· H110322 · 2014-03-11 14:57:50 — har frågat mig om jag avser att ta några initiativ för att förhindra ytterligare utförsäkringar.En av de viktigaste frågorna för regeringen när den tillträdde var att minska det omfattande utanförskapet från arbetsmarknaden, som till stor del bestod av sjukfrånvaro.Regeringen genomförde under föregående mandatperiod en rad åtgärder som syftar till återgång i arbete. Åtgärderna har stor bredd och omfattar såväl ändringar som rör regelverket för sjukskrivningsprocessen, exempelvis tidsgränser för bedömning av arbetsförmåga, som nya samverkans- och stödåtgärder för att underlätta för sjukskrivna att komma tillbaka i arbete. Sjukförsäkringsreformen har givit resultat. uppbar 220 000 färre personer sjukpenning eller sjuk- och aktivitetsersättning - det vi normalt kallar förtidspension - jämfört med . Sjukfrånvaron har gått ned till en genomsnittlig europeisk nivå från att varit bland de allra högsta i hela Europa.Regeringen anser att begränsningen av hur länge en sjukskrivning ska kunna pågå är en central del av reformen. Tidsgränserna har effekt och har kortat sjukskrivningarna. I där sjukfrånvaron ökar på nytt - från rekordlåga nivåer, visserligen - är tidsgränser med regelbunden avstämning av arbetsförmåga en förutsättning för att inte återkomma till det tidiga 2000-talets nivåer där alldeles för många fanns i passiva, långvariga sjukskrivningar.Samtidigt som sjukförsäkringen ska ge drivkrafter och stöd för återgång i arbete behöver reglerna vara utformade så att de personer som är svårt sjuka kan känna sig trygga i försäkringen. Vi har genomfört ett antal justeringar för att förbättra skyddet för dem som är svårt sjuka. Jag ska börja med att tacka statsrådet för svaret. Jag kan konstatera att svaret på frågan om statsrådet avser att ta några initiativ för att förhindra ytterligare utförsäkringar, om jag ska sammanfatta det, blir nej. Det är uppenbart att regeringen är ganska nöjd trots att 75 000 har utförsäkrats.Det är sant att ohälsan och sjukpenningtalen har minskat. Det minskade väldigt mycket , då vi hade en socialdemokratisk regering som gjorde stora insatser men utan att utförsäkra och utan att sänka ersättningar. Man satsade på aktiva rehabiliteringsinsatser och på att erbjuda människor stöd och hjälp för att komma tillbaka i jobb. Det som har hänt är att vi i stället har fått en kraftig utsortering från svensk arbetsmarknad. Vi har sett hur personer som drabbas av svåra sjukdomar inte erbjuds möjlighet att komma tillbaka i jobb och inte erbjuds aktiv rehabilitering, trots att man har avsatt åtskilliga resurser för det. I stället har det varit en lång väntan på administrativa tidsgränser då man har prövats på arbetsmarknaden och sedan fått lämna den. Vi är nu inne i en runda där många utförsäkrats för . Jag noterade att statsrådet i sitt anförande talade om att det förr fanns sjuktal , och det är sant. Det fanns det. Det var ett misslyckande både för sjukförsäkringen och för en dåligt fungerande arbetsmarknad som inte hade förmåga att ta människors kapacitet till vara. Men faktum är att det när många personer nu är inne på sin andra omgång av utförsäkring också är ett exempel på långa tidsperioder då de inte kommer tillbaka i jobb.Det är också sant att regeringen har tvingats korrigera i sin reform. Den var inte perfekt i början, brukar det påstås. Nej, det var den verkligen inte; kritiken har varit massiv mot hur personer med svåra sjukdomar har tvingats gå till Arbetsförmedlingen, en arbetsförmedling som har varit frustrerad och inte har kunnat emot och erbjuda stöd och hjälp. Här införs oskälighetsprövning som en möjlighet att se till att några kan komma undan den hårda prövningen, men vi vet av flera aktuella fall att det är så att människor med svåra sjukdomar blir av med sin sjukpenning och hänvisas till Arbetsförmedlingen. Där står Arbetsförmedlingen och ska försöka ta emot personer som är svårt sjuka och väldigt långt från arbetsmarknaden. Dessa personer oroas därmed kraftigt av att det inte bara är en kamp för att komma tillbaka till hälsa utan nu också en kamp för att ha råd att bo kvar där man bor. Faktum är nämligen att de som utförsäkras gör extrema ekonomiska förluster. visade i sin utvärdering att det av deras utförsäkrade medlemmar är över en tredjedel som blir av med . Man blir alltså inte bara sjuk utan numera också fattig.I det läget, när man är som mest utsatt, är kraven på att ska agera, att arbetsgivaren ska agera eller att sjukvården ska agera minimala. Tvärtom har regeringen tagit bort flera av de skyldigheter som tidigare fanns hos arbetsgivare att göra aktiva insatser. Kvar står den enskilde, utlämnad, och får kämpa med näbbar och klor för att försöka få stöd och hjälp för att kunna komma tillbaka. Inspektionen för socialförsäkringen konstaterar att det av dem som har genomgått Arbetsförmedlingens arbetslivsintroduktion är mellan som kommer tillbaka till arbetsmarknaden i osubventionerade jobb. Regeringens egen utvärdering av rehabiliteringsgarantin visar att den har kostat mycket pengar - det är alldeles rätt - men gett väldigt lite resultat. Vare sig det har varit multimodala insatser eller kognitiv beteendeterapi har insatserna och effekten huvudsakligen varit för personer innan de blev sjukskrivna.Jag är bekymrad över att regeringen ser så passivt på de utförsäkringar som fortgår - 75 000 är utförsäkrade. Frågorna kvarstår: Kommer regeringen verkligen inte att göra någonting för att pressa tillbaka utförsäkringarna? Vad är ditt svar till de 75 000 som har fått lämna utan att få erbjudande om rehabilitering? Inte ens det kan regeringen säkerställa. Jag vill börja med att tacka för en viktig interpellation. Den tar upp frågan om hur många personer som har utförsäkrats med det nuvarande regelverket i sjukförsäkringen. Eftersom statsrådet i sitt svar nämner 2006, utifrån att man då genomförde det man kallar en sjukförsäkringsreform, ska man väl också påtala vad syftet med reformen var. Jag vet i och för sig inte ens om vi ska kalla det en reform, för en reform är för mig någonting positivt - inte någonting negativt. På en direkt fråga svarade dock tidigare socialförsäkringsministern att syftet med reformen var att finansiera sänkta skatter, och vi vet att den nuvarande regeringen har gjort det till sitt paradnummer att sänka skatter. Därför är det inte så konstigt att regeringen inte tänker göra någonting åt det faktum att människor utförsäkras. Jag har ändå några frågor med anledning av det svar har fått av statsrådet.I statsrådets svar sade han att "regeringen anser att begränsningen av hur länge en sjukskrivning ska kunna pågå är en central del av reformen". Om nu sjukdomen pågår längre än regeringens tidsgräns, hur ser regeringen på det faktumet? Kan statsrådet svara på det? Man gör det här till den enskilda individens problem och inte ett samhällsproblem. Man pekar på den enskilde och säger: Var god ta dig i kragen, du har varit sjuk alldeles för länge; nu är det att bli frisk. Det gör man utan att för den skull garantera ett stöd. I sista delen av statsrådets svar till sade han: "Vi har genomfört ett antal justeringar för att förbättra skyddet för dem som är svårt sjuka." Vilka förbättringar är det särskilt statsrådet tänker på? Är det den förändring som kom till på grund av det utskottsinitiativ bland annat och stod bakom? Vilka speciella frågor är det statsrådet tänker på när han framför att man har genomfört ett antal justeringar för att förbättra skyddet för dem som är svårt sjuka? Kan statsrådet återkomma till det? Det är alldeles riktigt: Sjukskrivningarna i minskade med ungefär samma antal som förtidspensioneringarna ökade med - ett otroligt smidigt sätt att justera statistiken, ta bort människor från arbetskraften, minska sjukskrivningarna och se till att människor inte ens skulle göra sig påminda igen. gick mellan 40 000 och 60 000 långa sjukskrivningar över i förtidspension. var det 4 000 som gick från sjukpenning till förtidspensionering. undrar jag om ni fullt ut förstår vilka enorma risker ni tar för svenskt samhällsliv om ni med vett och vilja vill återinföra en politik som systematiskt ser till att människor är sjukskrivna och förtidspensionerade och hålls borta från arbete i . Jag kan inte begripa hur ni annars kan förefalla vilja tillbaka till detta. "Administrativa tidsgränser" är en favoritbeskrivning bland socialdemokrater. Vad det i grund och botten handlar om - och det är nästan lite genant att man ska behöva påpeka detta för människor som borde veta hur efterkrigstidens svenska sjukförsäkring har sett ut - är att vi inte har en yrkesförsäkring eller en diagnosbaserad försäkring i . Vi har en försäkring som ser till att människor som till följd av sjukdom inte kan arbeta får vara i sjukförsäkringen för sin försörjning, under en lång eller men med det uttryckliga syftet att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Vi har aldrig prövat sjukdom i sjukförsäkringen, varken nu eller . Vi prövar förmågan att arbeta - efter sjukdom, eller till och med trots sjukdom.Ofta är det här helt självklart: Du kan inte jobba i ditt nuvarande yrke, och därför ska du vara sjukskriven. Efter prövar vi om det finns något annat jobb hos samma arbetsgivare du skulle kunna utföra. Inte heller det? Då fortsätter du vara sjukskriven. - 180 dagars sjukskrivning - prövar vi om det finns något yrke på den svenska arbetsmarknaden du skulle kunna ha. Om så inte är fallet får du fortsätta vara sjukskriven. Om så är fallet gör vi allt vi kan för att du ska kunna komma tillbaka i ett annat arbete.Ni är svaret skyldiga: Vill ni ha en yrkesförsäkring som säger att den person som inte kan ha nuvarande arbete på grund av sjukdom ska förbli evigt sjukskriven? När ska evig sjukskrivning övergå i förtidspensionering? Även i är det ungefär 12 000 fullvuxna personer som får förtidspension i . Det är ett viktigt instrument. Det kommer i alla samhällen att finnas människor som inte kan arbeta i något yrke , och de ska ha permanent trygghet i försörjning. Det är dock nästan en existentiell fråga, där jag till skillnad från er inte vill ge upp: Vem ska förväntas försöka försörja sig själv, trots svårigheter men med hjälp, och vem ska få budskapet att vi nu försörjer dig för resten av livet? Det behövs ibland, men det måste rimligen vara en sista tänkbar åtgärd, inte någonting som slösar bort människors energi och ser till att människor inte kan göra nytta på den svenska arbetsmarknaden.Till sist några rätt väsentliga siffror: 73 000 personer har lämnat sjukförsäkringen. Hälften har efter en period hos Arbetsförmedlingen kommit tillbaka för en ny period i samma sjukförsäkring. Den andra hälften har lämnat sjukförsäkringen. är i arbete, är i olika program hos Arbetsförmedlingen. Väldigt många fler människor är närmare den svenska arbetsmarknaden. Jag tackar statsrådet för svaret. Jag är inte alldeles säker på att det är många som delar hans historiebeskrivning. Väldigt många av dem som tidigare fick rehabilitering och stöd har hamnat i det som heter olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. En del hamnar till exempel i sysselsättningsfasen eller liknande. Jag är inte säker på att det känns som en trygg parkering.En hel del har lämnats över till kommunernas socialtjänst och försörjningsstöd. Man kan fråga vilken socialsekreterare som helst som kan konstatera att de som kommer dit i ökad utsträckning är personer som har fått lämna arbetslöshetsförsäkringen eller sjukförsäkringen. Och alla vi som sysslar med samhällsfrågor vet att i försörjningsstödet är återvändsgränden stor. Möjligheten att komma tillbaka in på arbetsmarknaden och in i samhällslivet är alltså så oändligt mycket längre för den som har tvingats sälja sin villa eller lägenhet eller ställts på försörjningsstöd under en längre period.Tvärtom kan man konstatera att det som regeringen har gjort inte är att ha sett till att personer med svår sjukdom kommit närmare arbetsmarknaden. De har kommit längre bort. De har blivit utförsäkrade och står där utan stöd och hjälp att komma tillbaka, så det är en bristande arbetslinje vi kan se.Jag noterar att regeringen väldigt ofta talar arbetslinje, men om man nu hade menat något med det hade man väl i så fall bifallit det initiativ som vi tog i om att säkerställa att människor som är sjukskrivna får ett rehabiliteringserbjudande.Nu har regeringen löst detta genom att skriva att de vill att framöver ska titta på detta. Men ingenstans finns någonting som säkerställer att den individ som är svårt sjuk får stöd och hjälp från vare sig arbetsgivaren, eller sjukvården. Och den instans som kanske skulle kunna göra stora insatser för att förebygga ohälsa, för att se till att personer innan man blir allvarligt sjuk får chansen att vara kvar i jobbet, byta arbetsuppgifter eller kunna använda sin kapacitet man genomgår en svår rehabilitering.Företagshälsovården är en organisation som fått gå i strykklass under den här regeringen. debatterade vi företagshälsovården här i . Från ett anslag på blev det nu , en neddragning med 90 procent.Jag noterar att regeringen i ett pressmeddelande sedan försöker hävda att man nu gör en storsatsning på företagshälsovården genom att klumpa ihop 30 miljoner, 50 miljoner och sedan kanske det var 100 miljoner det tredje året. Man säger att man satsar , men i realiteten är det en besparing på 120 miljoner kronor.Det här är en regering som sviker företagshälsovården, sviker det förebyggande arbetet och minskar möjligheten att bedriva ett systematiskt gott arbetsmiljöarbete på svensk arbetsmarknad. Effekten är att många personer inte kan komma tillbaka till arbetslivet efter en längre tids sjukdom, därför att de sorteras bort.Jag kan ta som exempel 180-dagarsgränsen. Genom ett utskottsinitiativ och en dramatisk debatt i mitt lyckades vi ändra regeringens ursprungliga linje, som var att du skulle prövas på den reguljära arbetsmarknaden. Det innebar att personer som kanske hade 70- eller 80-procentig kapacitet, och som var på väg tillbaka i jobb fullt ut efter en längre tids sjukdom men inte klarade det , skulle prövas på en fiktiv arbetsmarknad. Effekten blev att många efter bara 180 dagars sjukskrivning blev utsorterade från arbetsmarknaden.Grundfrågan i den här debatten är: Vad är egentligen en arbetslinje i en sjukförsäkring? Är det att människor ska hänvisas till försörjningsstöd?Nu är sjukpenningtalen tillbaka på samma nivå som när rehabiliteringsgarantin infördes. Därför är det bara att konstatera att det är ett misslyckande. Det är ingen arbetslinje. Det är en utsortering.Grundfrågan kvarstår: Kommer statsrådet att göra några insatser för att förhindra att vi får ytterligare utförsäkringar? Jag fick svar på en av mina frågor.Jag tänker så här: Vi människor är olika individer och fungerar på olika sätt. En del har kortare väg tillbaka till arbete och en del har längre. Man kan tydligt se att regeringen har valt att prioritera att införa stenhårda administrativa tidsgränser, eftersom syftet var att man skulle ha råd att finansiera sänkt skatt för dem som var friska.Forskningsinstitutet i som tittar på stressyndrom pekar på att just de stenhårda tidsgränserna kan få helt motsatt effekt, att de kan få människor ännu längre bort från arbetsmarknaden.Det som händer med regeringens politik är att alla prövas utifrån samma mall. Det, herr talman, kan få samma effekt som pennorna som jag har framför mig. Man skjuter människor utanför en kant, men det finns ingenting som tar emot dem. Det finns ingen rehabilitering. Det som händer är att människor trillar utanför, och det finns ingen som tar emot dem eftersom skyddsnätet som regeringen har genomfört har glesats ut. Helt plötsligt står människor utan vare sig a-kassa eller sjukpenning och är hänvisade till försörjningsstöd, som man kanske inte kan söka därför att man äger ett hus tillsammans med den som man lever ihop med. Och man är fortfarande för svårt sjuk för att kunna gå tillbaka till det jobb som man tidigare hade. Enligt står man inte till arbetsmarknadens förfogande. Ändå säger regeringen att den är nöjd.Herr talman! Med utgångspunkt från vad statsrådet säger förstår jag att statsrådet tänker fortsätta att utförsäkra en del och att rätt många förmodligen kommer att placeras in i fas 3, som växer explosionsartat. Jag tycker att det är fascinerande att det liksom sitter i generna att fler sjukskrivna och fler förtidspensionerade är bättre än färre. Det finns inget anförande i kammaren som har gått ut på att det vore bättre om färre människor använde våra trygghetssystem och att fler människor arbetade. Det är alltid bättre med fler sjukskrivna och fler förtidspensionerade. Det är en fascinerande världsbild, måste jag säga.För det första: Det var vi som gjorde en satsning på att bygga ut företagshälsovården, inte ni. Vi har sett brister i den, utan tvekan, till exempel en sådan sak som att branschstöd inte räcker. Det måste vara resurser till operativa insatser för människor av kött och blod. De pengarna har inte ens använts. Därför mångdubblar vi de resurser som används för operativa och förebyggande insatser för riktiga personer av kött och blod, och arbetsgivaren kan vara med och påverka vilket stöd och vilken hjälp man ska få.För det andra: Jag tycker att man ska vara djupt ödmjuk inför den tuffa resa som många människor har efter en lång tids sjukskrivning tillbaka till arbetslivet. Vi som inte har varit med om den resan har nog svårt att föreställa oss hur tuff den kan vara, men det är fullt möjligt att förändra sin livssituation med andras hjälp och med egen vilja. Det går att byta arbete. Det går att komma till sin rätt också i något annat arbete än det som man först hade tänkt sig.Då måste vi ha koll på sakerna. Då kan vi inte låta sjukskrivningarna fara i väg. hade före reformen dubbelt så långa sjukskrivningar med alla diagnoser från depression till benbrott. Det var djupt olyckligt för alla inblandade parter. Det var ett slöseri av sällan skådat slag. Om vi inte har koll på sådana fundamentala saker far det i väg. Då landar det förr eller senare i förtidspensionering och utanförskap.För det tredje - lite fakta kanske inte skadar. har vi 150 000 pågående sjukfall. hade vi över 200 000 pågående sjukfall. Vi har halverat antalet långvariga sjukfall jämfört med . har vi 360 000 förtidspensionärer. hade vi 550 000 förtidspensionärer. Det är en väsentlig skillnad! Vad ni i grund och botten säger är att det var bättre förr, när fler levde på bidrag och färre var nära arbetsmarknaden.För det fjärde: Jag skulle ha respekt för om ni sade så här: Vi vill återgå till det gamla. Vi vill riva upp det som har gjorts, för det var bättre . Det är bättre att människor med svårigheter ställs bredvid och slipper söka arbete och slipper omskola sig. Det är bättre. Då kan de nämligen göra som de vill, och vi slipper ha dem i statistiken.Då hade vi haft något slags respekt för resonemanget, för då hade det hade varit logiskt. låtsas ni i stället att man kan ta bort tidsgränserna och höja ersättningsnivåerna utan att något påverkas, utan risk för att det blir fler sjukskrivna och förtidspensionerade och utan risk för arbetsmarknaden. Det är inte seriöst. Det håller inte.Mina självklara motfrågor till er blir: Hur många långa sjukfall vill ni ha? Hur många av dem ska bli förtidspensionärer? Vill ni gå från dagens nivå års nivå? Vill ni gå tillbaka till 2002-2003 när sade att det var minst dubbelt så många som det borde vara? Kan ni inte ge en hint om ungefär var ni skulle vara nöjda så att vi kan jämföra våra olika positioner? Vart vill ni ta tillbaka när det gäller sjukförsäkringen? Hur många människor ska vara sjukskrivna? Hur många människor ska vara förtidspensionerade? Jag tackar statsrådet. Jag skulle travestera det sista påståendet genom att säga: Hur många ska bli arbetslösa?Ni kallade det massarbetslöshet 2006. är 400 000 arbetslösa. Det är högre arbetslöshet nu än 2006. Man kan tänka sig att en hel del av dem som ställts långt bort från arbetsmarknaden fanns i en aktiv rehabiliteringsinsats förut. är de i stället borta, utrensade från regeringens statliga statistik och överförda till kommunalt försörjningsstöd eller på annat sätt ställda i kö till fas 3 eller regeringens andra passiva åtgärder som människor får stå ut med i väntan på att kunna få en vettig näringspolitik och sysselsättningspolitik.Det vi talar om är en riktig arbetslinje. Att se till att människor som drabbas av sjukdom faktiskt får stöd och möjlighet att komma tillbaka i jobb. Detta stöd är nu obefintligt.Ulf talar om att de har satsat på företagshälsovården, men det är färre som har tillgång till företagshälsovård nu än 2006. Talar man med branschen är det dessutom färre som har tillgång till kvalificerad och certifierad företagshälsovård, för kvaliteten har sjunkit i takt med att det har blivit mer förenklade tjänster. Därtill har fått viderkännas ytterligare besparingar av sin tidigare satsning på 900 miljoner. Kvar är 180 miljoner till företagshälsovården eftersom pengarna i stället ska användas till skattesänkningar åt den som, lustigt nog, inte är sjuk, arbetslös eller pensionär.Det jag talar om är att säkerställa att personer faktiskt får stöd och rehabilitering. Vi ska ha tidsgränser, men dessa tidsgränser ska också tala om vilken skyldighet arbetsgivaren, och sjukvården har. Vi ska dessutom se till att företagen slipper betala långa sjuklöneperioder. Genom att bli av med andra sjuklöneveckan kan de våga anställa personer med tidigare sjukhistorik.Det som behövs är en aktiv sjukförsäkring med tidiga och aktiva insatser och inte en fyrkantig utsortering med administrativa tidsgränser. Det finns risk att ni drömmer er tillbaka utan att vilja medge det. Ni vill inte säga och hålla med om att ni vill tillbaka till det som var förr, för då hade jag fått ett jakande svar. Ni vill tillbaka till något som inte är som förr utan som det borde ha varit förr men utan regler så att det inte blir som . Jag är ledsen, men det kommer inte att funka.Ska man sköta något så känsligt och viktigt som socialförsäkringen måste man ha koll på grundläggande saker. Man får inte vara slarvig. Vi talar om alldeles för viktiga saker, både i enskilda människors liv och för hela , för att kunna ta lätt på det. Det finns inga genvägar. Vill man att människor ska komma till sin rätt måste man pröva förmågan systematiskt och ha respekt för förmågan också när den är ganska liten och begränsad.De senaste fyra åren har jag träffat många människor med stora och betydande bekymmer som med andras hjälp har kommit tillbaka till liten del, ibland i subventionerade arbeten. Det kanske jobbar , men de står på egna ben och gör allt de kan. De hade med hundraprocentig säkerhet varit förtidspensionärer i det ni lämnade efter er.Låt mig ägna lite tid åt det som ligger framför oss och särskilt peka på två saker. För det första har vi i en utmaning vad gäller psykisk ohälsa, som jag tror att vi bara har sett början på. Den bottnar i en blandning av arbetslivets förskjutning och förändring och vår förmåga att diagnostisera och tydligare se psykisk ohälsa på bredden. Det är en enorm utmaning. Om vi i inte blir lika bra på att komma till rätta med psykisk ohälsa på svensk arbetsmarknad som vi successivt kom till rätta med somatisk ohälsa har vi ett jätteproblem framför oss.För det andra måste vi ta itu med ungdomar och unga förtidspensionerade. är vi bra på att inte i onödan förtidspensionera vuxna, men vi har en lång resa kvar när det gäller våra unga. De blir fortfarande i alltför hög grad förtidspensionärer.