· H110315 · 2014-04-08 13:02:02 — Amineh Kakabaveh har frågat EU-ministern vad statsrådet avser att göra för att inom EU stärka kvinnors rättigheter när det gäller sexuell och reproduktiv hälsa och rätten till abort i världen samt vad statsrådet avser att göra för att påverka olika sekulära och religiösa krafter inom EU för att uppnå detta mål. Interpellanten frågar även om statsrådet avser att verka för att tillsammans med andra EU-länder i FN ska stärka kvinnors rätt till sexuell och reproduktiv hälsa och rätten till sin egen kropp.Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.Sverige verkar kontinuerligt, ensamt och tillsammans med andra EU-länder, inom ramen för FN för att stärka kvinnors och också mäns rätt till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, inklusive rätten till sina egna kroppar och sin sexualitet, och rätten att inte utsättas för tvång och våld.Sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR) är en prioriterad fråga för den och central i arbete för mänskliga rättigheter, jämställdhet och hälsa. SRHR rör alla människor, och frågorna behandlas i en rad forum, som exempelvis i , , FN:s kvinnokommission (CSW), () och FN:s . Frågorna är centrala också i flera övergripande förhandlingar, till exempel post-2015-agendan och arbetet med hållbar utveckling, där söker få gehör för ett starkare skydd av SRHR. har förhandlingsklimatet vad gäller SRHR försvårats på grund av att flera länder eller grupper av länder försöker försvaga eller omförhandla viktiga, starka överenskommelser på SRHR-området, framför allt vad gäller kvinnors rätt till sina egna kroppar, inklusive rätten till säker och laglig abort samt ungdomars rätt till sexualundervisning. SRHR undermineras också av de många stater som agerar i syfte att genom hänvisning till sedvänjor, kultur och religiösa tolkningar åsidosätta kvinnors åtnjutande av mänskliga rättigheter, liksom av försök att framhålla att familjen endast kan ha en form. , tillsammans med övriga nordiska länder och majoriteten EU-länder, lägger därför extra stor vikt vid dessa frågor i internationella förhandlingar för att försvara internationella överenskommelser på området och om möjligt flytta fram positionerna ytterligare.För att understryka det globala svenska engagemanget i SRHR-frågorna kommer att delta på politisk nivå under möte när en översyn av implementeringen av handlingsprogrammet från befolkningskonferensen i kommer att göras, och SRHR-frågorna står i förgrunden.Vägledande för EU:s position om SRHR inom ramen för FN är EU:s rådsslutsatser om utvecklingsagendan post-2015, som understryker vikten av SRHR och betonar att jämställdhet är en förutsättning för utveckling och stärkande av kvinnors egenmakt.I förhandlingarna om SRHR inom EU har aktivt, med respekt för medlemsstaternas olika lagstiftning och regelverk, försökt och lyckats få gehör för att EU i globala förhandlingar ska föra fram krav på SRHR. Arbete återstår dock för att uppnå samsyn bland EU:s medlemsstater kring vikten av sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter.Vad gäller agerande med andra EU-länder kommer fortsatt att arbeta på MR-området för att vidmakthålla och stärka respekten för SRHR och fortsätta höra till de mest aktiva förespråkarna för SRHR och mot olika former av inskränkningar i dessa rättigheter. är näst största givare till UNFPA, vars mandat kommer att implementera handlingsprogrammet från och vars övergripande mål är universell tillgång till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Jag vill tacka socialministern för svaret. Ministern svarar med en noggrann redogörelse för vilka internationella sammanhang som finns med och verkar i när det gäller sexuell och reproduktiv hälsa samt rätten till abort. Den svenska ståndpunkten i dessa frågor framstår för mig som självklar.På många håll i världen har kvinnors rätt till abort och hela frågan om sexuell och reproduktiv hälsa attackerats av starka reaktionära, konservativa och kvinnofientliga krafter. Abortmotståndarna i ett land med en upplyst och utbildad befolkning som attackeras. Läkare som genomför aborter attackeras. I en del stater i är aborträtten beskuren eller till och med förbjuden. I ett europeiskt land som , dit svenska kvinnor reste för att göra abort, är aborträtten starkt hotad och beskuren. Orsakerna är att starka religiösa krafter i har lyckats med att driva igenom långtgående abortbegränsningar. Hur det är i länder där islamisk fundamentalism har stort politiskt inflytande behöver jag väl knappast säga något om. Men även i upplysta har vår officiella ståndpunkt börjat ifrågasättas. Genomgående kan man se att överallt där aborträtten har begränsats och kvinnors rättigheter har beskurits har dessa begränsningar och förbud varit följden av ökade religiösa krafter samt inskränkningar i kvinnors rörelsefrihet och kvinnors rättigheter. Med andra ord har religiös fundamentalism och högerextremistiska krafter samverkat och samspelat - det spelar ingen roll vilken religion det handlar om - och medfört ett ökat kvinnoförtryck.Denna religiösa fundamentalism och högerextremism är inte bara ett hot mot kvinnors rättigheter, utan det är också ett hot mot demokratin som sådan - en grundläggande idé för ett anständigt samhällsbygge.Jag ser att dessa föråldrade religiösa föreställningar som dyker upp på olika håll i världen inte bara finns i fattiga länder med dålig utbildning utan också i ekonomiskt utvecklade länder med moderna utbildningssystem. Regeringar och stater som inte tar kvinnors rättigheter på allvar, som inte tar kvinnors rätt till sin egen kropp på allvar och som inte bekämpar dessa fundamentalistiska krafter förtjänar inte att tas på allvar när de i övrigt talar om demokrati och mänskliga rättigheter. Jag har ställt några konkreta frågor till EU-minister och till regeringen om vad de avser att göra inom EU när flera länder motarbetar kvinnors rättigheter genom till exempel förbud mot abort, som , , och . Jag har fått en redogörelse här, men det är tyvärr bara god dag yxskaft. I redogörelsen finns inte något nytt, förutom att man måste ha respekt för de länder som kränker kvinnors mänskliga rättigheter.Jag undrar vad socialministern avser att göra konkret, för att besvara mina frågor: Vad ska göra inom EU och FN för att kvinnors rätt till abort ska garanteras? Jag vill börja med att tacka socialministern för det uttömmande svar på denna interpellation som med all ambition visar hur den agerar i sak, precis som interpellanten Amineh Kakabaveh framställer det. Därvidlag finns det, som jag ser det, ingen åsiktsskillnad. Jag vill också betona att jag själv varmt tillstyrker det utlåtande som socialministern har givit på interpellationen. I sak är vi alltså helt överens.Frågan, fru talman, handlar om en väldigt komplicerad medicinsk-etisk fråga. Man brukar tala om pro-choice, där moderns fria val sätts i första rummet. I ett motsatsförhållande till det står ibland pro-life, där man ofta med religiös bakgrund har synpunkter på fostrets rättigheter till liv.Det är intressant, fru talman, om man tittar i till exempel eller någon uppslagsbok hur religionerna generellt sett hanterar detta med pro-life. Såväl kristendom som judendom och islam i den mer traditionella formen sätter faktiskt inte alls särskilt stora hinder i vägen för att kvinnor har rätt till sin kropp, det vill säga att abort inte skulle uteslutas. Däremot är det, precis som Amineh Kakabaveh säger, fundamentalistiska åsikter inom religionerna som ställer till ett problem rent medicinsk-etiskt.Men sedan, fru talman, försöker interpellanten göra någon form av ideologisering av detta och antyda att det är reaktionära krafter. Det framskymtar i skrift i interpellationen ganska tydligt att detta är grundpelarna i ett uråldrigt patriarkalt förtryck och att det handlar om kvinnors rätt att försvara sin kropp mot reaktionära, bakåtsträvande kvinnofientliga krafter. Interpellanten pekar ut den valde hälsokommissionären i EU som en stor skurk i sammanhanget, där man måste vara vaksam på att det är reaktionärernas och kvinnofientlighetens apostlar som är ute på korståg.Jag tror att det där, fru talman, länder till en sned diskussion.Visst finns det en hel del högerextrema krafter som har givit oss problem att bekräfta den svenska ståndpunkten för kvinnors rätt till sin egen kropp. Men om man skrapar lite på ytan på den typ av ideologi som Amineh Kakabaveh och företräder ser det inte heller så vackert ut.Ryssland, som är väldigt populärt i politiska sammanhang - tyvärr med negativa förtoner - har visat på en mycket kraftigt tillväxande abortfientlighet. Jag vill nog mena att den ryska visionen ligger betydligt närmare , om än inte fullt ut, än alliansregeringen.Man kan också ställa sig frågan hur det är med länder som till exempel , som omhuldas av , och deras synpunkter på fri- och rättigheter inom det landet. Där är aborträtten inte lika utsträckt som den är i Sverige.Det är också lite slående, fru talman, att de två länder i som tillbaka har socialistiska regeringar, det vill säga och , är de två länder som ofta utpekas som de absolut mest abortfientliga.Det kanske inte är så, fru talman, att det lönar sig att komma viftande med det ideologiska vapnet och säga att det bara handlar om högerextrema krafter. Det kan lika gärna vara vänsterextrema krafter som är ett hot mot kvinnors rätt till sin egen kropp, och för den delen ett hot mot mäns rätt till sin egen kropp eller ett hot mot kvinnors och mäns mänskliga mentala förmåga i länder med totalitära samhällssystem.Till sist, fru talman, gäller det vurmandet för att vi ska göra någonting på EU-nivå i dessa frågor. Det är precis vad socialministern uttrycker i sitt svar: agerar aktivt inom både EU och FN. Det är då förvånande, fru talman, att det parti som kanske är det mest uttalat EU-fientliga partiet i denna kammare, tillsammans med , ropar på lösningar inom EU och dessutom förkastar dess kommissionär. Det är för mig en lite konstig retorik. Det här är en väldigt viktig fråga, inte bara inom EU och utan i hela världen. Mödradödligheten är den vanligaste dödsorsaken för kvinnor, och i mödradödligheten ligger en inte obetydlig del av illegala aborter. Mödradödligheten ökar när abort inte är tillåtet eller när man lägger hinder i vägen för abort.Därför kan vi se att det är fler kvinnor som dör men inte färre aborter i länder där man begränsar eller helt förbjuder abort. Det är viktigt att komma tillbaka till det, för på en del håll finns det en tro att detta är ett sätt att minska antalet aborter.Abort är aldrig ett mål, utan det är den sista utvägen. Men denna ventil måste finnas, för annars blir konsekvensen att kvinnorna i värsta fall offrar sitt liv. Så hade vi det i tidigare när abort var förbjudet här och kvinnor riskerade att bli allvarligt skadade eller till och med dö.Det är kvinnan som får bära ansvaret för en oönskad graviditet, så därför är detta en viktig jämställdhetsfråga. Det är två som gör ett barn, men det är kvinnan som får stå där om hon vill avbryta graviditeten.WHO konstaterar just detta att dödsfallen bland kvinnor ökar markant när man försvårar abort, men det är alltså inte färre fall. Det är bara det att det går från laglig abort till illegal abort.När en illegal abort utförs finns det en osäkerhet. Det kan hända att man till och med utför aborten själv. Det är inte ovanligt att man gör det i desperation när man inte får hjälp. Ofta utförs aborten i ett senare stadium, vilket både psykiskt och fysiskt är mycket mer påfrestande och mer riskabelt. Vi förstår att det finns risk för komplikationer när man gör det själv. Det har förekommit och förekommer fortfarande att man använder en galge, en virknål eller liknande verktyg. Det förekommer också att kvinnor får "hjälp" - ofta är det inte seriös hjälp, utan de får betala dyrt för ett ingrepp som inte är medicinskt säkert, med stora risker för komplikationer.Därför är det viktigt att vi garanterar rätten till fri abort. Runt om i världen är denna rätt långt ifrån självklar. Vi kan se steg tillbaka, till och med i vårt närområde i . är det mest aktuella exemplet. Där har många i befolkningen reagerat, både kvinnor och män, mot att ta ett steg tillbaka när man ganska har tagit ett steg framåt i denna fråga. Det är intressant att se att en majoritet av befolkningen vill ha fri abort, men starka krafter har lobbat fram förslag om att inskränka detta.Någonting konkret som man skulle kunna göra är att verka för att FN ska föra in sexuella och reproduktiva rättigheter och hälsa som en mänsklig rättighet, så att det helt enkelt ingår i rättighetskatalogen. Detta har förts fram från många håll som en väg framåt. Det är inte bindande på det sättet att man kan tvinga länderna, men det skulle vara en tydlig vägledning om det förs in i rättighetskatalogen. Förhoppningsvis skulle det kunna påverka europeiska länder.Vi måste vara lite försiktiga på EU-nivå så att vår aborträtt inte inskränks. Däremot kan vi angripa det från ett människorättsperspektiv, och via FN kanske vi kan förbättra situationen även inom EU. Jag uppfattade det som att Amineh Kakabaveh tyckte att jag inte svarade på frågorna. I interpellationen ställs det tre olika frågor, och de handlar om vad statsrådet vill göra för att inom EU stärka kvinnors rättigheter när det gäller sexuell och reproduktiv hälsa och rätten till abort, vad statsrådet avser att göra för att påverka olika sekulära och religiösa krafter inom EU för att nå detta mål och om statsrådet kommer att verka för att tillsammans med EU-länder i FN ska stärka kvinnors rätt till sexuell och reproduktiv hälsa och så vidare.Jag tycker att det svar som jag gav inledningsvis besvarar alla de frågor som ställs.Jag tror att det är viktigt att konstatera, precis som gör avslutningsvis, att vi från svensk sida inte vill att alla frågor ska vara föremål för beslut på EU-nivå. Det tror jag inte att Amineh Kakabaveh heller vill. Därför gäller det att vi är noggranna med hur vi väljer att uttrycka oss för att kunna få ett så brett stöd som möjligt inom EU för det som vi anser är rätt. Då kan EU vara ett betydelsefullt verktyg, en betydelsefull kraft, i de sammanhang där vi möter representanter från andra länder.Syftet kan ju knappast vara att åstadkomma de starkaste avståndstagandena, de tuffaste formuleringarna, utan syftet måste vara att åstadkomma formuleringar - det är ju så långt man kan komma på internationella konferenser - och överenskommelser som leder till faktiska förändringar när det gäller kvinnors rättigheter oavsett i vilket land de bor.Vi vet att internationella konferenser är förhållandevis trubbiga instrument. Det är inga snabba genvägar till fantastiska framgångar, utan det är ett tålmodigt och långsiktigt arbete. Jag kan försäkra att inför internationella konferenser och naturligtvis också inom ramen för möten inom EU-samarbetet är mycket noggrant med att ge instruktioner till och klargöra för dem som representerar vad vi ska verka för i första hand när det gäller skrivningar och vad vi också ska verka för - alltså tydliga prioriteringar - vad vi ska bevaka noggrant så att det blir rätt och vad vi ska motarbeta i form av tänkbara förändringar som kan komma från håll vars idéer vi inte delar. Det är alltså inte en slump att agerar på det sätt som vi gör, utan det är mycket noggrant genomtänkt.Låt mig också säga - och jag tar ord här också - att aborter aldrig kan vara målet. Målet måste vara att undvika oönskade graviditeter. Aborter är en nödlösning på ett problem som har uppstått och som man inte kan hantera på andra sätt.Jag tror också att det är viktigt att man i dialogen med människor som har en annan uppfattning försöker nå varandra. Annars åstadkommer man inte ett skifte i tankesätt. Slår vi bara folk i huvudet med våra åsikter tror jag inte att vi förändrar särskilt mycket. Kan vi sända på en våglängd som gör att vi kan få ett samförstånd, ett utbyte av tankar, tror jag att vi har betydligt större möjligheter att nå framgång i det viktiga arbetet för att stärka kvinnors rättigheter varhelst i världen de lever. Tack, ministern, för diskussionen!Det är självklart att det är som ministern var inne på: mål är inte bara EU. Det finns såklart krafter inom EU som är för kvinnors rättigheter. Det finns många länder i FN som också är med i EU, och därför kan vi helt enkelt använda vår egen röst i den församlingen för att till exempel kunna ta ett steg mot att stifta en lag i FN och skriva in kvinnors rätt till abort i kvinnokonventionen. Världens befolkning består ju till mer av kvinnor, och de har inte den rätten till sin egen kropp. Det är också en demokratifråga. Det är en inskränkning av demokratin och en kränkning av kvinnors rättigheter.I svaret understryker ministern att vi ska ha respekt för lagar om abortförbud i andra länder. Frågan är vad de lagarna leder till. utförs 19 miljoner illegala aborter i världen, som leder 68 000 dödsfall. Medan vi talar här i kammaren dör 168 kvinnor. Det sker , och i övermorgon.Det här är en väldigt allvarlig fråga, och jag menar att vi visst kan använda våra röster, våra EU-ministrar och och riksdag för att påverka den. Därför har jag föreslagit en kvinnokonferens på EU-nivå men också på nordisk nivå och internationell nivå. Man måste jobba på olika nivåer för att samla människor och krafter. Inom olika ideologier och olika religioner finns det också goda krafter som faktiskt vill ta vara på den här rättigheten och kämpa för kvinnors rättigheter. Det ena utesluter inte det andra. Därför undrar jag om vill ta steget, både inom de nordiska länderna och inom EU.Det finns faktiskt ett antal länder inom EU som håller på att allvarligt beskära kvinnors rättigheter och kvinnors rätt till abort. Vi vet att är på väg tillbaka , och det är ganska allvarligt. De här länderna är faktiskt med i EU, och därför är det viktigt att ta initiativ.Jag undrar om , ministern och EU-ministern är redo att ta initiativ till en konferens där man bjuder in människor från olika delar av världen och särskilt från kvinnorörelsen som kämpar för kvinnors rättigheter.Det finns många frågor som inskränker kvinnors rättigheter, till exempel när det gäller giftermål för nioåringar enligt sharialagen i . I till exempel är det på väg. Nioåringar - det är att legitimera våldtäkter mot barn. Därför är det viktigt att tar initiativet. Det finns förväntningar, och därför ställde jag konkreta frågor.Jag vill också säga att jag instämmer i att alla konferenser inte kommer att leda till något konkret. Men vi kan förbereda; vi kan hjälpas åt i för att förbereda en sådan konferens. Återigen blir jag lite förbryllad. Jag tycker att vi är helt överens i sak. Jag tycker att socialministern är extremt tydlig i sina svar på de frågor som Amineh Kakabaveh ställer. Jag tror därför inte att det finns något hinder för den utveckling som interpellanten eftersträvar.Det jag vänder mig mot, fru talman, är den sneda brist på omvärldsanalys som framskymtar i interpellantens resonemang - att det skulle vara någon sorts mörka högerkrafter som underbygger detta. Jag nämnde i mitt förra anförande att rätt många socialistiska stater är bland de värsta bovarna. Man kanske ska lyfta blicken lite grann, Amineh Kakabaveh, och framför allt se att det kanske inte är en ideologisk fråga utan mer en etisk fråga hur man förhåller sig till kvinnors rätt till sin egen kropp.Låt mig ta ett exempel. I det kommunistiska ville man införa en familjeplanering som innebar en ettbarnsstrategi. Den är välkänd. Det är världens folkrikaste nation. Detta har lett till ett missgrepp, när vi nu talar om kvinnors rätt till sin egen kropp. var en av de nationer som ratificerade som tillskapades 1979. var för övrigt den första nationen som ratificerade denna viktiga konvention.Kina har alltså ratificerat den konventionen. Hur har då utfallet blivit för kvinnors rätt till sin egen kropp i detta stora land med så många män och kvinnor? Jo, ettbarnsstrategin ledde till missriktad abortering av framför allt kvinnliga . Det är ju ett förfärligt övergrepp på kvinnor, såväl födda som ofödda, i en kommunistisk diktatur. Dessutom har man i gått så långt att man till och med har börjat abortera fullgångna barn när det upptäcks att någon inte följer ettbarnsstrategin. Snacka om övergrepp på två levande individer! Detta är förfärligt, och det tycker jag att vi ska komma ihåg när vi talar om det här. Det är inte en ideologisk fråga, utan det handlar mycket mer om ett förhållningssätt som är etiskt. Det är viktigt att framhålla att sexuella och reproduktiva rättigheter inte bara handlar om möjligheten till fri abort utan också om rätten att föda barn som man vill föda. Det ligger ju i det hela. Det uttrycktes bra i en motion i det spanska parlamentet. Det var en som protesterade mot det nya förslaget om att skärpa aborträtten. I motionen stod det: Ingen kan hindra en kvinna som vill föda sitt barn, men man ska heller inte kunna tvinga henne att föda det och tvinga henne att bli mor.Det är självklart fruktansvärt om det på något sätt tvångsmässigt aborteras . Det är helt oacceptabelt. När man driver de här frågorna tror jag att det är bra att man betonar hela begreppet sexuella och reproduktiva rättigheter och sexuell och reproduktiv hälsa, för i detta ligger mycket mer än fri abort. Det handlar om sexualrådgivning, där man får lära sig om sin egen kropp och allt runt omkring en graviditet, och i bästa fall finns också rätten att bestämma över sin egen kropp med i detta. Tillgång till preventivmedel är också viktig, och det är ett bra sätt att förebygga oönskade graviditeter och aborter. Det är ingen självklarhet i världen med fri tillgång till preventivmedel.Självklart ligger också familjeplanering i detta - alltså rätten att själv välja om man vill gifta sig och med vem, rätten att planera sin familj, hur många barn man vill ha och när. Hela detta spektrum bör man lyfta fram, för det hänger ihop.Jag vill avsluta med att säga att rätten till fri abort också är en klassfråga. De resursstarka kan ofta åka utomlands och genomföra en säker abort, medan de som inte har den möjligheten är hänvisade till illegal abort. En fråga som Amineh Kakabaveh ställer handlar om huruvida jag är beredd att ta ställning för en internationell konferens i . Interpellationer handlar ju om något annat, och det vore nog oklokt om ministrar stod här i talarstolen och utlovade internationella konferenser på lösa boliner. Det är en fråga om vad som kan vara ändamålsenligt och framgångsrikt. Lyckas man uppnå något med detta?Jag tror att det kräver längre och djupare eftertanke än vad en interpellationsdebatt som denna medger. Det är en fråga om timing och om vad som är ändamålsenligt. har, och det har jag redogjort för i svaret, en konsekvent och tydlig politik, där en del går ut på att påverka våra närmaste grannar inom EU att bedriva en gemensam politik på områden där vi kan uppnå så tydliga likheter att det fungerar väl gentemot världen utanför EU.Det handlar dock inte om att synkronisera politikens alla olika delar. Här måste det finnas ett mått av självbestämmande för de olika länderna. Världen utanför är stor och ser olika ut. var jag i och , både i städer och på landsbygden, och diskuterade den här typen av frågor. Där kan man se vilka enorma bekymmer det är att nå fram med en tillräcklig kunskap, en insikt om varje människas rätt att själv ta ställning till vad man vill medverka till och hur man hanterar konsekvenserna, till exempel i form av oönskade graviditeter. Preventivmedelsfrågan är, precis som nämnde, en väldigt viktig fråga i de sammanhangen. Jag vill återigen och säga att i det internationella sammanhanget, när vi har olika uppfattningar i förhållande länder, tror jag inte att det bästa är att ta till de hårdaste orden. Jag tror att det handlar om att hamna på talefot med representanter för de olika länderna - att utbyta tankar och idéer, kanske berätta hur vi i vårt eget land har löst frågorna och så vidare.