ip · H210113 · 2014-11-11 00:00:00 — Interpellation 2014/15:113 Personlig assistans av (V) till Statsrådet (S) Artikel 19 i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning handlar om rätten att leva självständigt och att delta i samhället. hade genom assistansreformen tagit stora steg för att leva upp till denna målsättning, redan före tillkomst. Genom en utveckling som inleddes har emellertid denna reform tagit steg tillbaka. En del människor som har beviljats omfattande statlig assistansersättning har fått antalet timmar med assistansersättning minskat eller har rent av blivit av med den statliga ersättningen och i stället fått söka en mer begränsad assistans via kommunerna. Problemet när det gäller personlig assistans är den utveckling av bedömningar av begreppet ”grundläggande behov” som påbörjats utan politiska beslut samt den tonvikt som läggs på dessa behov i förhållande till andra behov som en person kan ha för att leva ett liv som andra. Till de grundläggande behoven räknas: hjälp med personlig hygien, hjälp med måltider, hjälp med att klä av och på sig, hjälp med att kommunicera med andra och annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den som har funktionsnedsättningen. Endast integritetskänsliga delar i de grundläggande behoven ska räknas. För att vara berättigad till assistansersättning måste dessa grundläggande behov av assistans bedömas kräva assistans minst . nya bedömningslinje bekräftades av en dom i vad som då hette Regeringsrätten, nu . Följden av domen har blivit en mycket snävare bedömning av vad som kan ge rätt till assistans. Inspektionen för socialförsäkringen, ISF, har redovisat sitt uppdrag att analysera beslut om assistansersättning. De konstaterar att andelen indragningar av assistansersättningen till följd av att de grundläggande behoven inte översteg ökade under framför allt 2008–2010. Den vanligaste orsaken var en ändrad bedömning av de grundläggande behoven. är också andelen avslag på ansökan om assistansersättning högre än andelen bifall. För dem som bedöms ha stora behov av assistans för att tillgodose det som definieras som grundläggande behov har antalet timmar ökat. Därför har det genomsnittliga antalet assistanstimmar per assistansberättigad ökat , vilket är välkommet. Men den grupp personer med funktionsnedsättning vars grundläggande behov är mer begränsade men som har andra behov av personlig assistans för att kunna leva ett liv som andra har dock drabbats hårt av förändringarna. Dessa har förlorat möjligheter till egenmakt, förvärvsarbete, fritid och jämställd fördelning av ansvaret för hem och familj som de tidigare hade. Detta har rapporterats otaliga gånger , bland annat i en rapport från organisationen – Innan levde jag, nu existerar jag – som publicerades som ISF:s rapport. Min fråga till statsrådet är: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att insatsen personlig assistans ska leva upp till de ursprungsintentioner som angavs för lagstiftningen om personlig assistans och som fastslås i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning? har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att insatsen personlig assistans ska leva upp till de ursprungsintentioner som angavs för lagstiftningen om personlig assistans och som fastslås i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Först vill jag lyfta fram att personlig assistans är en betydelsefull reform som på ett avgörande sätt har förbättrat levnadsvillkoren för många flickor och pojkar, kvinnor och män med omfattande funktionsnedsättningar. Reformen har generellt inneburit större inflytande och bättre livskvalitet. Regeringen anser därför, liksom den förra regeringen, att det är angeläget att värna reformen. Assistansen ger möjlighet till delaktighet i samhällslivet och bidrar till att livsförhållandena blir mer jämlika för människor som har stort behov av stöd. Antalet personer som beviljas assistansersättning och antalet timmar som assistansersättning utgår för har ökat kraftigt under de som ersättningen har funnits. fram ökade antalet personer som hade rätt till ersättningen från ca 8 500 personer till ca 15 900. Det genomsnittliga antalet timmar per person och vecka ökade från 81 till 121. Prognosen för är att både antalet personer och antalet timmar fortsätter att öka. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Det har i stort sett inte gått utan att ersättningen har utretts eller granskats i något avseende. Det har rört stora kostnadsökningar, brister i lagstiftningen, brister i tillämpning och hantering av ersättningen, kostnadsövervältringar på grund av dubbelt huvudmannaskap etcetera. har prioriterat handläggningen av förmånen, och det pågår ett utvecklingsarbete i syfte att komma till rätta med de problem som har framkommit i olika sammanhang. Enligt Inspektionen för socialförsäkringen, ISF, har vidtagit en rad åtgärder med sikte på en enhetlig och likartad bedömning. Detta utvecklingsarbete kan givetvis ha påverkat utfallet i besluten, vilket också har noterats av ISF. Som anger i interpellationen har ISF slutredovisat uppdraget att följa utfallet av beslut om assistansersättning. ISF har granskat ett stort antal akter och har genom detta arbete gett oss mer kunskap om vad som ligger bakom avslagsbesluten och att människor mist sin ersättning och vad de erbjudits i stället. Sammanfattningsvis redovisar ISF att det är de som har störst behov som får assistansersättning och att de flesta som mist sin ersättning får andra stöd, främst via lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Andelen som får avslag har ökat, men det har blivit vanligare att personer som ansöker om assistansersättning inte omfattas av personkretsen i LSS. I ansökningar åberopas inte heller alltid att det finns ett behov av assistans för grundläggande behov. De som får indragningar får oftast insatser enligt LSS, och en stor andel av dessa får personlig assistans. Enligt ISF finns det flera samverkande orsaker till förändringarna av assistansersättningens utfall och utveckling. För mig är det av central betydelse att bestämmelserna om assistansersättningen tillämpas likvärdigt och att systemet är rättssäkert. Det är också angeläget att vi kan minska möjligheterna till felaktiga utbetalningar. Högsta förvaltningsdomstolens domar bildar prejudikat för hur lagstiftningen ska tolkas. Det är den högsta rättsvårdande instansen i vårt land. Om fler ska omfattas av rätten till ersättningen måste lagen ändras. En sådan ändring skulle behöva utredas och kostnadsberäknas. Regeringen har i budgetpropositionen aviserat att en central del i det kommande arbetet med assistansersättningen och personlig assistans blir att ta ställning till den fortsatta hanteringen av de slutsatser, åtgärder och förslag som har lämnats från olika myndigheter och kommer att lämnas framöver. Det finns problem, och en bredare översyn av lagstiftningen kan behöva övervägas. Vad en eventuell utredning ska innehålla får jag återkomma till om och när det blir aktuellt. Jag anser också att det kan finnas skäl att få mer kunskap om insatsen personlig assistans eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans som beviljas av kommunerna enligt LSS. Jag vill börja med att tacka dig, , för ditt svar, men jag måste tyvärr säga att jag blev lite besviken när jag läste det. Jag är trött på att vänta. är ett mycket viktigt år i historia. Det var då vi införde en av vårt lands mest betydelsefulla jämställdhetsreformer, lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Det är , senare, nästan omöjligt att förstå vilken oerhörd betydelse den reformen har haft för vårt land. Många av oss kan knappt föreställa oss den tid då människor på grund av fysiska och psykiska funktionsvariationer var inlåsta på institutioner runt om i vårt land, den tid då människor här i helt saknade möjlighet att bestämma över sitt eget liv och än mindre kunde påverka samhället och dess utveckling. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer , senare, tar vi det som en självklarhet att personer med omfattande funktionsnedsättningar borde kunna arbeta, bilda familj, studera och vara delaktiga i sitt liv och i samhället. Men har vi gått i motsatt riktning. Du påvisar i ditt svar att allt fler har fått statlig assistans , vilket är sant. Men har tusentals personer fått avslag. Man ska vara medveten om att för de personer som har förlorat sin assistans innebär beslutet en inskränkning i livssituationen som för de flesta är nästan omöjlig att sätta sig in i. Statsrådet hänvisar till att de flesta som får avslag på statlig assistans får andra insatser från kommunerna. Men sanningen är att vi har väldigt lite information om vilken hjälp de får och i vilken utsträckning de får hjälp. Vi måste vara lyhörda för alla vittnesmål som beskriver hur deras insatser kraftigt försämrats. Det är trots allt stor skillnad på att leva och bara existera. har intresseorganisationerna och brukarföreningarna tillsammans med oss i uppmanat den förra regeringen att skärpa lagstiftningen genom en lagändring i 9 a § LSS. Det är en förändring som jag ser som i allra högsta grad rimlig, eftersom skiftet i tillämpningen har skett helt utan politiska beslut. Men ingenting har hänt. I stället ville den förra regeringen invänta rapporten från . har den rapporten kommit, och den bekräftar det vi redan visste: har utan politiska beslut skruvat åt bedömningarna och lagt tonvikten vid de integritetskänsliga delarna av de grundläggande behoven. Därmed är det ett faktum att inte efterlever intentionerna med lagstiftningen. Den oro som brukarna har vittnat om var befogad. har vi alltså stått och tittat på när människor har förlorat rätten att leva ett liv som andra. Jag vill därför fråga dig: Har vi verkligen tid att vänta med att skärpa lagstiftningen? Har råd att begränsa människors medborgerliga rättigheter och rätten till delaktighet och självbestämmande? Det här är också en stor och komplex fråga som berör. Jag tror att trots allt är ett av de länder som det är lättast att leva i för personer med funktionsnedsättningar, och så ska det vara. Eftersom jag är ganska ny i min roll träffar jag även i detta sammanhang organisationer. träffade jag organisationen Jag. Det är en organisation för personer med flera funktionsnedsättningar, där dessa personers röster står i centrum. Vi talade förstås om dessa frågor. Det är ett faktum att fler söker assistans och att fler får assistans. Vi vet också att många av dem som får avslag i stället får stöd av kommunerna. Men jag håller helt med om att vi borde veta mer om hur det fungerar. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer När det gäller lagstiftningen är det som hänt i stor utsträckning en effekt av Högsta förvaltningsdomstolens utslag . Som jag sade har den utredning som skulle granska vad som hände ganska kommit med sitt betänkande. Jag kan därför inte lova en förändring eller en utredning här och , men jag vill gärna titta på frågan. Jag vill gärna läsa ett litet stycke ur regeringsförklaringen: "Personer med funktionsnedsättning ska ha möjlighet att verka i vardagen på lika villkor vad gäller delaktighet och tillgänglighet. Ett nationellt regelverk och ett samlat huvudmannaskap för hjälpmedel tas fram. Den nya lagen om otillgänglighet som diskrimineringsgrund ses över och breddas. Hinder för människors delaktighet i samhället ska rivas. Det är en fråga om jämlikhet och rättvisa." Detta är en mycket bra regeringsförklaring som visar vilken riktning ni vill ta. Men så här ser inte vårt samhälle ut . Medan vi står här och debatterar finns det personer som har haft personlig assistans under större delen av sina liv men som över har förlorat sin ersättning och bokstavligt talat är fångna i sina egna hem. Jag vet att flera personer just sitter och väntar på ett beslut som kan komma att omkullkasta hela deras tillvaro. Det är en väntan som skapar enorm oro och ångest eftersom de vet att det är säkert att de får behålla sin ersättning, även om deras behov inte har förändrats. Det är förfärligt. Det tror jag att vi från vänster till höger är väldigt eniga om. Det grundar jag på alla de vackra ord som sägs frågan är uppe på agendan om alla människors lika värde, alla människors rätt till delaktighet, jämlikhet och rättvisa. Men för dem som blir drabbade betyder dessa ord ingenting om vi inte agerar. Tomma ord betyder mycket lite för en person som från till en annan sitter inlåst i sitt eget hem. De är fullständigt värdelösa för den som kan ha kvar sitt jobb. Tomma ord är ett slag i ansiktet på den som kan vara förälder till sitt eget barn. Jag är orolig för att om ni inte skyndsamt agerar för att tillämpning anpassas efter det som är intentionerna i lagstiftningen blir den här delen i er regeringsförklaring just bara tomma ord. Min fråga till dig, , är därför igen: Hur och när kommer ni att gå från ord till handling? Egentligen är jag som partiföreträdare nästan jävig i den här frågan. Men om jag ska säga någonting om själva sakfrågan är det stora problemet den dom som har kommit. Det är den som har ställt allting på ända, och det är den som har gjort att nästan hela LSS-reformen har hamnat upp och ned. Det är det som är problemet. Då kommer det delikata politiska problem som vi har mött i denna kammare, nämligen: Hur hanterar vi att man har beslutat annorlunda i en domstol? Det krävs ett ordentligt analysarbete. Det kräver att man verkligen gör någonting och att man måste lägga pannan i mycket djupa veck. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Det är klart att människor alltid har fått avslag eftersom det i lagen har satts upp vissa råmärken, och vi har varit mycket överens i den här kammaren om vad det är som ska gälla i dessa sammanhang. Men det har varit och ska vara en generös reform. Tyvärr har den här domen ställt mycket på ända. Det är en sak att säga att man vill ha en ny reform i fråga om någonting som inte finns. Det är mycket svårare när det har kommit en dom. Hur hanterar vi det? Jag kan påminna om en sak. Vi som har diskuterat migrationsfrågor av och till vet hur svårt det är när vi som lagstiftare upplever att de intentioner som vi hade med lagstiftningen inte följs i verkligheten när det kommer till de rättsliga instanserna. Hur vi hanterar detta är bland det svåraste som finns i hela politiken. Det är det som jag tror att man måste lyfta fram i detta sammanhang. Det må vara så att man inom handikapprörelsen ibland grälar med varandra. Men här tror jag att vi står enade. Jag som ofta företräder står naturligtvis bakom de förbund vilkas medlemmar har stora problem att röra sig. Sedan kan jag säga att det finns en mycket liten grupp personer med epilepsi som också är svårt handikappade på grund av hjärnskador. Jag tror att vi rör oss i ett område som kanske är det allra svåraste att hantera politiskt. Detta är en stor utmaning, och det kommer att ta innan man har löst detta. Men det är klart att detta ska lösas så fort som möjligt. Jag kan inte se det på något annat sätt. Jag lovar att vi från handikapprörelsen inte kommer att hålla käften om den här frågan, utan vi kommer att härja om den som vi har fått en reform. Jag tackar för dessa inlägg. Jag förstår att det finns mycket otålighet i den här frågan. Som vi har hört är den mycket komplex. Jag sade tidigare att jag har träffat organisationer. Det kommer jag att göra även framöver. ska jag ha flera möten och samråd med olika organisationer. Det finns också olika uppfattningar mellan dem. Det tycker jag måste kunna finnas. Man brukar ofta anklaga kvinnorörelsen för att alla inte har samma uppfattning. Men jag har aldrig förstått varför alla kvinnor ska ha samma uppfattning. Det brukar man inte kräva av män. Jag menar med det alltså inte att jag kräver att de olika organisationerna ska ha samma uppfattning. Men jag vill lyssna på deras olika syn på den här rapporten som har kommit eftersom den är viktig. Jag står naturligtvis bakom skrivningarna i regeringsförklaringen. När jag har träffat olika organisationer säger de att de är mycket glada över dessa skrivningar och ställer stort hopp till dem. Som jag sade kan det vara nödvändigt att det görs en översyn av detta och att man tittar på lagen och den paragraf som du nämner. Men jag kan inte utlova det . Jag vill först föra dessa olika samtal. Jag är faktiskt försiktigt positiv, . Jag har mycket stort förtroende för och stor tilltro till dig. Jag har lyssnat noga på dina inlägg, och jag är övertygad om att er ambition är att uppfylla de löften som ni har gett i er regeringsförklaring. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Men jag måste säga att vi i är oändligt trötta på den utveckling som vi har sett i . Vi har påtalat den urholkning av LSS som har skett och vid upprepade tillfällen efterfrågat en skärpning av lagstiftningen, men utan resultat. har ni möjlighet att visa att vi inte bara har bytt regering utan också politik. I grund och botten handlar det om vilket samhälle vi vill ha. Vi i är trötta på ett samhälle som gör skillnad på folk och folk. Vi vill ha ett jämlikt samhälle där alla människor ska få de bästa förutsättningarna för att kunna leva ett bra liv - ett samhälle där det är människorna och behoven som styr och inte ekonomin. Det finns stora förväntningar på att den nya rödgröna regeringen tar ansvar för jämlikhet, lika rättigheter och lika möjligheter för alla. Men finns det en viss oro inom funktionshinderrörelsen för att socialdemokratin inte tar frågan om personlig assistans på allvar, att ni ska fortsätta att trampa vidare på de stigar som den förra regeringen redan har trampat upp. Jag vill därför avsluta debatten med en uppmaning till er att ta oron på allvar, vilket jag tror att ni gör, och agera skyndsamt. Innehållsmässigt har jag kanske sagt det som jag tänkte säga. Jag vill tacka för den här debatten och era inlägg och för att ni visar seriositet och inser betydelsen av den här frågan. Jag ser fram emot att prata mer om detta. Överläggningen var härmed avslutad.