· H21087 · 2014-11-20 12:16:05 — Fru talman och ärade ledamöter! har frågat mig om jag avser att förändra den syn på Hamas så att den avviker från EU:s syn på att Hamas är en terroristorganisation samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att uppnå reell förändring. har frågat mig om jag anser att president tillhör de moderata krafter som nämndes i samband med regeringens erkännande av Staten samt vad jag syftar på när det gäller uttrycket "moderata krafter i ". Jag väljer att besvara interpellationerna i ett sammanhang. Regeringen har ingen annan syn på Hamas än vad EU i övrigt har. Regeringen och EU står fast vid sin bedömning av Hamas som terroristorganisation så länge organisationen inte tar avstånd från våld mot civila i . Hamas måste erkänna rätt att existera och respektera ingångna avtal. President står entydigt bakom linjen att det endast genom förhandlingar är möjligt att uppnå ett slut på ockupationen och en tvåstatslösning där och kan leva sida vid sida i fred och säkerhet. President visar därmed att han är en ledare för moderata krafter i . Inte heller på denna punkt har regeringen en annan syn än EU i övrigt. Regeringen avser att aktivt verka för förändring och fred, vilket jag även har redogjort för i interpellationsdebatten detta år. I min interpellation till utrikesminister ställde jag frågor om regeringens syn på och förhållningssätt till terrororganisationen . Jag bad också utrikesministern konkretisera vilka faktiska - inte symbolpolitiska - åtgärder kommer att vidta för att bidra till en reell förändring i konflikten och för att bidra till att en tvåstatslösning uppnås. Jag vill tacka så mycket för svaret. Man kan dock få intrycket att utrikesministern tycker att debatten avklarades , men bara för att regeringen har erkänt som stat är läget i inte statiskt. Mycket har hänt - oroligheterna har eskalerat, våld har uppmuntrats och människor har mördats. Precis som utrikesministern har poängterat innebär erkännandet ett ökat ansvar. Ett kravlöst erkännande kan inte följas av ett kravlöst stöd. På skriver att det svenska erkännandet av staten kommer att följas av förstärkta insatser för att stödja utvecklingen av demokrati och mänskliga rättigheter i . betonar här att "erkännandet innebär även ett ökat ansvar. På samma sätt som vi ställer tydliga krav på kommer vi att göra det på ." Ja, fattas bara annat! Parallellt med erkännandet kom också strategin för internationella utvecklingssamarbete avseende , en strategi där ges huvudansvaret för situationen i . Givetvis har ett stort ansvar, men det är uppseendeväckande att ingen kritik över huvud taget riktas mot Hamas agerande och vilka effekter det har när det gäller att försvåra för inompalestinsk försoning, fredssamtal, mänskliga rättigheter och utveckling. Detta är inte att ställa tydliga krav. Statsrådet har sagt att tanken med erkännandet var att stärka de moderata krafterna. Tyvärr har dessa krafter inte blivit styrkta i den meningen att man ser ett ökat inflytande eller uttryck. Tvärtom har det på och i den palestinska myndighetens dagliga tidning uppmanats till våld, bland annat genom antisemitiska teckningar. Vad säger egentligen regeringen om de moderata krafternas uppmaningar till våld mot judar och israeler? Erkännandet innebär ett ökat ansvar. Den yttersta ledaren för de moderata krafterna, president , förbjöd efter en strejk den största fackföreningen på och arresterade två av de högsta fackliga ledarna. Arresteringarna har setts som ett led i en ökad intolerans. Värnar inte den rödgröna regeringen de palestinska fackförbundens frihet? Återigen: Erkännandet innebär ett ökat ansvar. Jag har ställt frågan om den anser att president tillhör de moderata krafterna i och fått ett tydligt ja till svar. Anledningen till frågan är naturligtvis att erkänner staten . Man hänvisar just till de moderata krafterna och tror att erkännandet ska verka gynnsamt för dessa i . Då är det intressant att veta vilka dessa moderata krafter är. Dagen före det svenska erkännandet sköts en israelisk rabbin vid , där det har varit mycket oroligheter, eskalerande sådana, . Dagen efter erkände . Det hade naturligtvis inget med det att göra, men det sammanföll så. säger president , den så kallade moderata kraften, så här om den man som sköt rabbinen: Han kommer att hamna i himlen som en martyr som försvarat sitt folks rättigheter och dess heliga platser. För mig känns det inte som en särskilt moderat ledare som säger så. Det finns många fler exempel. Det här var ett axplock av några från , inte . är ju inne på det tionde året av en fyraårig mandatperiod. före den här attacken sade han: Vi måste stoppa dem - alltså de som besöker - med alla till buds stående medel från att komma in. Vid andra tillfällen har han gett auktoritära ledare den högsta palestinska utmärkelsen. Han har skickat en hjärtlig hälsning, som det står i meddelandet, till diktator och tackat för stödet. Han har skickat en krans till en självmordsbombares begravning. Personen hade dödat åtta personer. Han har sagt så här: Om andra attackerar - alltså attackerar - är vi med dem. Som påpekar har man också förbjudit den största palestinska fackföreningen med 40 000 medlemmar och arresterat ett par av deras ledare. Anledningen till detta var att de hade utlyst strejk, strejkat ofta och också kritiserat . Han är också, som utrikesministern säger, ledare för de moderata krafterna. En av dessa så kallat moderata krafter är , ledamot av centralkommitté, deras motsvarande partistyrelse. Han sade om det senaste dådet där fem israeler dödades med yxor och knivar: Heliga vare era vapen, era bildäck - det har varit sådana attacker tidigare också - era yxor, era köksknivar. De används enligt vilja. Det är inte första gången som han säger något sådant. Han har tidigare hyllat en man som högg ihjäl en fembarnsfar. Han har upprepade gånger uppmanat till attacker på bosättare. Det har protesterats mot detta. Bland annat har några amerikanska kongressledamöter uppmanat att ta avstånd från den här mannen och naturligtvis skilja honom från det uppdrag han har. Det har ännu inte gjort, trots att detta har pågått . Tycker utrikesministern att det har varit en lyckad strategi som har funnits och når utanför gränser, som du säger och stora delar av världssamfundet, att stödja så kallat moderata krafter? Är vi närmare en tvåstatslösning nu? Vore det inte läge att byta strategi och stödja demokratiska krafter i stället för ickedemokratiska krafter, hur moderata de än må vara i jämförelse med andra? Det är att notera att över 200 000 människor har dödats i , att 10 miljoner människor är i behov av akut nödhjälp och att har utropat ett kalifat och bedriver folkmord på yazidier. Då anser den att den viktigaste utrikespolitiska frågan, praktiskt taget den enda man över huvud taget har profilerat sig i, är att erkänna . Det är en prioritering som är mycket förvånande. Men har vi det att förhålla oss till. Utrikesministern och andra företrädare har gjort uttalanden om att detta erkännande ska följas upp med kravställande på den palestinska myndigheten. Det är klart att det är viktigt. Därför är interpellationsdebatten en väldigt bra form för att kräva svar från regeringen på vad man gör i de här frågorna. Låt mig ta två exempel. I förrgår gick två män in i en synagoga i . Männen var maskerade som ultraortodoxa judar. De angrep sedan besökarna med yxor och skjutvapen. De dödade fyra personer och skadade otaliga. Det är klart att det här är ett fullständigt besinningslöst dåd. Ingen kan försvara det, tror du. Men de som försvarar det är Hamas på . De har till och med lovordat detta. har mycket riktigt fördömt det, men och regeringen i den palestinska myndigheten handlar inte bara om . Det är en så kallad ämbetsmannaregering just . I praktiken är det en regering bestående av två partier. Det är just detta som gör att vi påpekar att erkännandet kommer för . Vad gör är att man erkänner en palestinsk stat som , som utrikesministern betonar i interpellationssvaret, betraktar Hamas som en terroristorganisation, som Hamas sitter i regeringen. Vi har alltså att göra med en regering där det ena regeringspartiet, det som för övrigt vann valen 2006, lovordar att två personer går in i en moské och med yxa hugger ihjäl fyra civila människor. De uppmanar till fler hämndaktioner. De tycker att det här är bra. Är det moderata krafter, , att hugga ihjäl människor med yxa? Det här är den regering som vår svenska regering menar har kontroll över hela territoriet, förutom det som ockuperar. Om nu erkänner som självständig stat är det fullständigt rimligt att man kraftfullt fördömer detta. Då räcker det inte med fördömande, utan måste kräva att Hamas tar avstånd från detta. Man kan inte ha en regering där presidenten för det ena partiet går ut och fördömer detta medan de andra delar ut godis och skjuter fyrverkerier och hyllar dem som har begått det här bestialiska dådet. När det gäller den andra frågan om moderata krafter är det mycket riktigt att är moderat i bemärkelsen att han söker en tvåstatslösning och förhandlingar, ja. Men är det ett uttryck för att vara en pragmatisk och moderat ledare att förbjuda det största fackförbundet på med 40 000 medlemmar? Socialdemokraterna är väl ett parti som värnar fackliga rättigheter? Hur ser utrikesministern på att man nu beordrar att arrestera 60 fackföreningsledare som totalt har fler än 160 000 medlemmar och att man fängslar två ledare och stänger det största fackförbundet? Är det ett uttryck för att vara en moderat och pragmatisk ledare? Det vore intressant att få veta hur utrikesministern ser på det. Fru talman, fru utrikesminister! Precis som sägs i interpellationssvaret hade vi en interpellationsdebatt på det här temat , . Min prognos är att vi nog rätt återkommande kommer att få interpellationsdebatter om detta, just därför att, som tidigare talare har påpekat, det händer rätt mycket i området, och det som händer är förfärligt och inger förstämning. Liksom i förra interpellationsdebatten är det nu sju talare anmälda. Det visar på det engagemang och intresse som finns i kammaren, men också på hur vanskligt det var att regeringen så snabbt efter att den hade tillträtt bestämde sig för att erkänna staten . Det visar den diskussion som vi sedan har fört här i kammaren. Jag tittade på mina anteckningar från när vi senast hade en interpellationsdebatt om detta. Några av de argument som anfördes av utrikesministern - som man i och för sig kan dela med hjärtat, men man måste sedan se hur det ser ut på marken - var att erkännandet skulle vara ett stöd för moderata krafter, att man skulle få med sig andra länder och att man skulle skänka hopp till palestinierna. Vid förra interpellationsdebatten frågade jag: Hur kan vi utvärdera detta? Hur vet vi att det var rätt beslut , vilket regeringen, alltså Socialdemokraterna och , hävdar? Eller var det kanske ett beslut som skulle fattas men där tidpunkten var fel, vilket andra i kammaren har sagt? Har de moderata krafterna stärkts? Av bara de senaste tre inläggen har det framkommit att det finns skäl att vara orolig för att det inte precis är de moderata krafterna som stärkt sin ställning utan att det är andra. Det visar det besinningslösa våld som riktades mot fyra rabbiner och en annan person i en synagoga för någon dag sedan och attackerna mot fackföreningsledare i . Frågan är om man kan säga att moderata krafter har stärkts - så det går ju inte att bocka av. Det är senast, så det har inte hunnit bli några stora förändringar. Det är dock viktigt att fundera på hur vi kan utvärdera. Nästa fråga är: Har man fått med sig andra? Precis som utrikesministern skriver i sitt svar delar man EU:s samlade syn på Hamas. Men inga andra länder i EU-kretsen rör sig mot ett erkännande. Man har i och för sig haft en debatt i det brittiska parlamentet, men den var aviserad . Det sista var att skänka hopp, men det vi kan se i detta område nu är hopplöshet snarare än hopp. Det finns absolut en tidpunkt då det kan vara rätt att erkänna staten , men frågan är om det var rätt tidpunkt från S- och MP-regeringen. Utifrån de kriterier regeringen själv satte upp om att stärka moderata krafter, få andra med sig och skänka hopp, så var det fel, fel och fel. Det är en märklig debatt vi har. Står man bakom en tvåstatslösning borde det vara en självklarhet att erkänna båda staterna. har stöd i FN:s resolutioner: Ockupationen ska upphöra, och ska kunna regera sitt land självständigt. Men så är det inte . Det pågår en ockupation, och bosättningarna breder ut sig. tar över mer och mer av - det lilla som finns kvar, vill jag säga. Vad är rätt tidpunkt att erkänna ? Är det när inte längre finns? Det är en realitet att området blir allt mindre; det krymper . Det är muren på palestinsk mark, bosättningar och bombningar av befolkningen, vilket knappast gynnar situationen. På tal om moderata krafter kan man fråga sig hur moderata de krafter som styr är. bombades civilbefolkningen i . Ca 1 400 civila dödades varav 500 barn. Bara bombades , och tusentals dödades och skadades. var det drygt 10 000 skadade i . Jag upplever att man bedömer och med helt olika måttstockar. Uttalanden från enskilda ledare på den palestinska sidan väger tyngre än tusentals civila dödsoffer på den andra sidan. Det här är i så fall ganska extremt. Det kan kallas statsterrorism när regimen medvetet bombar civila. Det är en märklig situation. Ingen begär att vi ska dra tillbaka erkännandet av med hänvisning till de återkommande bombningarna av civila. Det är inte bara bombningar. Det är bosättningar i strid med FN:s resolutioner. Det är ett mycket grovt förtryck med ett apartheidliknande system mot palestinierna. De kan inte röra sig fritt i sitt eget land. När barn ska gå till skolan och när människor ska gå till arbetet eller söka sjukvård får de vänta vid checkpoints vid muren för att släppas över till sin odling på andra sidan, till sin familj, till skola och arbete och så vidare. Palestinierna är alltså utsatta för ett grovt förtryck och har varit det . Det har dock inte lett till att vi säger att vi inte längre erkänner , utan det är en självklarhet att är erkänt. Då borde det också vara en självklarhet att erkänna . Den utveckling vi har haft där har fortsatt att utvidga området och fortsatt förtrycket har knappast gynnat de moderata krafterna på den palestinska sidan. Det har lett till frustration, och fredsprocessen har gått i stå. Man kan inte heller tala om en fredsprocess när det bryts mot FN:s resolutioner. FN:s resolutioner bygger inte bara på att man ska avstå från våldsanvändning, utan det handlar också om att bosättningar inte är tillåtna. Egentligen skulle de bosättningar som finns inte få finnas. Ännu värre blir det när man utvidgar med nya bosättningar. Det är en konstig diskussion. är ju erkänt i FN:s resolutioner. Där finns tvåstatslösningen och krav på att upphöra med ockupationen. Detta är ett första steg mot att komma någonvart. Vi måste erkänna medan landet fortfarande finns kvar, för detta kan skjutas fram i all oändlighet och har så gjorts . I detta anförande instämde , Arhe Hamednaca, och (alla S). Tack, , som alltid säger så mycket klokt! Debatten här i kammare har blivit alltmer ensidig, men vi har en skyldighet att se vad som händer på båda sidor. sade mycket, men låt mig gå in på några detaljer. Det palestinska folket har lidit i många , men jag ska hålla mig till det vi talar om i folkrättsliga termer. Vi delningen förlorade palestinierna redan från början. När landet delades fick israelerna av landytan och palestinierna följaktligen . har deras område bara krympt. har palestinierna kvar av det landområde de hade 1948. Demolering av hus och av citrus- och olivlundar har pågått . Sedan den första intifadan 1988, när jag var där första gången, har det varit en fruktansvärd nedmontering av det palestinska samhället. De olagliga ockupationerna breder ut sig, och sade den israeliska regeringen att man tänker fortsätta med dem och med att bygga nya bosättningar i . byggs en mur runt hela det palestinska området som enligt planen ska bli närmare . På är den och runt . Människorna bakom muren i lever i ständig skugga. Precis som sagts kan palestinierna inte röra sig fritt. De har inte tillgång till arbetsplatser, läkare och skolor. Vid de vattenkällor som finns på har israelerna byggt bosättningar, vilket gör att det palestinska folket i byarna runt omkring i bästa fall får köpa tillbaka sitt vatten från de israeliska bosättarna. Människor blir förgiftade när bosättarna skickar orenat vatten nedför kullarna och bergen. Det drabbar också israelerna själva, vilket har börjat synas . Det är fruktansvärt - för att inte tala om att för är sönderbombat, med allt lidande som det innebär. Jag förespråkar inte våld på något håll. Tvärtom måste vi vara noggranna med att tala om det och vara tydliga i det, men det går inte att komma ifrån att våldet från den andra sidan är ännu större. Det går inte att försvara på något sätt. Jag menar att ett erkännande av , precis som regeringen har sagt, kommer att innebära en syn inom och inom som kommer att främja fredssamtalen. I detta anförande instämde , Arhe Hamednaca, , och (alla S). Det finns sexåringar i som har upplevt tre krig. lade jag att mitt liv på att vara Sidas ansvariga handläggare för biståndet till /, som det då hette, och . Det var väldigt viktiga år i mitt liv. Jag har, precis som berättade att hon gjort, rest runt och sett det dagliga förtrycket bland palestinierna. Det är första gången jag står här i riksdag. Jag är nyinvald riksdagsledamot, och jag är stolt över att tillhöra det parti - - som tillsammans med Socialdemokraterna i regeringen har erkänt staten . Det är ett stort och mycket viktigt steg. Vi har gjort det . har vi sett hur fredssamtalen har gått i stå och hur nya bosättningar byggs på ockuperat palestinskt område. Allt detta har motverkat en tvåstatslösning. Vi har sett hur våldet har återvänt till . Varför är det då så viktigt att vi erkänner som stat nu? För det första vill vi, som utrikesministern sade, ge vårt stöd till de moderata krafterna i . För det andra vill vi verka för ett avtal med en tvåstatslösning med som delad huvudstad för de två staterna. Vi vill göra det, och här är det viktigt att vi får mer likvärdiga parter. Det får vi genom erkännandet av staten . För det tredje vill vi ge hopp till den sexåriga flicka som redan har upplevt tre krig - ett hopp om att fred är möjligt, ett hopp om att och ska kunna leva tillsammans sida vid sida med godkända gränser och i fred och ett hopp om att hon ska kunna sova gott om natten. Erkännandet av kommer såklart att följas upp av ett utökat utvecklingssamarbete som kommer att vara inriktat på demokrati. På ett erkännande följer givetvis också ett ännu större ansvar. 130 stater i världen har redan erkänt som stat. Som delegat i på en interparlamentarisk konferens om fred, säkerhet och försvar tog jag tillfället i akt att hålla ett tal om erkännande av . Den stämning som uppstod då vill jag förmedla. Det var 70 talare, och jag var en av de få som fick applåder. Det bådar gott. Det var en väldigt god stämning, och beslut har fått genklang runt om i . Vi ser att flera omröstningar hålls i olika länder. Vi hoppas att fler länder ska följa efter, för fredsprocessens skull, för freden i skull och för den sexåriga flickans skull, hon som redan upplevt tre krig. I detta anförande instämde och (båda S). Jag tror att interpellanternas inlägg illustrerar den desperation som just nu finns på många håll i världen över det eskalerande våldet, situationen i och relationen mellan och . Det är aldrig rätt tidpunkt. Det har inte varit det under trots att man efter sade att en tvåstatslösning skulle uppnås . Vad är det vi har att hålla oss till? Till vad ska vi sätta vårt hopp om en fredlig utveckling och en avtalad samexistens mellan två stater som kan leva sida vid sida? Vi måste bestämma oss. Tror vi fortfarande på en tvåstatslösning eller inte? Om vi tror på det bidrar erkännanden med det lilla de kan till att göra relationen lite mindre ojämlik jämfört med hur det ser ut . Detta har det vittnats om här på ett alldeles utmärkt sätt. Var finns utrymmet för den som är ung i mellan att acceptera en alltmer desperat situation och att ta till våld? Var finns de moderata krafterna? Jag har inte hört någon av interpellanterna ge några konkreta förslag här på hur det ska se ut i stället, om vi inte går den vägen och försöker stödja president . Han representerar just dessa moderata krafter, hur mycket vi än kan tycka att de inte talar på det sätt vi skulle föredra, använder en retorik vi inte tycker om och ibland gör alldeles fel saker. Då ska vi kritisera, och det gör vi också. undervisar oss som vanligt. Vi ska inte prata om den här saken, vi ska tala om någonting annat, som om vi inte själva tagit avstånd från våldshandlingarna och som om det som just nu händer i vore vårt fel och i själva verket mitt fel personligen. Det tycker jag är lite ovärdigt. Vi borde kunna diskutera sakligt. Var är förslagen? Vilka krafter är det ni tycker att vi ska stödja, , och hur ska vi göra det? Vad representerar , och ska vi verkligen hamna i den situationen att vi tar ställning för den ena eller andra parten när vi i själva verket borde ta ställning för fredsprocessen och sakta men säkert försöka ta oss tillbaka till förhandlingsbordet? Vi måste ge de moderata krafterna - så otillräckliga och så ofullkomliga som de är - och president , som representerar just en sådan rörelse och som står för en palestinsk myndighet som betraktas som statsduglig också av FN och av en rad länder, kraften att fortsätta att tala mot våldet och hålla Hamas borta. Vi för ingen dialog med Hamas, för de är terroriststämplade, men vi har en dialog med president . Med en ny stat kan vi göra som med alla andra stater: ställa krav. Det framförs på politisk och diplomatisk väg. Vi ser till att både fördöma den typ av barbariska dåd vi har sett i och mana till besinning. Det är inte lovande när säger att de ska svara kraftfullt. Då vet vi vad som kan vänta. I stället måste vi få en väg tillbaka - en spiral som blir en god spiral. Ge mig gärna förslag på när det skulle vara rätt tidpunkt! I själva verket kan det redan vara , som vi har sett av de senaste dagarnas händelser. I detta anförande instämde Arhe Hamednaca, och (alla S). Tack, utrikesministern! nämnde , men regeringen har handlat tvärtemot de premisser som låg till grund för . Då var kravet att PLO först skulle erkänna legitima rätt att existera som en judisk nation för att det palestinska självstyret skulle kunna upprättas. Regeringen valde att göra det omvända. Först erkändes en stat som delvis kontrolleras av Hamas, som inte bara förnekar utan även vill förinta den judiska staten. Men är vi där vi är, och vi måste ta fasta på att erkännandet innebär ett ökat ansvar. Ord måste gå till handling. måste agera utanför symbolpolitikens trygghetszon. Utrikesministern måste ta ansvar för ett statserkännande som enligt min mening kom för . Jag uppskattar att utrikesministern svarar att regeringens syn på Hamas inte avviker från EU:s syn, det vill säga att Hamas är en terrororganisation - så länge organisationen inte tar avstånd från våld mot civila i . I utrikesministerns svar inledningsvis betonas det att Hamas måste erkänna rätt att existera och respektera ingångna avtal. Det är bra. Men hur kan det då komma sig att detta inte ens nämns i strategin för utvecklingssamarbetet med ? Där finns ju en konkret möjlighet att ställa krav. är en stor biståndsaktör. måste därmed kunna vara både kravställande och drivande. Om regeringen inte noga har tänkt igenom hur man ska kunna ställa krav och göra uppföljningar förstår jag inte att det var så bråttom med ett erkännande och så bråttom med en ny strategi, som måste vara tydlig. Jag tycker det är bra att utrikesministern frågar vad vi vill. Jag nämnde det mycket kort i slutet av mitt inlägg, och jag utvecklar det gärna.