarlig på marken som den är med nya bosättningsbeslut, en mur som har byggts, införande av id-kort för palestinier där man nekar besök i och så vidare. Med denna situation och en ämbetsmannaregering på plats med den palestinska myndigheten som har visat sig statsduglig är det rätt tid att säga att de krafterna ger vi stöd. I själva verket ser vi en radikalisering av inte minst unga människor som börjar ge upp hoppet. Vi vill visa att här finns ett alternativ till våldsanvändningen och hopplösheten. Här finns faktiskt en procedur för detta. Vi kan inte annat än säga att vi erkänner som stat. I övrigt fortsätter vi med våra diplomatiska förbindelser, med våra fredsplaner genom EU och våra kontakter med båda länderna. Vi fortsätter att ställa krav på dem. kan vi ställa exakt samma krav på som vi ställer på staten . Det är vad det går ut på. Ingen kan garantera någonting. Vi kan bara fortsätta våra ansträngningar att leta efter fred. Tids nog blir det dags att ta itu med alla de övriga frågorna som har att göra med till exempel märkning och annat. har vi fattat det här beslutet och tagit det här paketet. Det är viktigt som en signal från sida. Vi tror fortfarande att det är möjligt. Vi ger på det sättet vårt lilla bidrag och hoppas att inspirera andra. Jag tackar utrikesministern för debatten. Detta är egentligen inte första gången som går före när det gäller att erkänna stater. Vi gick före när det gällde att erkänna , , och en lång rad andra stater. Det har aldrig utvärderats, men om vi blickar tillbaka tror jag att de allra flesta känner stolthet över att gick före och vågade vara kontroversiellt. Vi kanske till och med ibland skaffade oss en och annan fiende för att vi stod upp för människors längtan efter frihet medan andra länder valde att stå på krigets, kolonialismens och ockupationens sida. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Det är alldeles tydligt när man lyssnar på diskussionen att de borgerliga företrädarna, möjligtvis med undantag för , har en uppsättning principer för jordens stater och en helt annan uppsättning principer för . Det blir tydligt i inlägg; när det gäller alla andra stater erkänner man stater, men när det gäller ska man plötsligt erkänna Hamas partiprogram. Det är en i grunden helt annan inställning till erkännandefrågor. Detta får mig att dra konsekvensen att motståndet här inte handlar om principer. Det handlar om politik. Därför blir det helt logiskt att ställa frågan: Är ni verkligen för en tvåstatslösning? Den frågan blir relevant att ställa i detta rum. Jag tror att vi är många i som välkomnar regeringens beslut på detta område. Det finns ett oerhört starkt folkligt engagemang för fred i , men också en stark solidaritet för . Det visar sig inte minst gång på gång ute på svenska gator och torg. Jag tror att beslutet föder en förväntan i . Men det föder också en förväntan i , bland människor i vårt land, om att detta blir en nystart för Mellanösternengagemang. Därför vill jag avsluta med att ge ett löfte till åhörarna och till utrikesministern. Om regeringen fortsätter att driva på för fred och för ett fritt kommer den att ha stöd. Men om man bara gör detta till en parentes kommer att möta mig snart igen i denna talarstol, och då kommer mitt beröm kanske inte att vara lika översvallande som . Utmaningen ligger i om man vill vara en samförståndsregering eller om man vill luta sig mot . Det israeliska parlamentet togs upp här som ett exempel där det fanns röster som talade emot den israeliska regeringens politik och välkomnade detta beslut och besked. Det är det som är det fina med ; det är ett av de få demokratiska parlament som finns i området. Det är därför detta är centralt för att förstå konfliktens komplexitet. nämnde tidigare i debatten. Jag råkade också tänka på efter inlägg. Han var stolt över att går före. har utrikesministern sagt att var det 135:e landet. får man bestämma sig om man ska vara det 135:e landet eller gå före. Det är inte riktigt kongruent.