frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — Därefter hävde åklagaren anhåll- ningsbeslutet och misstankarna mot F.T. anmälde händelsen till JO. Av anmälan framkom i huvudsak följande. hade hälsat på sin mamma tillsammans med sina två barn, två och fyra På hemvägen fick han ett infall att de skulle åka via så att han kunde visa barnen en bil som han hade tänkt köpa . Han visste att den skulle stå på parkeringen utanför bilaffären. När han körde in på parkeringsplatsen kom två män, civilklädda med keps och luva, fram till bilen och skrek något i stil med ”stanna bilen”. upplevde situationen som mycket hotfull och han antog att männen skulle råna honom. Han försökte därför backa ut från parkeringsplatsen. Bilen fastnade dock på kanten på en stenmur. Män- nen ställde sig på varsin sida om bilen och beordrade honom att gå ut ur den som de riktade pistoler mot honom. Han klev ur bilen med händerna på huvudet och försökte visa att det fanns barn i bilen. Hans tanke var att männen kunde få ta vad de ville bara han fick ta med sig barnen. Han blev nedtryckt på motorhuven och belagd med handfängsel. En av männen le- gitimerade sig som tulltjänsteman. insåg det försökte han förklara vem han var och vad han gjorde på platsen. Han togs ändå med för förhör. sattes i polisarrest och förhördes . Först då fick han klart för sig vad det handlade om – att tullen trodde att han var inblandad i cigarettsmuggling. Vid förhöret berättade han vad han hade gjort . Förhörsledarna förstod att man hade gripit fel person och uppgav att de trodde att han skulle komma att släppas. Åklagaren beslutade dock att anhålla honom till dess att hans alibi hade kontrollerats. Efter totalt i polisarrest släpptes han. Händelsen har varit mycket psykiskt påfrestande för F.T. och hans familj. Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 014 /1 5:JO1 JO hämtade in och granskade handlingar i ärendet. Därefter anmodades och att yttra sig om hur förundersökningen be- drevs efter det att F.T. vid förhör lämnat uppgifter om sitt alibi fram till dess att han, , försattes på fri fot. (generaltulldirektören ) redovisade i sitt yttrande upplysningar från bl.a. projektledaren vid tullkriminalen i , , och de tullinspektörer som hade handlagt ärendet. Tullinspektörerna höll i för- höret med F.T. Av deras uppgifter framkom följande. delgavs misstanke om grovt tullbrott och […] förnekade brott. Under förhörets inledning gick tullinspektör ut ur förhörsrummet och ringde spaningschefen [] för att framföra sina misstan- kar om att fel person hade gripits. svarade att han säkerhet garanterade att det var mannen som hade kört lastbilen som varit föremål för spaning tidigare och att rätt person hade gripits. Tullinspektör framhärdade sin misstro vilket avfärdades av spaningschefen. I förhöret redovisade F.T. sina förehavanden , att han hade varit på sitt arbete och hälsat på sin mamma. Han uppgav även att anledningen till att han varit på platsen där han greps var att han var spekulant på en bil som fanns hos en bilhandlare i området, vilket skulle kunna bekräftas av bilhandlaren. lämnade tre kontrollerbara alibin vilka skulle kunna bekräfta hans historia. Efter avslutat förhör […] ringde tullinspektör på nytt upp för att försäkra sig om att han vidhöll sina uppgifter, vilket han gjorde. Därefter kontaktade tullin- spektör projektledaren för att framföra sin miss- tanke om att fel person hade gripits. De kom fram till att de fick gå på spa- ningschefens uppgifter fram till dess att alibi kunde styrkas. Efter förhöret försökte de nå F.T:s mamma, som inte svarade i telefon. hade även uppgett namnet på sin chef som han endast hade telefonnumret till arbetet till. De överlade med F.T. och berättade att vid denna sena tidpunkt var det svårt att verifiera hans alibin och att de trodde på hans uppgifter men att de inte hade någon beslutanderätt. anförde även att det fanns en videofilm från spaningsinsatsen, men att bilderna på föraren av lastbilen inte var av sådan kvalitet att man utifrån dem kunde avfärda F.T. Enligt har det i efterhand visat sig att F.T. var väldigt lik den person man eftersökte. Åklagaren informerades om vad som hade framkommit och beslutade där- efter att anhålla F.T. och har uppgett att de informerade arrestpersonalen om att de misstänkte att F.T. var en person som hade varit på fel plats vid fel tillfälle. prioriterades, enligt direktiv från åklaga- ren, att kontrollera de uppgifter som F.T. Följande åtgärder vidtogs: •09.00–10.35 – Försök att nå F.T:s arbetsgivare. •09.07–09.14 – Förhör med personal på F.T:s barns förskola. •09.46–09.50 – Förhör med personal på F.T:s barns förskola. 2 014 /1 5:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N •10.11–10.15 – Förhör med F.T:s kontakt på . •10.20–10.35 – Förhör med F.T:s mor. •11.30–11.35 – Förhör med F.T:s arbetsgivare. •12.35–12.35 – Kompletterande förhör med F.T:s arbetsgivare. Samtliga förhörda personer bekräftade F.T:s uppgifter om vad han hade gjort den aktuella dagen. Detta rapporterades till åklagaren, som beslutade att F.T. Beslutet om frigivning verkställdes . Tullinspektören har uppgett att han besökte F.T. i arresten och kunde konstatera att denne var i dåligt skick. Han försökte förklara situationen, dvs. att F.T:s ärende hade högsta prioritet, men att det skulle dröja innan beslut skulle kunna fattas. konstaterade i sin bedömning att tullkriminalen ganska snabbt hade fattat misstankar om att F.T. inte var den lastbilschaufför man trodde sig ha gripit. Man försökte därför kontrollera hans alibi. Den enda per- son man praktiskt kunde kontakta var hans mamma, som inte svarade i telefon. Dessutom skulle mamman endast höras om vad F.T. hade gjort under eftermid- dagen och kvällen. Hon hade därför ändå inte kunnat ge honom alibi för den tidpunkt – mitt – han misstänktes ha agerat lastbilschaufför. Om tull- kriminalen hade haft ett telefonnummer till F.T:s arbetsgivare hade man kon- taktat denne trots att det var sent. I stället var denna utredningsåtgärd priorite- rad . Avslutningsvis beklagade händelsen, men drog ändå slutsatsen att tulltjänstemännen inte hade brutit mot de bestämmelser som följer av gäl- lande lagstiftning och framtagna rutiner. (vice riksåklagaren ) redovisade i sitt ytt- rande upplysningar från kammaråklagaren och chefs- åklagaren vid i , . , som var förundersökningsledare, anförde att hon vid bedömningen om hon skulle anhålla F.T. beaktade bl.a. följande omstän- digheter. Det fanns ett flertal misstänkta som inte var identifierade. F.T:s sig- nalement stämde överens med signalementsuppgifterna på den person som hade kört lastbilen vid omlastningen av cigaretterna. Det var ett rimligt anta- gande att de som hade lämnat tillbaka hyrbilarna hos skulle häm- tas upp med bil. var stängt och det fanns inte någon synbar an- ledning för F.T. att besöka företaget . Hon gjorde mot denna bakgrund bedömningen att F.T. var på sannolika skäl misstänkt för grovt tull- brott avseende cigaretterna. Hon ansåg även att det fanns risk för att F.T. genom att undanröja bevis eller på annat sätt, t.ex. kontakt med andra misstänkta, skulle kunna försvåra sakens utredning. Vid en proportionalitetsbedömning kom hon fram till att skälen för att anhålla F.T. uppvägde det men som han led av frihetsberövandet. har uppgett att hon hade kännedom om de alibi- uppgifter som F.T. hade lämnat, men att hon inte ansåg att det var möjligt att Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 014 /1 5:JO1 genomföra förhör med alibivittnena när klockan var . Efter föredragning av de förhör som hölls gjorde hon bedömningen att misstanken mot F.T. inte längre kvarstod varpå anhållandet hävdes. anförde avslutningsvis att det för F.T. och hans anhöriga var djupt beklagligt att han blev frihetsberövad. lämnade följande bedömning. Att bli föremål för tvångsmedel, särskilt genom frihetsberövande, upplevs ofta som väldigt ingripande av den enskilde. Jag vill […] beklaga att F.T. hamnat i den aktuella situationen och jag har förståelse för att det har varit påfrestande för honom. [– – –] Huruvida det i ett visst fall finns skäl att anhålla en person – utifrån en risk- och proportionalitetsbedömning – är en utpräglad bedömningsfråga där man inte sällan kan ha olika uppfattningar utan att någon av dem kan sägas vara direkt felaktig. I det ärende som remissen gäller har förunder- sökning bedrivits rörande ett allvarligt brott för vilket flera personer har varit misstänkta. har för anhållan- det känt till att F.T. i förhör lämnat uppgifter om sina förehavanden den aktuella dagen. [– – –] [Hon har] uppgett att hon gjorde bedömningen att F.T:s uppgifter inte kunde kontrolleras i direkt anslutning till beslutet om anhållande eftersom det ägde rum . Hon har då funnit skäl att an- hålla F.T. på den grunden att det funnits risk att F.T. genom att undanröja bevis eller på annat sätt skulle försvåra sakens utredning. [– – –] Mot bakgrund av att det i det aktuella ärendet funnits flera med- misstänkta, anhållandet har skett och det bedömts nödvändigt att höra flera personer för att kontrollera de uppgifter som F.T. lämnat finner jag inte skäl att ifrågasätta åklagarens bedömning att det inte varit möjligt att kontrollera F.T:s uppgifter innan beslut i anhållningsfrågan fattats och konstaterar att det funnits förutsättningar och skäl att anhålla F.T. De aktu- ella förhören hölls och när de föredragits för fattade hon genast beslut om att häva anhål- landet. Enligt min uppfattning finns det inget som talar för att de förunder- sökningsåtgärder som varit nödvändiga för att göra en bedömning av om anhållningsbeslutet skulle kvarstå inte har vidtagits så skyndsamt som om- ständigheterna har medgett. kommenterade vad och hade anfört. Han uppgav bl.a. att det inte är en korrekt uppgift att han endast hade arbetstelefon- nummer till sin chef. Saken var den att han inte förstod att man hade för avsikt att kontakta henne . Han blev under förhöret i princip försäkrad av för- hörsledaren att det hade skett ett fel och att han skulle släppas. menade också att det vore enkelt för tullen eller åklagaren att via t.ex. internet kontrol- lera uppgifter kring hans person; han är senior scientist på och har gjort en hel del vetenskapliga publikationer och föredrag. Det är enligt F.T. inte särskilt sannolikt att en sådan person också ägnar sig åt grov organiserad brottslighet. I ett beslut anförde JO Renfors följande. Enligt 10 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling är påföljden för grovt tullbrott fängelse i lägst och högst . 2 014 /1 5:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N Den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket påföljden är fängelse , får häktas om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens ut- redning eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (24 kap. 1 § första stycket rät- tegångsbalken, RB). Häktning får endast ske om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat mot- stående intresse (24 kap. 1 § tredje stycket RB). Om det finns skäl att häkta någon får personen anhållas i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan. Beslut om anhållande meddelas av åklagaren. Om det finns skäl att anhålla någon får polismän och tulltjänstemän i bråds- kande fall gripa personen även utan anhållningsbeslut. Därefter ska förhör hål- las och åklagare skyndsamt underrättas om frihetsberövandet. efter förhöret besluta om den misstänkte ska anhållas. misstänkte inte anhålls ska beslutet om gripande hävas. (Se 24 kap. 6–8 §§ RB och 21 § lagen om straff för smuggling.) Åklagaren är skyldig att fatta beslut i anhållningsfrågan efter förhöret med den misstänkte. Det finns dock ett visst utrymme för att komplet- tera utredningen eller kontrollera uppgifter som lämnats. ska vara att förbättra beslutsunderlaget. Till exempel bör det i princip alltid finnas möjlighet att hålla ett kompletterande förhör med den misstänkte. enklare kontrollåtgärder kan göras, särskilt om dessa kan antas leda till att fort- satt frihetsberövande kan undvikas. Om exempelvis ett påstående om att den misstänkte har alibi kan bekräftas eller vederläggas genom ett telefonförhör, bör om möjligt ett sådant förhör hållas innan beslut fattas i anhållningsfrågan. (Se , Straffprocessuella tvångsmedel, tredje upplagan, s. 257 1986/87:112 s. För att en person ska anses på sannolika skäl misstänkt krävs att omständig- heterna är sådana att misstanken vid en objektiv bedömning framstår som be- Misstanken måste bygga på konkreta fakta och inte på subjektiva an- Åklagaren ska analysera brottsmisstanken och dess hållbarhet, dvs. om de påstådda faktiska omständigheterna föreligger. berg, Straffprocessuella tvångsmedel, tredje upplagan, s. Om det inte längre finns något skäl för anhållningsbeslutet ska åklagaren häva det (24 kap. 10 § RB). Enligt 23 kap. 4 § RB ska vid förundersökningen inte bara de omständig- heter som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för ho- nom eller henne beaktas och bevis som är till den misstänktes förmån tillvara- Enligt 5 § förundersökningskungörelsen (1947:948) ska förhör hållas på tid och plats som antas medföra minsta olägenhet för den som ska höras, om inte förundersökningens behöriga gång därigenom motverkas eller polisens eller åklagarens arbete avsevärt försvåras. Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 014 /1 5:JO1 Det är lätt att inse att det ingripande som F.T. utsattes för var mycket obehag- ligt, både för honom och hans familj. Utredningen visar att en rad olyckliga omständigheter ledde fram till att F.T. befann sig på den aktuella platsen och att han greps. Det finns inte tillräcklig anledning för mig att ifrågasätta ingri- pandet i sig. Min granskning har i stället varit inriktad på hur förundersök- ningen bedrevs efter det att F.T. vid förhör lämnat uppgifter om sitt alibi, fram till dess att han försattes på fri fot. Kammaråklagaren beslutade att anhålla F.T. som på sannolika skäl misstänkt för grovt tullbrott. Hon grundade bedömningen främst på att F.T:s utseende stämde överens med signalementsuppgifterna på den per- son som hade kört lastbilen och den omständigheten att han kom till platsen vid den aktuella tidpunkten. Av utredningen har framkommit att spaningschefen med stöd av signale- mentsuppgifterna var övertygad om att F.T. var den person som de sökte. Det fanns dock redan vid anhållningsbeslutet omständigheter som talade mot detta. De tullinspektörer som förhörde F.T. fick ganska omgående uppfattningen att han inte var rätt person och de framförde detta vid ett antal tillfällen. Vidare lämnade F.T. detaljerade uppgifter om vad han hade gjort och även kontaktuppgifter till de personer som han hade träffat. Det borde ha talat till F.T:s fördel att han lämnade i sig verifierbara alibiuppgifter. Även det förhål- landet att F.T. vid gripandet hade sina barn i bilen gav ett visst stöd åt hans uppgifter. Vid förhöret angav han också att det i bilen fanns dels en parkerings- biljett för tidsintervallet när han hälsade på sin mamma, dels ett visitkort till bilhandlaren. Av praktiska skäl kontrollerades inte vissa av F.T:s uppgifter om bl.a. alibi före anhållningsbeslutet. Såsom man får förstå F.T:s yttrande till JO var han inte införstådd med att han riskerade att bli anhållen. Detta gjorde att han inte själv var mer aktiv för att ange relevanta kontaktuppgifter, bl.a. till sin arbets- givare. Det har inte framkommit något närmare om hur tullkriminalen resone- rade kring möjligheten att kontrollera F.T:s dator eller på andra sätt undersöka hans alibi och personliga förhållanden. Inte heller har det framgått om man försökte få fram andra kontaktuppgifter. Av betydelse i detta sammanhang är att förhöret med F.T. hölls utan att någon försvarare var närvarande. Enligt min mening kan det ifrågasättas om utredningen gav tillräckligt stöd för åklagarens påstående att F.T. var på sannolika skäl misstänkt för grovt tull- brott. Vid en objektiv bedömning av omständigheterna framstår det som tvek- samt om misstanken nådde upp till sannolika skäl. Alltför för stor vikt verkar ha lagts vid spaningschefens uppgift om att han var säker på att F.T. var den person som de eftersökte. Signalementsuppgifterna framstår dock inte som sär- skilt särpräglade. Dessutom ger utredningen intrycket att F.T:s egna uppgifter och omständigheter som talade till hans fördel inte beaktats i tillräcklig omfatt- ning. Uppgifterna borde enligt min mening även ha bedömts i ljuset av att de 2 014 /1 5:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N tullinspektörer som förhörde F.T. framförde att han, enligt deras uppfattning, inte var den eftersökte personen. Sammanfattningsvis anser jag att grunden för beslutet att anhålla F.T. Hur förundersökningen bedrevs efter anhållningsbeslutet har uppgett att hon, på grund av att det var sent, ansåg att det inte var möjligt att genomföra förhör med alibivittnena i anslutning till Detta skulle i stället prioriteras dagen därpå. är i och för sig rimligt att man tar sådan hänsyn till eventuella olägenheter för förhörspersoner att man undviker att kontakta dem . mening är sådana hänsyn dock inte lika motiverade när förhörspersonen är när- stående till den misstänkte som när det gäller andra personer. ofta gälla beträffande arbetskollegor, i synnerhet när, som i detta fall, ett alibi för en frihetsberövad person skulle kunna bekräftas och tiden för frihetsberö- vandet därigenom förkortas. Det kan vidare ifrågasättas om inte utredningsåtgärderna borde ha vidtagits mer skyndsamt. Till exempel påbörjades förhören inte förrän och de hölls efter varandra, dvs. F.T:s chef genomfördes först , eftersom hon var upptagen under Det förhöret borde möjligen ha kunnat komma till stånd något Även bortsett från den saken kan det konstateras att övriga förhörspersoner hade bekräftat F.T:s uppgifter . Förhören gav honom visserligen inte alibi för tidpunkten för omlastningen av cigaretterna, men gav stöd åt att hans uppgifter i övrigt var korrekta. Mot den bakgrunden och med hänsyn till att misstanken, enligt min mening, redan vid anhållningsbeslutet var svag kan det ifrågasättas om det var motiverat att vänta in uppgifterna från arbetsgivaren. Åklagaren har en skyldighet att göra en kontinuerlig prövning av ett frihets- berövande och att häva ett anhållningsbeslut om det inte längre finns något skäl När det uppstår dröjsmål är det särskilt viktigt att frågan om frihetsbe- rövandet ska kvarstå övervägs. Även har ett ansvar att, i ett fall som detta, så snabbt och effektivt som möjligt vidta utredningsåtgärder för att få fram underlag för åklagarens bedömning samt att kontinuerligt rapportera till Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet. Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 014 /1 5:JO1 Allvarlig kritik mot , som dröjt med att meddela obligatoriska omprövningsbeslut (Dnr 178-2013) Beslutet i korthet: När ett beslut i ett tullärende överklagas ska som utgångspunkt ompröva det överklagade beslutet. Om ompröv- ningen inte medför att beslutet ändras på det sätt som klaganden begär ska verket översända överklagandet och handlingarna i ärendet till den domstol som ska pröva överklagandet. När det gäller de överklagade beslut som anmälan avser meddelade Tull- verket omprövningsbeslut först efter det att överklagandet kom in till . Fördröjningen berodde på att det under större delen av den angivna tidsperioden inte vidtogs några åtgärder med anledning av överkla- gandet. Det har vidare kommit fram att handläggningstider närmast varit regel vad gäller omprövning av överklagade beslut vid det ak- tuella kompetenscentret inom . får allvarlig kritik för de långa handläggningstiderna. I en anmälan till JO framförde klagomål mot . Han var bl.a. kritisk till hur hade hanterat ett över- klagande från som gällde vissa beslut i tullärenden. Överklagandet hade enligt getts in men ännu inte prövats av förvaltningsrätten. Anmälan ledde till att JO hämtade in muntliga upplysningar från . Av de uppgifter som lämnades framgick att det aktuella överklagandet hade kommit in till , men att fortfarande inte hade översänt överklagandet och handlingarna i aktuella ärenden till förvalt- ningsrätten för prövning. Detta berodde på att de aktuella besluten ännu inte hade blivit föremål för omprövning av enligt bestämmelserna i 9 kap. tullagen. Chefen för kompetenscenter Klarering vid , , uppgav vidare att när ett överklagande kommer in hamnar det, bero- ende på vilket slag av beslut som har överklagats, på ett av de tre nationella kompetenscentren (Klarering, Tillstånd eller Uppföljning) som finns inom område Effektiv handel. Hon redogjorde även för inflödet av över- klaganden till kompetenscenter Klarering , vilka personalresurser man på kompetenscentret hade till sitt förfogande för att handlägga dessa överklaganden och för vissa rutiner som införts för att effek- tivisera handläggningen. Det som kom fram genom de muntliga upplysningarna ledde till att JO anmo- dade att yttra sig över handläggningen av det aktuella överklagandet och att i samband med detta besvara följande generella frågeställningar. 2 014 /1 5:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N •Vilka rutiner tillämpar när det gäller överklaganden som kommit in till myndigheten? •Vilken är den genomsnittliga handläggningstiden från det att ett överkla- gande kommer in till till dess att överklagandet överlämnas till den domstol som ska pröva det? •Vilken uppfattning har när det gäller hur bestämmelserna om omprövning ska tillämpas? (generaldirektören ) yttrade sig. Myndigheten re- dogjorde inledningsvis för handläggningen av det aktuella överklagandet och anförde därefter följande. Rutiner på gällande överklaganden Alla överklaganden som inkommer till tas emot av diarium som tilldelar överklagandet ett diarienummer. Diariet fördelar överklagandet till det kompetenscenter inom som ska handlägga ärendet. Vilket kompetenscenter som ska handlägga ärendet beror på vilken typ av beslut som överklagats. Inom området Effektiv handel handlägger kompetenscenter Tillstånd överklaganden gällande beslut efter ansökan om tillstånd och bindande klassificeringsbesked […], kompetenscenter Klare- ring handlägger överklaganden av främst tulltaxeringsbeslut och beslut om påförande av tulltillägg och kompetenscenter Uppföljning handlägger främst överklaganden gällande tulltaxeringsbeslut efter genomförd tullre- vision. På kompetenscenter Klarering,som tilldelats aktuellt ärende för hand- läggning, tas överklagandet emot av staben som hanterar den initiala kans- lihandläggningen, kontrollerar fullmakter och skickar bekräftelsebrev att tagit emot överklagandet. Därefter tas ärendet upp för handlägg- ning i den ordning det inkommit till myndigheten av någon av de jurister som arbetar med överklaganden för kompetenscenter Klarering. Det saknas systemstöd för att få fram uppgift om genomsnitt- liga handläggningstider vid överklaganden av myndighetens beslut inom Effektiv handel, men inom kompetenscenter Tillstånd har det uppskattats att ett överklagande har en handläggningstid på totalt ca ärendet kan överlämnas till förvaltningsdomstol och kompetenscenter Upp- följning håller en handläggningstid av överklaganden inom . Gemensamt för överklaganden som handläggs inom kompetenscenter Till- stånd och kompetenscenter Uppföljning är att det i respektive ärende redan finns en ärendeakt hos myndigheten med beslutsunderlag, t.ex. en revis- ionsrapport. För kompetenscenter Klarering har ingen genomsnittlig handläggning kunnat tas fram. I diariesystemet ligger ärendena öppna även efter det att de överlämnats till domstol.