frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — vidarebefordrade . sitt eget meddelande och svar till tillsammans med ett meddelande av följande lydelse. Connys förklaring stämmer mycket bra på mig, så bra att jag skulle kunna ha skrivit den själv. Jag åberopar skrivelse i mitt ärende för det som N. utsätter mig för. kl. 7.42 skickades ett e-postmeddelande från till . med följande lydelse. Man skulle kunna tillägga – när man talar om förtalet – att förtalet är grovt eftersom det är framfört på nätet där det når miljontals människor. vidarebefordrade . detta meddelande till tillsammans med ett meddelande av följande lydelse. Ja, det N. har skrivit om mig på Flashback har lästs av drygt en halv miljon människor… Jag åberopar även detta. Med anledning av innehållet i meddelandena beslutade jag att i ett särskilt ärende ta upp till granskning hur dessa e-postmeddelanden förhåller sig till reglerna i 1 kap. 9 § regeringsformen, RF. Tingsrätten uppmanades därefter att yttra sig över den nämnda frågan och redovisa sin bedömning av det som kommit fram. Tingsrätten () lämnade följande svar. Eftersom den fråga som väckts ligger mig mycket varmt om hjärtat vill jag lägga fram bakgrunden enligt följande. När jag var tingsnotarie trädde lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden i kraft. Lagen byggde på att rätten i enlighet med 6 § i lagen skulle vägleda parterna vid talans utförande samt tillse att tvistefrå- gorna blev klarlagda och målet utrett efter vad dess beskaffenhet krävde. I förarbetena uttrycktes bl.a. följande. Vad beträffar rättens materiella processledning i övrigt har inte från nå- got håll bestritts att det kan vara förenat med betydande svårigheter för parterna i ett dispositivt tvistemål att förstå vilka omständigheter som är av avgörande betydelse i målet och därmed också att lägga fram dem A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 014 /1 5:JO1 Det kan alltså inträffa att part underlåter att åberopa om- ständighet som är till hans förmån. På motsvarande sätt kan parterna ha svårt att bedöma vad som behöver bevisas och vilka krav som gäller i fråga om bevisning. Som framgår av det föregående är rättens möjlig- heter enligt RB:s regelsystem [, JO:s anm.] att bistå parterna i dessa avseenden mycket begränsade. Uppenbarligen förelig- ger på grund härav, i synnerhet när part inte har biträdeshjälp, vissa ris- ker för oriktiga domstolsavgöranden. Denna ordning ansågs under för- arbetena nödvändig för att rätten inte ens skulle få sken av att ta parti för den ena parten. När nu ett förfarande föreslås som bygger på att part i regel inte skall ha biträdeshjälp i rättegången är det som jag har framhållit tidigare nöd- vändigt att rätten får en mer aktiv roll än som följer av RB. Rätten måste i högre grad än f. n. kunna bistå parterna så att underlag i görligaste mån skapas för ett riktigt avgörande i det enskilda fallet. Det är alltså nöd- vändigt att nuvarande regler ändras. Det förenklade förfarandet måste alltså kunna innefatta en i viss mån utredande verksamhet från domstolens sida. Som framhålls i PM bör domaren kunna gå längre än till att försöka avhjälpa ofullständighet el- ler otydlighet. Genom frågor till parterna bör han kunna efterforska om det finns någon omständighet som inte har berörts i målet. Skulle så vara fallet bör han direkt påpeka detta för parten. En sådan efterforsk- ning måste dock ske med försiktighet så att den inte leder till att förfa- randet blir tungrott och vidlyftigt. Beträffande bevisningen bör doma- ren kunna framhålla för part att viss omständighet måste bevisas eller, i uppenbara fall, att den åberopade bevisningen förefaller vara otillräck- lig. Han bör vidare kunna fråga parterna om det finns någon som kan uttala sig om ett tvistigt och för målets utgång relevant sakförhållande. Framkommer det då – eller i övrigt under handläggningen – att någon lämpligen bör höras som vittne, bör domaren vara oförhindrad att på- peka detta för parterna. Propositionen utgick från att en eller flera tjänstemän vid domstolen fick rollen att biträda båda parter i det förenklade förfarandet med hjälp att finna rätt grunder och att utforma sin talan på ett adekvat sätt. Jag fick – när jag hade fått tillräcklig erfarenhet som tingsnotarie – uppgiften att biträda par- ter på det sätt som förutsattes i lagens förarbeten. Eftersom fiskaler inte fick handlägga den här typen av mål fick jag också senare som tingsfiskal upp- giften att biträda parterna i dessa mål. Denna uppgift passade mig mycket väl och låg helt i linje med mina värderingar att parterna borde få hjälp att finna sina juridiska ståndpunkter och att klä sin talan i juridisk språkdräkt. Det innebar att man som tjänste- man vid domstolen var skyldig att efter sin bästa förmåga hjälpa parterna att utforma sin talan och att finna de juridiska grunder, som kunde ha bäst möjlighet att vinna framgång. I praktiken innebar det att man den ena veckan hjälpte en part att utforma sin stämningsansökan och att man hjälpte svaranden i samma mål att utforma sina grunder för bestri- dandet. Detta kom att prägla min inställning till de människor som en domstol har att betjäna i sin verksamhet. Jag fick en möjlighet att – som jag själv brukar uttrycka det – ställa min kunskap till allmänhetens förfogande. Det behöver knappast poängteras att det är självklart att båda parter i ett förfa- rande får sitt behov av hjälp tillgodosett. Denna syn har blivit min ledstjärna och som jag också som chef har försökt att i mån av förmåga föra över till mina medarbetare. Rättsutvecklingen innebar att reglerna i den s.k. småmålslagen seder- mera inarbetades i och att jag som domare kom att hand- lägga dessa s.k. FT-mål. Jag måste erkänna att jag alltid funnit en njutning i att biträda båda parter i målet med råd för att deras resp. talan skulle bli så 2 014 /1 5:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . gott utformad som möjligt. Jag har fått någon kritik för att jag skulle ha hjälpt den ena parten för mycket eller att jag skulle framstått som partisk. Jag har dock alltid strävat efter att hjälpa till att utforma resp. parts talan i målet efter min allra bästa förmåga. Jag har själv aldrig upplevt att det har inneburit något problem för mig när jag dömt i målet efter hörande av parter och vittnen att behålla opartiskheten vid prövningen av målet. I ett domstolsärende har domstolen enligt 12 § lagen (1996:242) om domstolsärenden en skyldighet att genom frågor och påpekanden försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. Detta innebär att domstolen ska se till att parternas grunder för ansökan eller yrkande blir adekvata och att parterna får hjälp att anpassa sin talan efter de rättsregler som styr den situation som ska prövas i ärendet. I prak- tiken har parterna sällan några ombud i den här typen av ärenden. Det in- nebär att domstolen även i dessa fall har en skyldighet att hjälpa parterna på ömse sidor att utforma sin talan. I det konkreta fallet kan jag säga att jag under en följd av år har mail- växlat med båda parter i kontaktförbudsärendet. kommer flera mail . Jag har på olika sätt försökt att besvara de frågor som uppkommit. Jag ålägger mig själv att svara på alla de frågor som ställs av enskilda. Jag gör då så gott jag kan för att förklara och hjälpa parterna att få svar på dessa frågor. Jag har inte deltagit i handläggningen av något av de ärenden mellan parterna som varit föremål för prövning. På det sättet skulle man kunna säga att jag i ett fall som detta motsvarat den tjänsteman som inled- ningsvis skulle ha till uppgift att bistå parterna i målen om mindre värden och som sedan inte deltog i handläggningen av målet. Det mail som bifogats begäran om yttrande faller väl in i den bild av service och hjälp som jag under min domargärning sett det som min uppgift att ge till parter i FT-mål och domstolsärenden, särskilt där parten inte har något ombud. Det är självklart viktigt att båda parter i förfarandet ges samma möjlighet och det bör påpekas att . fått samma hjälp i detta fall som . Det vore mig fullständigt främmande att hjälpa den ena parten men inte den andra. I regeringsformen 1 kap 9 § stadgas att domstolar samt förvaltningsmyn- digheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet skall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Mot den angivna bakgrunden är jag i min trygga förvissning om att min hjälp till . som den uttryckts i det bifogade inte kan anses strida mot regeln om saklighet och opartiskhet. I ett beslut anförde JO följande. I 1 kap. 9 § RF föreskrivs att domstolar i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Den numera upphävda s.k. småmålslagen, alltså lagen (1974:8) om rätte- gången i tvistemål om mindre värden, innehöll regler om rättegången i vissa dispositiva tvistemål. För mål enligt småmålslagen fanns det särskilda bestäm- melser om domstolens serviceskyldighet på processens inledande stadium. Tingsrätten skulle sålunda enligt 1 § kungörelsen (1974:465) om tillämpning av lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden – när det be- hövdes – gå allmänheten till handa med lämpliga anvisningar om vad de rätts- sökande hade att iaktta för att ta till vara sin rätt. Domstolen skulle vid behov A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 014 /1 5:JO1 även lämna upplysningar om hur en ansökan om stämning eller ett yttrande över en sådan ansökan borde avfattas och om förfarandet i övrigt i rättegången. Av förarbetena till det lagstiftningsärende genom vilket småmålslagen arbe- tades in i framgår att lagstiftarens avsikt var att domstolen i princip inte bör tillhandahålla service som innebär att rätten talar om hur parten ska lägga upp sin talan. Enligt departementschefen borde principen vara att domstolens förprocessuella serviceskyldighet i tvåpartsmål inskränker sig till att ge upplysningar av mer formell art, t.ex. att ge anvisningar för att fylla i formulär till stämningsansökan och lämna allmänna upplysningar om förfaran- det vid domstolen (prop. 1986/87:89 s. 117). Någon motsvarighet till 1 § kungörelsen om tillämpning av småmålslagen finns inte sedan småmålslagen upphävts. I 13 § förordningen (2003:234) om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m. föreskrivs emellertid nu- mera att domstolar även i den del av sin verksamhet som inte omfattas av för- valtningslagen ska lämna upplysningar till enskilda i frågor som rör den verk- samheten. Enligt 1 § lagen (1988:688) om kontaktförbud får förbud meddelas för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person. Ett sådant förbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skydda. Det är allmän åklagare som är första instans i frågor om kontaktförbud. Åklagarens beslut kan prövas av tingsrätten om den som har ålagts kontaktförbud eller den som förbudet avses skydda begär det. Förfaran- det i tingsrätten regleras av lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendela- gen). Enligt 12 § ärendelagen ska domstolen se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver och att inget onödigt dras in i ärendet. Genom frågor och påpekanden ska domstolen försöka avhjälpa otydligheter och ofullständig- heter i parternas framställningar. Tingsrätten avgör ärendet genom ett beslut som får överklagas till hovrätten. Opartiska och oberoende domstolar och domare är en hörnsten i en rättsstat. Det är av grundläggande betydelse att medborgarna har förtroende för att dom- stolarna är opartiska. Vikten av opartiskhet understryks i flera internationella dokument, t.ex. . Att en domstol är opartisk kan beskrivas som att det inom domstolen inte finns någon vilja eller benägenhet att gynna en part framför en annan (se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl. 2012, s. 200). I har ett krav på saklighet och opartiskhet skrivits in i grundlagen, 1 kap. 9 § RF. har i sitt svar till JO hänvisat till olika sätt för en domstol att vägleda parter. Han har beskrivit den utomprocessuella serviceverksamhet som särskilt var i fokus och som regleras i förordningen om tiden för tillhandahållande av domar och beslut. 2 014 /1 5:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . dare åberopat domstolens skyldighet enligt ärendelagen att utöva processled- ning, alltså att genom frågor och påpekanden försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. Om detta vill jag säga att både den utomprocessuella servicen och processledningen enligt ärendelagen natur- ligtvis måste hålla sig inom ramen för vad som är tillåtet enligt grundlagsregeln i 1 kap. 9 § RF om saklighet och opartiskhet. Att i ett ärende mellan två parter med motstående intressen ge den hjälp åt den ena parten som gav . i de redovisade e-postmeddelandena går – oavsett om det är fråga om utomprocessuell service eller processledning – långt utöver vad som kan anses rymmas inom grundlagens krav på saklighet och opartiskhet. Dessutom gällde e-postmeddelanden inte ett ärende som handlades vid domstolen. Ärendet var avgjort; avgörandet hade utfallit till fördel och var överklagat av hennes motpart. skrev sina e-postmeddelanden till . var det därför inte tingsrätt utan som handlade ärendet mellan . och . det skulle ha behövts någon processledning enligt ärendelagen, var det alltså inte tingsrätten utan hovrätten som skulle utöva den. Jörneklint att ge service i ett mål som handlades i en annan domstol måste anses som synnerligen svaga. Mot denna bakgrund borde det enligt min mening ha varit uppenbart för att han handlade i strid med grundlagens regel om saklighet och opartiskhet när han hjälpte . att skriva en inlaga till hovrätten. förtjänar allvarlig kritik. Vad . har framfört i ärendet ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida. Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 014 /1 5:JO1 Åklagar-, polis- och tullärenden Kritik mot i för brister i en förundersökning som gällde misstankar om ett planerat bombattentat mot köpcentret i (Dnr 2978-2012) Beslutet i korthet: i fick kännedom om att en kvinna hört en för henne okänd man tala i mobiltelefon om en bomb i Femman . Polisen gjorde bedömningen att det handlade om ett pla- nerat bombattentat mot ett köpcentrum. En utredning inleddes som även en- gagerade Säkerhetspolisen. Tre män kom att misstänkas för förberedelse till terroristbrott. De frihetsberövades genom en samordnad polisinsats. Efter förhör och husrannsakningar avskrevs alla brottsmisstankar mot dem. JO konstaterar att det funnits brister i den utredning som ledde fram till misstankarna mot de tre männen. Polisen kom efter förhör med vittnet fram till att det misstänkta mobiltelefonsamtalet hade skett under en viss tiomi- nutersperiod. Detta var en förutsättning för att ett samtal till ett visst telefon- nummer skulle identifieras som misstänkt och brottsmisstankarna falla på de tre männen. Polisen försökte dock inte närmare säkerställa vittnets upp- gifter i tiden genom att ställa dem mot objektivt konstaterbara förhållanden, något som hade indikerat att den valda tiominutersperioden sannolikt var felaktig. Polisen verkar också ha underskattat den sammanlagda effekten av svagheter i utredningens olika delar. Det är sannolikt bristerna i utredningen som fått till följd att tre oskyldiga personer frihetsberövades och att deras familjer utsattes för ett våldsamt polisingripande i sina hem. Det finns därför skäl att se allvarligt på detta. kritiseras för bristerna. Utöver bristerna i den inledande utredningen har JO konstaterat att poli- sen felaktigt beredde sig tillträde till ett vittnes bostad med våld i samband med att han skulle hämtas till förhör, något som polisinsatschefen kritiseras för. JO kritiserar även en åklagare för att han underlät att ta ställning till om de misstänkta skulle ha tillgång till försvarare när de förhördes. fick i kännedom om att en person hade hört en för henne okänd man på arabiska tala i mobiltelefon om en bomb i Femman . Polisen kom att misstänka att det handlade om ett planerat bombattentat mot köpcentret i . Efter för- hör med vittnet och efter en s.k. masttömning, vilken innebär att polisen tar del av uppgifter om de telefonsamtal som kopplats via en viss telemast, kunde man med hjälp av Säkerhetspolisen identifiera ett misstänkt telefonnummer. 2 014 /1 5:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N detta telefonnummer kom misstankarna att riktas mot tre män. frontation uppgav vittnet att en av männen var mycket lik den man som hon hört tala om en bomb. Åklagare beslutade härefter att anhålla männen i deras genomförde polisen en insats mot de tre Piketpolis forcerade med våld dörrarna till de misstänktas bostäder. Två av dem greps i sina hem och den tredje i samband med att han besökte en En person hämtades efter beslut av åklagare för att höras som vittne. Även dörren till hans bostad forcerades av piketpolis med våld. En av de misstänkta släpptes och de mot dem ned. Inga brottsmisstankar kvarstod då. Efter anmälningar från flera av de berörda inleddes en förundersökning avseende misstänkt tjänstefel med anledning av polisinsat- sen (AM-177403-10). Förundersökningen leddes av överåklagaren son vid Riksenheten för polismål. I beslutet redogjorde för vissa brister i den utredning som ledde fram till polisinsatsen. Ingen enskild person inom polisen bedömdes dock kunna lastas för dessa. I två avseenden fann att direkta fel hade begåtts, men dessa bedömdes som ringa tjänstefel, vilket inte är straffbart. Härutöver kunde inte finna att några brott eller fel hade begåtts när polisen verkställde åklagarens beslut om anhållande och hämtning till för- hör eller när man planerade insatsen. Efter begäran om överprövning beslutade överåklagaren vid Utvecklingscentrum att inte ändra beslut att lägga ned förundersökningen. kritik mot den utredning som föregick polisinsatsen. Brister i denna utredning förorsakade enligt honom de felaktiga besluten att ingripa mot männen. grund av oklarheter vad gäller kontakter och ansvarsfördelning mellan ledningen för länskriminalpolisen och företrädare för de rotlar som ansvarar för grov organiserad brottslighet och kriminalunderrättelseverksamhet var det dock enligt inte möjligt att dra några slutsatser om enskilda som förundersökningen pågick kom det in ett antal anmälningar mot polisen till JO (dnr 6324-2010 m.fl.). Eftersom det pågick en förundersök- ning fann dåvarande chefsJO inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av anmälningarna. Efter att förundersökningen om misstänkt tjänstefel hade lagts ned anmälde två av de gripna, Mo.K. ingripandena mot dem till JO. Enligt anmälan saknades det tillräckligt stöd för de misstankar som låg till grund för frihetsberövandena. Misstankarna grundades på uppgifter från ett vittne och analys av telefonlistor . Det hade gjorts vissa kontroller av vittnets uppgifter, där det kommit fram uppgifter som kas- tade ett allvarligt tvivel över riktigheten i det hon uppgett, framför allt vad avser Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 014 /1 5:JO1 tidpunkten för det samtal hon sade sig ha hört. Mycket talade för att vittnet inte kunnat befinna sig på den plats där hon påstod sig ha hört det aktuella telefon- samtalet vid den uppgivna tidpunkten. Uppgifterna hade sammanställts av po- lisen i en promemoria . Polisen hade alltså redan före till- slaget uppgifter som tydligt talade mot att det var anmälarnas samtal som vitt- net hört. I anmälan ifrågasätts också om polisinsatsen genom- fördes på ett sätt som är förenligt med proportionalitetsprincipen, bl.a. mot bak- grund av att den genomfördes med brukande av våld i de misstänktas bostäder, där minderåriga barn vistades. Enligt anmälan förekom vidare vid ingripandet förnedrande inslag samt hot och våld mot personer som befann sig i lägenhet- erna. I anmälan uppges att gripandena av Mo.K. ”skedde under närmast militäriska och kommandoliknande former. För familjerna innebar det ett allvarligt ingrepp i rätten till skydd för privat- och familjelivet. Särskilt för barnen innebar det att den trygghet som hemmet representerat inte längre exi- sterade”. I anmälan ifrågasätts även om den s.k. masttömningen genomfördes med lagstöd. Det framförs också klagomål mot behandlingen efter att Mo.K. släppts ur arresten. kom det in en anmälan från den tredje gripne, O.K., och från den person som hämtades till förhör, N.K., vilka anslöt sig till vad som anförts i den tidigare anmälan. Utöver detta uppgavs att dörren till N.K:s hem forcerades med våld trots att han skulle höras som vittne, och att han felaktigt kom att delges misstanke om brott. I senare inlagor har Mo.K., Ma.K. även framfört klagomål mot att det vid husrannsakningarna inte fanns ett trovärdigt vittne närvarande och att kvinnliga poliser saknades vid insatsen. De har också framfört synpunkter på behandlingen av de minderåriga vid husrannsakningarna och på att frihetsbe- rövandena varade för länge: efter det att polisen uppmärksammat upp- gifter som tydde på att vittnets tidsangivelser var felaktiga. De misstänkta har inte heller fått tillgång till offentlig försvarare. JO har begärt in och granskat handlingar från i Västra Göta- land (K180612-10), Säkerhetspolisen (OP 25702-10, 26154-10, 26299-10, 26489-10, 28633-10, 2456-11, 8144-11, 8559-12) och , Riksenheten för polismål (AM 177403-10). i Västra Göta- land och har efter anmodan från JO yttrat sig över anmälningarna. Nedan redovisas först en sammanställning av vad som kommit fram om det händelseförlopp som ledde fram till polisinsatsen mot anmälarna samt förun- dersökningen om tjänstefel och den därpå följande arbetsrättsliga prövningen. Därefter redovisas yttranden från i och . 2 014 /1 5:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N fick polisen ett telefonsamtal från en kvinna som uppgav att hennes syster hört en man tala i en mobiltelefon. Mannen hade på arabiska sagt att han skulle lägga en bomb i Femman kom- mande lördag. Samtalet dokumenterades i ett underrättelseuppslag och en po- lispatrull skickades till platsen för att höra vittnet. Vid förhöret närvarade hen- nes man och syster. Vittnet talade mycket dålig svenska. Hon hördes därför med sin syster som tolk. Förhöret dokumenterades i ett underrättelseuppslag enligt följande. [Vittnet] berättar att hon skulle till tvättstugan, utanför tvättstugan såg hon en man som stod och pratade i mobiltelefon. Mannen pratade arabiska, sam- talet var för kort för att hon skulle kunna uppfatta någon speciell dialekt. Mannen argumenterade men någon i telefonen var mycket arg. De bråkade om vilken dag de skulle placera en bomb nära Femmanhuset. Mannen sa i telefonen att det skulle ske mycket snart och inte . Detta upprepade mannen , att det just skulle vara och inte . [Vittnet] uppfattade det som att lördagen skulle vara den som kom nu eller eventuellt nästa. Mannen sa även att det spelar ingen roll hur många offer det skulle bli, utan det skulle vara . Mannen vände sig om och fick syn på [vittnet] och sa då till henne att komma till han, mannen gick mycket nära hennes ansikte och frågade om hon förstod arabiska, [vittnet] sa att hon inte gjorde det utan att hon bara förstod kurdiska, mannen frågade då om hon verkligen inte förstod ara- biska, nej sa [vittnet] då. Mannen pratade mycket dålig svenska och sa då ”gå, gå”. •mörkt kort krulligt hår •mycket mörk hy, troligtvis från ett nordafrikanskt land [Vittnet] skulle känna igen han om hon såg han igen, hon har sett mannen. [Vittnets] sambo/man kom hem efter händelsen och såg då en man på parkeringen som stämmer väl in på signalementen. Mannen glodde väldigt mycket på hennes sambo, mannen lämnade i en marinblå minibuss nyare modell. Det anmärkningsvärda var att alla stolar var borttagna förutom förarstolen och passagerarstolen.