frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — Nämnden har dock ett ansvar för den unges omvårdnad och trygghet (jfr 11 § LVU) och måste därför kunna förbjuda en videoinspelning (fotografering) vid ett övervakat umgänge om inspelningen i ett visst fall skulle anses olämplig. Huruvida en förälder eller en stödperson ska få filma (fotografera) vid ett övervakat umgänge kan inte ses som en sådan reglering av umgänget som avses i 14 § LVU utan får närmast betraktas som en ordningsfråga. Något formellt beslut behöver därför inte fattas. Av det an- förda följer att nämnden kan förbjuda en videoinspelning (fotografering) vid ett övervakat umgängestillfälle bl.a. om inspelningen (fotograferingen) kan tänkas kränka barnet eller kan komma att användas på ett sätt som är till men för barnet. (Jag går i det här sammanhanget inte in på vilka möjligheter den personal som medverkar vid umgänget kan ha att motsätta sig att själva bli filmade eller fotograferade.) Nämnden har i sitt yttrande inte närmare förklarat på vilket sätt inspelningen skulle ha kunnat vara till nackdel eller skada för A. Man kan givetvis ifrågasätta lämpligheten av en videoinspelning som sker i syfte att dokumentera samspelet mellan föräldern och barnet vid umgänget, dvs. när inspelningen sker för att bidra till utredningen. Jag kan emellertid inte se att inspelningen hade kunnat medföra något men för A. eller inverka störande på umgänget. Föräldrarna (.) borde därför inte ha nekats att videofilma umgänge med för- äldrarna. Vad som i övrigt har kommit fram leder inte till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det som anförts ovan. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T En sjuttonårig pojke hade omhändertagits med stöd av 6 § LVU och placerats i ett särskilt ungdomshem; fråga bl.a. om nämnden med stöd av 11 § LVU kunde inskränka den unges kontakt med sin far enbart därför att det fanns oklarheter i en polisutredning om ett allvarligt brott som den unge eventuellt varit inblandad i (Dnr 120-2012) Beslutet i korthet: En 17-årig pojke, som tillsammans med sin far miss- tänktes för ett allvarligt brott, omhändertogs med stöd av 6 § LVU och placerades i ett särskilt ungdomshem. Beslutet fattades av i kommun. Pojken fick i hemmet inte ta emot samtal eller be- sök eftersom ”allt kring polisutredningen är för oklart än”. En konsekvens av beslutet blev att pojken inte fick ha någon kontakt med sin far. Ett beslut om att inskränka kontakten mellan far och son hade varit god- tagbart om det hade behövts för att genomföra vården. har inte ens påstått att inskränkningen motiverades av sådana skäl som brukar ha att göra med själva vården av den unge. Det har därför inte funnits förut- sättningar för nämnden att med stöd av 11 § LVU inskränka kontakten på det sätt som gjordes. I en anmälan till JO framförde K.H. klagomål mot socialförvaltningen i kommun när det gällde handläggningen av ett ärende som rörde fem barn (JO:s ärende 4922-2011). Klagomålen avsåg bl.a. att barnen, som hade omhändertagits med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga, LVU, inte hade fått den omvårdnad som de var berät- tigade till. Efter att vissa handlingar hämtats in från förvaltningen avslutades ärendet utan ytterligare åtgärd . Av de inhämtade handlingarna i JO:s ärende 4922-2011 framgick att socialför- valtningen vid olika tillfällen och på skilda sätt hade reglerat ett av barnens, H:s, kontakter med omvärlden. Mot bakgrund av vad som hade kommit fram i ärendet beslutade JO att inom ramen för ett särskilt ärende utreda saken (JO:s ärende 120-2012). i kommun uppmanades att komma in med en utredning och ett yttrande över vad som varit grunden för inskränk- ningarna. Yttrandet skulle även belysa vilka formella beslut som hade fattats om umgänge, telefonkontakt och brevkontroll. S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 Nämnden beslutade att som sitt remissvar översända ett yttrande från resul- tatenhetschefen . I yttrandet anfördes bl.a. följande: Ärendet gäller en 17 årig pojke som varit omhändertagen med stöd av §2 LVU, lag med särskilda bestämmelser om vård av unga, . Poj- ken har fyra syskon som även de är omhändertagna med stöd av §2 LVU. Syftet med LVU vården är att skydda barnen från deras pappa. Barnen har varit placerade på skyddat boende, utredningshem och familje- hem tillsammans med sin mamma. 17 åringen är inte längre placerad till- sammans med sin mamma utan bor i ett stödboende för ungdomar. Ärendet är komplext. Familjen kom till . Det har i utredningar framkommit att det förekommit våld och hot om våld inom familjen , redan innan familjen kom till Sve- rige. Efter att barnen och mamman skilts från pappan har 17-åringen, i pe- rioder, på uppdrag av pappan, kontrollerat resten av familjen. Mamman har efter att hon ansökt om skilsmässa och enskild vårdnad om barnen upplevt ett allt större hot mot sin egen säkerhet. Hotet kommer från pappan och hans släkt. blev mamman och ett av syskonen misshandlad av 17 åringen. Mamman fruktade för sitt liv vid denna händelse. 17 åringen har inte bott med sin mamma. Pappan och hans släkt har även på olika sätt hotat . Flertal polisan- mälningar har gjorts. Mamman är ensam vårdnadshavare och pappan har ingen umgängesrätt. anhölls både 17 åringen och pappan misstänkta för stämpling till mord. efter anhållan var det oklart om planerna gällde mamman och eller upp- dragstagare. 17 åringen omhändertogs med stöd av § 6 LVU och placerades på Margaretelunds behandlingshem som är ett sk § 12 hem. Pojken kunde inte transporteras som beslut om omhändertagande fattas utan han placerades på en ”transportplats” på Bärby ungdomshem, avd . I samtal med mamman, dokumenterat i journal, hålls fokus på hennes säkerhet mot bakgrund av att det inte är klarlagt om hoten riktas mot henne. Det är även mot samma bakgrund som inskränkning i kontakter meddelas pojken. Inget formellt beslut fattades om umgängesbegränsning i förhållande till mamman som är ensam vårdnadshavare. Pojken hindrades inte heller att ha kontakt med sin mamma då hon trots rekommendationer från ringde sonen. De hade regelbunden telefonkontakt pojken var placerad på Margaretelunds behandlingshem. När det gäl- ler pojkens besök av pappan och andra släktingar gjordes en bedömning som dokumenterades i särskilt dokument daterat . Bedömningen var underlag till institutionschefen, som har att besluta om eventuella besöksinskränkningar. Vid handläggares besök på Margaretelunds behandlingshem 2011-10- 07 lämnar pojken brev som ska vidarebefordras till mamman och flickvän- nen. Handläggaren som tar emot breven kommer överens med pojken om att hon kan läsa dem innan de lämnas vidare. Denna överenskommelse görs dels mot bakgrund av skyddsaspekt i förhållande till mamman dels i kon- trollerande syfte då risk för avvikelse kunde föreligga. Dock fattas inga for- mella beslut om brevkontrollen. Rutiner och riktlinjer gällande restriktioner vid LVU vård ska ses över och tydliggöras. I ett beslut anförde JO följande. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Det var flera noteringar i journalhandlingarna om begränsning av H:s kontakter med omvärlden som ledde till att JO begärde ett yttrande från socialnämnden. Jag väljer dock att begränsa mina uttalanden till den inskränkning som nämn- den beslutade om när det gällde kontakten mellan H. och hans far. H. var vid tillfället . Han och hans far var misstänkta för stämp- ling till mord beträffande H:s mor. Efter att H. hade anhållits beslutade social- nämnden att omhänderta honom med stöd av 6 § LVU. Han place- rades i ett särskilt ungdomshem. Enligt en journalanteckning skulle H. inte få ta emot samtal eller besök vid hemmet eftersom ”allt kring po- lisutredningen är för oklart än”. I bilagan till remissyttrandet anfördes bl.a. följande: Nämndens bedömning är att H. inte ska tillåtas ta emot besök eller telefon- samtal från sin pappa då det bedöms vara till men för ho- nom. Skäl till bedömningen är att det råder, för socialnämnden, oklarheter gällande de brottsmisstankar som riktats mot både H. och hans pappa 2011- 09-23. Det är oklart vilket inflytande pappan har/har haft på H. när det gäller det brott han är misstänkt för. Pappan är inte vårdnadshavare och har inte någon umgängesrätt. [– – –] När det gäller personer, t.ex. bröder, släktingar eller kompisar gör nämnden också bedömningen att H. inte heller ska tillåtas ta emot besök eller tele- fonsamtal då situationen kring H. är mycket rörig och det är svårt att förstå vilka som är inblandade i de brott som H. är misstänkt för. Huvudfrågan i ärendet är om socialnämnden har kunnat begränsa H:s kontakt med omvärlden av hänsyn till polisutredningen. I 24 kap. 4 § , RB, anges bl.a. att om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan liknande omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den miss- tänkte, får häktning ske endast om det är uppenbart att betryggande övervak- ning inte kan ordnas. I 24 kap. 5 § RB anges att ett beslut att häkta någon meddelas av rätten. Enligt samma lagrum ska en domstol som har beslutat att häkta någon på be- gäran av åklagaren pröva om den häktades kontakter med omvärlden ska få inskränkas. Av 23 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträ- dare följer att den som är får häktas endast om det finns synner- liga skäl. Om den unge som alternativ till häktning placeras i ett särskilt ungdomshem med stöd av LVU har domstol eller åklagare inte möjlighet att meddela några föreskrifter om en begränsning av den unges kontakt med omvärlden. När det gäller den unges kontakt med föräldrar och vårdnadshavare finns en grundläggande bestämmelse i 14 § LVU. Enligt den bestämmelsen ansvarar den unges behov av umgänge med föräldrar och vård- nadshavare så långt som möjligt tillgodoses. Om det är nödvändigt med hänsyn S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 till vården enligt LVU får dock socialnämnden besluta bl.a. hur umgänget ska se ut mellan den unge och vårdnadshavare eller förälder som har umgängesrätt reglerad genom en dom eller ett beslut av en domstol eller genom ett avtal. En reglering av umgänget med stöd av bestämmelsen i 14 § LVU tar således sikte på situationer när en reglering är nödvändig med hänsyn till LVU-vården. Så kan vara fallet om det finns en risk för att en förälder på ett olämpligt sätt griper in i vården eller därför att en förälders personliga förhållanden, t.ex. vid ett långtgående missbruk, är sådana att han eller hon inte bör träffa den unge. Som lagstiftningen är utformad kan nämnden med stöd av den bestämmelsen inte reglera umgänget enbart därför att en pågående polisutredning av ett brott skulle kunna påverkas negativt av att den unge får träffa en förälder. H:s far var inte vårdnadshavare och han hade inte heller någon umgängesrätt med H. Det har därför inte funnits några förutsättningar för att fatta ett beslut om reglering av umgänget med stöd av 14 § LVU. Enligt remissvaret har re- gleringen av kontakten mellan H. och hans far inte heller grundats på 14 § LVU utan inskränkningen har skett med stöd av bestämmelsen i 11 § LVU. Enligt 11 § bestämmer socialnämnden hur vården av den unge ska ordnas och var den unge ska vistas . Efter ett beslut om vård eller om- händertagande enligt LVU träder socialnämnden in i föräldrarnas ställe. Nämn- den har då samma skyldigheter och rättigheter som barnets vårdnadshavare. Nämnden eller den som nämnden har uppdragit vården åt ska ha uppsikt över den unge och, i den utsträckning det behövs för att genomföra vården, be- stämma om hans eller hennes personliga förhållanden. Det kan gälla t.ex. me- dicinsk vård eller behandling och rätt för den unge att göra en resa. I likhet med vårdnadshavaren kan nämnden således vidta åtgärder som behövs för att den unge inte ska skada sig själv eller någon annan. Nämnden bör också på samma sätt som föräldrarna t.ex. kunna hindra att den unge rymmer (prop. 1979/80:1 del A s. 597). Möjligheten att bestämma om den unges förhållanden begränsas till vad som behövs för att genomföra LVU-vården. H. var tillsammans med sin far misstänkt för ett allvarligt brott och det fanns oklarheter i fråga om vad som hade hänt. Detta har emellertid inte inneburit att nämnden utan vidare har kunnat inskränka H:s kontakt med sin far. Som jag nämnt är nämndens möjlighet att besluta om sådana inskränkningar be- gränsad till situationer när inskränkningen behövs för att vården ska kunna ge- nomföras. Så kan vara fallet t.ex. om det finns risk för att kontakten kan leda till att den unge dras in i ny brottslighet eller uppmuntrar den unge till en positiv syn på en brottslig verksamhet. I ett sådant fall skulle kontakten i sin förläng- ning kunna hindra vården av den unge. Med utgångspunkt från de brottsmisstankar som fanns har det givetvis fun- nits skäl att ifrågasätta om det var lämpligt att H. och hans far hade kontakt med varandra. Det har också funnits skäl för nämnden att verka för att H. t.ex. inte genom påtryckningar skulle ta på sig ansvar för ett brott som han inte hade begått. Det kan därför i och för sig inte uteslutas att det rent objektivt sett fun- nits anledning för nämnden att med stöd av 11 § LVU hindra en kontakt mellan H. och hans far. Såvitt framgår av remissvaret har dock inskränkningen av H:s kontakt med sin far uteslutande motiverats av att det fanns oklarheter i den pågående polisutredningen. Enbart den motiveringen medför dock enligt min 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T mening inte att socialnämnden kan inskränka den unges kontakt med en föräl- der eller annan närstående. Detta är förhållanden som i första hand åklagaren har att ta ställning till när han eller hon bedömer behovet av bl.a. häktning. Nämnden har inte ens påstått att inskränkningarna motiverades av sådana skäl som brukar ha att göra med själva vården av den unge. i de uppgifter som nämnden har lämnat i sitt yttrande och de handlingar som nämnden har gett in till JO kan jag därför inte se att det funnits förutsättningar för nämnden att med stöd av 11 § LVU inskränka kontakten mellan H. och hans Nämnden har i remissvaret uppgett att det beslut som fattades var ett ”un- derlag till institutionschefen, som har att besluta om eventuella besöksinskränk- Jag kan med anledning av det uttalandet konstatera att ett särskilt ung- domshem enligt 15 a § LVU kan vägra den unge telefonsamtal och besök. ett beslut om en sådan inskränkning av den unges kontakt med omvärlden kan dock endast beslutas om kontakterna kan äventyra vården eller ordningen vid Enligt min mening kan därför inte heller ett sådant beslut fattas med motiveringen att den unges kontakt med t.ex. en anhörig skulle kunna vara till nackdel för en brottsutredning. Sammanfattningsvis är jag kritisk till att nämnden inskränkt H:s möjlighet till kontakt med sin far på den grunden att det fanns oklarheter i den pågående Det pågår en översyn av LVU (Utredningen om tvångsvård för barn och unga (S 2012:07). Jag finner skäl att översända en kopia av detta beslut till utredningen. Ett beslut om tillfälligt flyttningsförbud får inte fattas enbart för att hindra en vårdnadshavares umgänge med sitt barn vid ett enstaka tillfälle (Dnr 6394-2012) Beslutet i korthet: I en anmälan till JO framfördes flera klagomål mot i kommun för handläggningen av ett ärende om en flicka som var placerad i familjehem på frivillig grund. Klagomålen avsåg bl.a. hanteringen av frågor om flyttningsförbud. När ett barn är familjehemsplacerat på frivillig grund är utgångspunkten att vårdnadshavaren bestämmer var barnet ska vistas och om eller när barnet ska flytta hem igen. Det finns dock bestämmelser i som gör det möjligt att under vissa förutsättningar hindra vårdnadshavaren från att flytta barnet från det familjehem där barnet är placerat. Bestämmelserna ska skydda bar- net mot en alltför abrupt hemtagning och separation från familjehemsföräld- rarna. I det aktuella ärendet hade vårdnadshavaren (fadern) med- delat att han avsåg att utöva helgumgänge med flickan ett visst veckoslut. När fadern var på väg för att hämta flickan för helgumgänget beslutade S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 nämndens ordförande om tillfälligt flyttningsförbud. Beslutet motiverades med att fadern avsåg att hämta flickan mot hennes vilja och att det fanns en påtaglig risk att flickans hälsa och utveckling skulle skadas av en flytt från familjehemmet. JO uttalar i beslutet att reglerna om flyttningsförbud enbart tar sikte på de situationer där en vårdnadshavare avser att flytta barnet, dvs. ändra bar- nets boendeförhållanden. Det kan alltså inte komma i fråga att tillämpa ett flyttningsförbud för att hindra en vårdnadshavares umgänge med sitt barn vid ett enstaka tillfälle. Det fanns i detta fall ingenting som tydde på att fa- dern avsåg att behålla flickan hos sig efter umgänget. Utifrån den utredning JO haft tillgång till fanns således inga rättsliga förutsättningar för beslutet. I beslutet kritiseras nämnden även för bl.a. brister i utformningen av själva beslutet om tillfälligt flyttningsförbud och för hanteringen av en be- gäran från fadern om att flickan skulle flytta hem. Bristerna i handlägg- ningen är i vissa fall av allvarlig karaktär. En kopia av beslutet sänds därför till Inspektionen för vård och omsorg. och har tillsammans dottern . som är född . placerades J. i ett familjehem på frivillig grund med stöd av bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453), SoL. fick ensam vårdnad om J. Advokaten framförde som ombud för klagomål mot i kommun. Hon ifrågasatte på flera punkter nämn- dens handläggning av ärendet rörande J. JO hämtade in handlingar som rörde J., bl.a. journalanteckningar, från social- förvaltningen i kommun. Anmälan remitterades därefter till Socialnämn- den i kommun för yttrande över vissa delar av anmälan. enskilda utskott lämnade som sitt remissvar en skrivelse som hade upprättats vid socialförvaltningen. I skrivelsen anfördes i huvudsak följande (de punkter i anmälan som JO begärde nämndens yttrande över återges med kursiverad text i anslutning till nämndens svar på de olika frågorna). J. har varit placerad i familjehem […]. Umgänget med fadern har skett kontinuerligt då J. varit placerad och har i stort fungerat väl och successivt utökats . […] Han blev enskild vårdnadshavare till J. Fadern har varit positiv till J:s vård i familjehemmet, men med- delade att han ville att J. skulle bo med honom. hade kort meddelat att han inte känt sig redo för att J. skulle bo med honom. Utifrån ohälsa har inte heller bedömt det lämpligt att lyfta frågan tidigare utan egen bedömning av sin förmåga har inväntats. I och med vilja att J. skulle flytta till honom blev det tydligt hur stark J:s anknytning till familjehemmet var. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T att hon vill bo kvar i familjehemmet och reagerade även negativt då um- gänget skett i större utsträckning. I och med detta blev även frågan om vård- nadsöverflyttning aktuell. Möjligheten att belysa och utreda frågan skulle givetvis varit möjlig tidigare, men faderns positiva utveckling och önskan att J. framöver skulle kunna flytta till honom, har beaktats. yttrande och redogörelse för handläggningen Socialen har, utan lagstöd, bestämt över och begränsat umgänge med J., till och med med anledning av att avsåg att ta dottern med sig till bönemöte. har inte under J:s placering i familjehem beslutat om umgäng- esbegränsning. Placeringen har skett enligt Socialtjänstlagen. Däremot har samtal förts med fadern angående former för umgänge utifrån J:s perspektiv. Vidare har fadern fått uppgifter om att J. själv uttryckt att hon inte önskar åka på bönemöte. har inte gjort bedömning om olämplighet beträffande ett bönemöte i sig och inte heller talat om att be- gränsa umgänget utifrån detta. Däremot har samtal förts med om svå- righeter som uppstår då J. vistas i stora folksamlingar, där även personer varit sjuka, då ett barn i familjehemmet är infektionskänsligt utifrån njursjukdom. underrättades inte om när flyttningsförbudet som medde- lades av förvaltningsrätten upphörde att gälla. Det framgår inte av handlingarna i ärendet när och hur flytt- ningsförbudet upphörde att gälla. Beslut om tillfälligt flyttningsförbud fattades då modern avsåg flytta J. från familjehemmet. Förvaltningsrätten biföll socialnämndens ansökan om flyttningsförbud enligt 24 § LVU och förordnade att vårdnadsha- varna tills vidare inte fick flytta J. från familjehemmet. I socialnämndens över- vägande bedömdes att behov av fortsatt flyttningsförbud förelåg. Vid tillfället för beslut om flyttningsförbud ovan hade vårdnadshavarna olika inställning till J:s familjehemsvård och fadern ifrågasatte moderns in- ställning. Fadern ansåg att J. skulle bo kvar i familjehemmet. Vårdnadsha- varna överenskom att fadern skulle vara ensam vårdnadshavare, vilket han blev . Fadern accepterade vården i form av fortsatt placering i familjehem och således fanns inte heller behov av flyttningsförbud längre. fattade dock inte ett for- mellt beslut om att flyttningsförbudet skulle upphöra, vilket strider mot lag- stiftningen. avsikt var dock inte att undanhålla in- formation om att flyttningsförbudet inte längre förelåg. J:s umgänge med fa- dern fungerade enligt planering även för flyttningsförbudet. handlade inte önskemål om att J. skulle flytta hem till honom med den skyndsamhet som kan krävas. Först inleddes formellt sett en utredning och därefter vidtogs knappt några åtgärder. Fadern önskemål om att J. skulle flytta till honom kom till social- nämndens kännedom då lämnat meddelande om detta på den nya socialsekreterarens röstbrevlåda. uppfattade det dock inte då som en formell begäran. Kontakt skedde med 2012-02- 03 och han erbjöds tid för samtal . har då inte möjlighet att komma till utan överenskommelse gjordes att samtala per telefon med ny socialsekreterare i ärendet. Samtal sker med J. i familjehemmet . Vid telefonsamtal med önskar han att so- cialsekreterare och familjehemssekreterare ska komma på hembesök till honom i . Tid bokas för detta . S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 samtal med sker nytt samtal med J. för att klarlägga J:s inställning. Vid telefonkontakt med meddelades han J:s inställ- ning till sin boendesituation. Utifrån att inställning var att han ville att J. skulle flytta hem till honom inleddes utredning . Social- nämndens bedömning är att de personliga kontakterna med såväl J. och var nödvändiga för att klarlägga inställning och behov av utredning. Utifrån de långa avstånden både till J:s familjehem i samt fadern i kunde inte samtalen ske mer skyndsamt. Socialen besvarade inte min skrift av förrän genom ett icke diariefört telefonsamtal . Detta sedan jag skickat en påminnelse som inte heller den förts in i akten. har kännedom om att ombud efter sin skrivelse sökt kontakt med J:s handläggare. I kontakt med gruppledare på barn- och ungdomssektionen blev hon hänvisad att avvakta tills ordi- narie handläggare skulle vara åter i tjänst efter semester. Utredning pågick utifrån begäran att J. skulle flytta hem till honom. har, i enda syfte att förhindra helgumgänge mel- lan J. och , fattat beslut om om- händertagande enligt 6 § LVU trots att man uppgivit att tillfälligt flyttnings- förbud meddelats. Om man avsåg att fatta ett beslut enligt 27 § LVU är beslutet felformulerat. Vidare är beslut enligt 27 § LVU inte avsedda att hindra umgänge eller bestämma utformningen av sådant utan endast att förhindra att barnet flyttas från familjehemmet. Med hänsyn till att frågan om flyttningsförbud är föremål för prövning av kammarrätten kan även med anledning därav ifrågasättas att sådant beslut fattats. Beslut om tillfälligt flyttningsförbud enligt 27 § LVU fattades utifrån att fadern avsåg hämta J. i familjehemmet mot hennes vilja och att bedömningen var att det fanns en påtaglig risk att J:s hälsa och ut- veckling skulle skadas av en flytt från familjehemmet. informerades om beslut om flyttningsförbud per telefon. I socialnämndens förtryckta blankett för beslut enligt LVU är beslut en- ligt 6 § förtryckt.