frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — För att polismyndigheten ska kunna se till att den som är i behov av läkarvård får sådan vård krävs dock att personalen på häktet underrättar polismyndigheten om den intagnes behov. Det har i det aktuella ärendet inte kunnat klarläggas om och i så fall när och på vilket sätt polismyndigheten uppmärksammats på D.H:s behov av att undersökas av läkare. Det är dock klarlagt att polismyndigheten tillkallat en läkare som undersökt D.H. och det måste därför anses utrett att häktespersonalen i något läge uppmärksammat polismyndigheten på D.H:s be- hov av läkarvård. Eftersom D.H:s tillstånd var allvarligt ligger det nära till hands att anse att han borde ha kommit under läkarvård . Det är dock vanskligt att i efterhand göra den bedömningen, särskilt eftersom det sak- nas dokumentation om häktespersonalens kontakter med D.H. och iakttagelser av hans fysiska tillstånd. Att det saknas dokumentation är naturligtvis en brist i sig, vilket jag återkommer till nedan. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D Mot bakgrund av vad som framkommit i utredningen är det uppenbart att det måste klargöras hur ansvarsfördelningen mellan polismyndigheten och Kri- minalvården ska se ut när det gäller intagna som är gripna, anhållna eller om- händertagna och som placerats på arrestavdelningen i häktet . Jag är kritisk till att frågan om sjukvård för dessa intagna inte varit tydligt reglerad mellan myndigheterna. Liksom förutsätter jag att Polismyn- digheten i och Kriminalvården reglerar nu gällande ordning i en skriftlig överenskommelse. Bemötandet av D.H. Det är allvarligt när en intagen anser sig ha blivit utsatt för dåligt bemötande och förödmjukande behandling av personal inom . Intagna har rätt att bli behandlade med aktning för sitt människovärde. D.H:s uppgifter om att häktespersonalen uttalat sig nedsättande mot honom och nonchalerat honom när han bett om att få träffa en läkare har varken bekräftats eller vederlagts genom utredningen. Ytterligare utredningsåtgärder framstår inte som menings- fulla, och jag kan därför endast konstatera att det inte framkommit tillräcklig grund för kritik från min sida i denna del. Av utredningen framgår att det saknas dokumentation kring flera viktiga hän- delser gällande D.H:s vistelse i häktet . Bl.a. saknas det dokumentat- ion om när, hur och på vilket sätt polismyndigheten underrättats om behovet av att tillkalla läkare, att D.H. träffade en läkare och att han externplacerades på sjukhus. Jag är kritisk till dessa brister i dokumentationen. Jag noterar att häktet – enligt remissvaret – numera har ändrat rutinerna för dokumentat- ion i sjukjournalen så att varje kontakt med häktets sjuksköterska dokumente- ras i den intagnes sjukjournal, även beträffande gripna och anhållna. Liksom förutsätter jag att det genom interna föreskrifter eller skriftliga rutiner säkerställs dels att samtliga kontakter mellan polismyn- digheten och Kriminalvården gällande intagna dokumenteras, dels att även åt- gärder som vidtagits av polismyndigheten dokumenteras. Jag kommer att följa upp att i och Kriminal- vården reglerar driften av arrestplatserna i häktet i en skriftlig över- enskommelse och att denna överenskommelse också omfattar ansvaret för sjukvården för de intagna som placerats i arresten. Jag avser också att följa upp att i och Kriminalvården utarbetar skriftliga rutiner eller föreskrifter för dokumentation för dessa intagna. Av denna anled- ning önskar jag ta del av den överenskommelse som i län och Kriminalvården träffar och de skriftliga rutiner eller motsva- rande som utarbetas av respektive myndighet gällande här aktuella frågor. K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 I den del av ärendet som berör polisen har jag samrått med justitieombudsman- nen . Allvarlig kritik mot Kriminalvården, häktet , för att ha begränsat de intagnas möjlighet till kontakter med omvärlden utan att det har föregåtts av ett beslut av åklagare m.m. (Dnr 5528-2012) Beslutet i korthet: I beslutet konstateras att häktet har begränsat de intagnas möjlighet till kontakter med omvärlden med utgångspunkt i 6 kap. 2 § häkteslagen. För att så ska kunna ske krävs att åtgärden föregås av ett beslut av åklagare. Så har inte varit fallet. Avsaknaden av ett åklagarbeslut har i praktiken inneburit att häktet har fattat ett beslut om begränsningar en- ligt 6 kap. 1 § häkteslagen. Ett häkte har inte någon sådan rätt. Häktet får allvarlig kritik för sitt agerande. I beslutet finns även uttalanden om förutsättningarna för att med begräns- ningar enligt häkteslagen neka enskilda intagna möjligheten att reglera ljus- inflödet i sina bostadsrum. I samband med JO:s NPM-enhets inspektion av häktet uppmärksammades att de intagna inte själva kunde reglera inflödet av dagsljus i sina bostadsrum. I protokollet antecknades bl.a. följande: I ett beslut av kritiserade dåvarande justitieombudsmannen häktet för att intagna i häktet inte själva kunde reglera inflödet av dagsljus i bostadsrummen (dnr 5916-2007). I ett re- missyttrande i ärendet anförde regionchefen i Kriminalvårdens region att den då förestående renoveringen av häktet skulle leda till att kravet i föreskrifterna (dåvarande 2 kapitlet 3 § KVFS 2007:1) på att intagna själva ska kunna reglera ljusinsläppet i bostadsrummen skulle bli tillgodosett. Det saknas ännu möjlighet för de intagna att själva justera persiennerna i bostadsrummens fönster. Enligt några intagna medför bristen på möjlighet att reglera ljusinsläppet att de på grund av direkt solljus vaknar tidigt samt att bostadsrummen blir mycket varma . Deras förfrågningar till personal om hjälp med att justera persienner hade inte föranlett några åt- gärder från häktets sida. Enligt personal kan lakan ibland hängas upp för att täcka för fönster. Med anledning av vad som hade antecknats i protokollet beslutade jag att öppna ett särskilt ärende avseende frågan om de intagnas möjlighet att själva reglera dagsljusinflödet. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D Frågan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefsjuristen , bl.a. föl- jande: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region som i sin tur varit i kontakt med häktet . Genom utredningen har sammanfatt- ningsvis följande kommit fram. Häktet är ett häkte med enbart platser för häktade med restrikt- ioner. Häktet är beläget på fjärde våningen i polishuset. Samtliga bostads- rum har fönster ut mot gatan och alla bostadsrum har samma standard. En större renovering av häktet genomfördes och i samband med den bytt- tes alla persienner i bostadsrummen. Anordningen för att reglera dagsljuset med persiennerna fanns även efter renoveringen innanför ett gallerförsett låst fönster. För att reglera dagsljuset med persiennerna var de intagna tvungna att meddela personal om han eller hon vill justera persiennerna. Vid häktet pågår ett arbete som kommer att tillför- säkra intagna möjligheter att själva reglera dagsljuset. Arbetet beräknas vara klart . Häktet har vid kontakt med chefen för åklagarkammaren upplysts om att denna ser det som ett problem att intagna med restriktioner skulle kunna meddela sig med yttervärlden via fönstren och har uppgett sig känna till tidigare fall när mål har saboterats av en sådan kontakt. Häktet har gjort bedömningen att om anordningen för reglering av persiennen skulle vara tillgänglig för den intagne skulle detta kunna medföra att häktet inte kan upprätthålla de restriktioner som åklagaren beslutat om genom att den in- tagne skulle kunna se ned på gatan och meddela sig med någon som står utanför; det händer relativt ofta att personer utifrån försöker kontakta in- tagna på häktet, t.ex. med blinkande billyktor, genom att vinka eller genom att skriva meddelanden. Det framgår av 1 kap. 17 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd 2011:2 (FARK Häkte) att en intagens bostadsrum ska vara utrustat med bl.a. en anordning som gör att den intagne själv kan reglera inflödet av dagsljus om inte annat följer av beslut om restriktioner. Inom sker ständiga avvägningar mellan de rättigheter som intagna tillförsäkras enligt olika regelverk samt myndighetens uppdrag att förhindra brott under pågående verkställighet. Enligt huvudregeln i FARK Häkte ska intagna ha möjlighet att själva reglera flödet av dagsljus. Undan- tag kan endast göras om det följer av meddelade restriktioner, vilket förut- sätter en prövning i det enskilda fallet. Den nuvarande ordningen, som in- nebär att samtliga intagna är berövade möjligheten att reglera inflödet av dagsljus, är därför inte godtagbar och kommer att åtgärdas. Vid kontakt med häktet uppgav företrädare för häk- tet att de intagna numera på egen hand kan reglera ljusinflödet i häktets alla bostadsrum. Fönstren har försetts med en inre persienn som den intagne kan reglera elektroniskt. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande. K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 Av remissvaret framgår att häktet har valt att neka de intagna möjlig- heten att själva kunna reglera inflödet av dagsljus i sina bostadsrum med hän- visning till behovet av att kunna upprätthålla de begränsningar av de intagnas kontakter med omvärlden (restriktioner) som åklagaren har beslutat om. Med anledning av detta finner jag skäl att inledningsvis beröra frågan om möjlig- heten att meddela häktade begränsningar i deras kontakter med omvärlden och syn på den remitterade frågan. Möjligheten att besluta om begränsningar för intagna Personer som är intagna i häkte kan meddelas begränsningar bl.a. i fråga om möjligheten att kommunicera med andra personer. Sådana begränsningar kan beslutas dels av åklagaren, dels av Kriminalvården. Begränsningar beslutade av åklagare Av 24 kap. 5 a § första stycket följer att om rätten beslutar att häkta någon, förordna att någon ska kvarbli i häkte eller medger förlängning av tiden för att väcka åtal, ska den på åklagarens begäran pröva om den häktades kontakter med omvärlden ska få begränsas. Tillstånd till sådana be- gränsningar får meddelas endast om det finns en risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. Huvudregeln är alltså att domstolen ger åklagaren rätt att besluta om restriktioner. Åklagaren har emellertid rätt att i vissa situationer besluta om restriktioner utan rättens tillstånd. Om så har skett ska åklagaren begära domstolens pröv- ning om möjligheten att meddela den häktade restriktioner (se andra stycket i samma paragraf). Av 6 kap. 1 § häkteslagen (2010:611) följer bl.a. att en intagen som är häktad endast får meddelas restriktioner om rätten har gett åklagaren ett sådant till- stånd enligt 24 kap. 5 a § . I 6 kap. 2 § häkteslagen anges på vilka sätt en intagens kontakter med omvärlden får begränsas genom restrikt- ioner. Ett beslut om restriktioner får avse inskränkningar i rätten att (1) placeras tillsammans med andra intagna (dubbelbeläggning av bostadsrum), (2) vistas i gemensamhet med andra intagna, (3) genom massmedier följa vad som händer i omvärlden, (4) inneha tidskrifter och tidningar, (5) ta emot besök, (6) stå i förbindelse med annan genom elektronisk kommunikation (telefon m.m.) eller (7) sända och ta emot försändelser. Enligt 3 § i samma kapitel prövas en fråga om restriktioner av undersökningsledaren eller åklagaren. Av 23 § första stycket häktesförordningen (2010:2011) följer att undersökningsledaren eller åklagaren skriftligen ska underrätta den intagne och den myndighet som svarar för förvaringslokalen om beslut om restriktioner enligt häkteslagen. I remissvaret har Kriminalvården redogjort för en del av innehållet i 1 kap. 17 § första stycket FARK Häkte. Jag finner skäl att redovisa stycket i dess hel- het. Av bestämmelsen framgår följande: En intagens bostadsrum ska vara utrustat med stol, bord, skåp eller hylla, säng, bäddutrustning, spegel, anslagstavla, mugg, väckarklocka, radio, TV 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D samt anordning som gör att den intagne själv kan reglera inflödet av dags- ljus, om inte annat följer av ett beslut om restriktioner. Till bestämmelsen finns ett allmänt råd med bl.a. följande innehåll: När en intagen är ålagd restriktioner som avser inskränkningar i rätten att följa vad som händer i omvärlden kan det följa av beslutet om restriktioner att den intagne inte får ha tillgång till radio eller TV. Jag vill här även framhålla den grundläggande bestämmelsen i 1 kap. 6 § häk- teslagen. Av den följer att verkställigheten inte får innebära andra begräns- ningar i den intagnes frihet än vad som följer av häkteslagen eller som är nöd- vändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Begränsningar beslutade av Kriminalvården Kriminalvården har rätt att meddela begränsningar i den häktades möjligheter till korrespondens, telefoni, besök och gemensamhet med andra intagna. Såd- ana begränsningar får ske om Kriminalvården gör bedömningen att kontakterna kan äventyra ordning eller säkerhet.3 Det innebär att ett häkte, efter det att åkla- garens möjlighet att meddela restriktioner har återkallats av rätten, kan besluta om exempelvis inskränkningar i en intagens möjlighet till telefoni. Kriminal- vården måste i varje enskilt fall pröva om det finns skäl att begränsa en intagens möjligheter till kontakt med omvärlden. En sådan begränsning måste dokumen- teras i ett beslut som den intagne kan begära omprövning av.4 Det ovan redovisade kan sammanfattas enligt följande. En förutsättning för åklagarens möjlighet att meddela begränsningar är att rätten har gett ett sådant tillstånd. Åklagaren meddelar begränsningarna skriftligen till Kriminalvården, som därefter verkställer åklagarens beslut. I fråga om övriga begränsningar en- ligt häkteslagen är det Kriminalvården som både fattar beslutet och verkställer det. Syftet med åtgärderna skiljer sig åt. Medan åklagarens begränsningar har som mål att förhindra en häktad från att påverka en pågående förundersökning, är syftet med Kriminalvårdens begränsningar att upprätthålla ordning och sä- kerhet på ett verksamhetsställe. Åtgärderna har emellertid det gemensamt att de begränsningar som kan meddelas måste följa av lag.5 Vidare måste frågan om att begränsa intagnas rättigheter prövas i förhållande till varje enskild inta- gen. Det är således inte möjligt att med stöd av dessa bestämmelser meddela begränsningar som gäller för ett helt verksamhetsställe. 3Se 2 kap. 5 § 2, 3 kap. 1 § första stycket, 4 §, 7 § och 8 § första stycket häkteslagen. 4Se JO:s beslut (dnr 3108-2010). 5Se 1 kap. 6 § första stycket häkteslagen. K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 Begränsning av de intagnas möjligheter att kunna reglera ljusinflödet Av utredningen framgår att intagna i häktet fram saknade möjlighet att själva reglera ljusinflödet i bostadsrummen. Skälet till det var, såvitt framkommit, att ledningen för häktet ansåg att en sådan möjlighet skulle ge de intagna tillfälle att meddela sig med personer utanför häktesloka- len. Det skulle i sin förlängning kunna försvåra häktets möjligheter att upprätt- hålla de restriktioner som åklagaren beslutat om. Häktets bedömning resulte- rade i en begränsning av de intagnas rättigheter och är därmed att beteckna som en restriktionsåtgärd. Kriminalvården har inte påstått att åtgärderna skulle ha föranletts av ordnings- eller säkerhetsskäl. Av den anledningen utgår jag i min fortsatta bedömning från att begränsningarna har skett med utgångspunkt i 6 kap. 1 och 2 §§ häkteslagen. Häktet Gävles agerande följde inte på ett av åklagaren meddelat restriktions- beslut. I stället föregicks åtgärden av en kontakt mellan chefen för häktet och chefen för i , i samband med vilken den senare gav sin generella syn på problemet med att upprätthålla restriktioner. Det är med förvåning som jag noterar att häktet enbart med utgångspunkt i dessa förhål- landen har ansett sig ha rätt att vidta en sådan långtgående åtgärd mot de in- tagna. Det har inte funnits något åklagarbeslut om begränsningar av de intagnas kontakter och i praktiken har det inneburit att häktet har fattat ett beslut om restriktioner. Ett häkte har inte någon sådan rätt.6 Det finns anledning att understryka att beslut om begränsningar måste med- delas skriftligen av åklagare i förhållande till varje enskild intagen. Det är så- ledes inte möjligt att – som i det aktuella fallet – vidta åtgärder som riktas mot samtliga intagna. Jag ser allvarligt på att häktet utan ett formenligt beslut från åklagare på ett godtyckligt sätt har inskränkt de intagnas rättigheter. Häktet förtjänar allvarlig kritik för sitt agerande. En åklagares möjlighet att begränsa en intagens kontakter med en annan person regleras i 6 kap. 2 § 1, 2, 5, 6 och 7 häkteslagen. Bestämmelserna ger möjlighet för åklagaren att dels begränsa kontakten mellan intagna, dels be- gränsa den intagnes kontakter med andra personer i samband med besök, ge- nom försändelser eller genom elektronisk kommunikation. Inga av dessa för- hållanden synes träffa den typen av kommunikation som häktet har velat förhindra. Även om häktet skulle ha haft rätt att fatta beslut om sådana begränsningar, ställer jag mig mycket tveksam till att häkteslagen ger ett så pass tydligt stöd som krävs för att en myndighet ska kunna vidta en sådan åtgärd.7 Slutligen noterar jag att Kriminalvården numera har vidtagit åtgärder som gör att häktet lever upp till innehållet i 1 kap. 17 § FARK Häkte. Det är bra. måste jag beklaga att så sker först efter det att bristerna påtalades . 6Se 6 kap. 3 § häkteslagen. 7Jfr 1 kap. 6 § första stycket häkteslagen. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D Initiativärende om förvarstagnas rättigheter i häkten och i anstalter (Dnr 5529-2012) Beslutet i korthet: besökte Kriminal- vården, häktet . Vid besöket framkom att de ändringar i utlänningsla- gen (2005:716) beträffande förvarstagnas rättigheter, som trädde i kraft , inte hade lett till några åtgärder från häktets sida. Ändringarna innebär att en förvarstagen utlänning som placeras i kriminalvårdsanstalt, i häkte eller i polisarrest ska, utöver vad som följer av häkteslagen, ges möj- lighet att ha kontakt med personer utanför inrättningen. Detta innebär att utlänningen ska ha samma rätt att ta kontakt med personer utanför inrätt- ningen som en förvarstagen person som vistas i förvar. Vid besöket framkom det att en intagen utlänning som var förvarstagen en- ligt utlänningslagen inte hade beviljats telefontillstånd till en anhörig förrän efter placeringen i häktet. Inom ramen för ett särskilt upplagt ärende utreddes därefter frågan om vilka överväganden Kriminalvården har gjort med anledning av de nämnda ändringarna i utlänningslagen samt vilka instruktioner som hade meddelats och vilka åtgärder som hade vidtagits från centralt håll för att tillgodose de förvarstagnas rättigheter i häkten och i an- stalter. I beslutet framhålls att förvarstagna som vistas i förvar har rätt till obegränsad och okontrollerad användning av mobiltelefon och även rätt att använda dator med internetanslutning. De förvarstagna som pla- ceras inom kriminalvården har begränsade möjligheter till såväl telefonsam- tal som besök och saknar möjlighet till kontakt med omvärlden via internet. Vidare ska, enligt de instruktioner som Kriminalvården har utfärdat efter lagändringen, de förvarstagnas kontakter kontrolleras i förväg och deras samtal kan avlyssnas. Slutsatsen är att i praktiken leder Kriminalvårdens överväganden och in- struktioner till berörda verksamhetsställen om hur det nya regelverket ska tillämpas till att de förvarstagnas rättigheter, när det gäller kontakter med omvärlden, inte kommer att tillgodoses fullt ut i häkten och i anstalter. Detta läggs inte Kriminalvården till last utan visar på det olämpliga i att förvars- tagna vistas i lokaler som är anpassade för personer misstänkta eller dömda för brott. besökte Kriminalvården, häktet . Vid besöket framkom att de ändringar i utlänningslagen (2005:716) beträffande för- varstagnas rättigheter, som trädde i kraft , inte hade lett till några åtgärder från häktets sida. I protokollet från besöket (dnr 3198-2012) anteck- nades i denna del följande: Med anledning av genomförandet av EU:s så kallade återvändandedirektiv (direktiv /115/EG) har flera ändringar i utlänningslagen trätt i kraft den K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 , bland annat i bestämmelser som rör förvar. Enligt den nya ly- delsen av 11 kapitlet 2 § tredje stycket utlänningslagen ska en förvarstagen utlänning som placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest, utö- ver vad som följer av häkteslagen, ges möjlighet att ha kontakt med perso- ner utanför inrättningen. Enligt författningskommentaren innebär detta att utlänningen ska ha samma rätt att ta kontakt med personer utanför inrätt- ningen som en förvarstagen person som vistas i förvar (prop. 2011/12:60 s. 94). Enligt 11 kapitlet 4 § första stycket utlänningslagen ska en utlänning som hålls i förvar ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kon- takt med personer utanför förvarslokalen utom om besöket eller kontakten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret. Enligt författningskommentaren till motsvarande bestämmelse i den äldre utlän- ningslagen (6 kapitlet 24 § första stycket utlänningslagen [1989:529]) ger bestämmelsen uttryck för det självklara förhållandet att förvarstagna utlän- ningar inte ska jämföras med brottslingar när det gäller kontakter med yt- tervärlden. Utlänningen ska kunna ta emot besök, ringa, skriva och i princip ha obegränsad kontakt med personer, organisationer, samfund och myndig- heter utanför förvarslokalen. Den enda begränsning det kan vara fråga om vad gäller besök är om det av rent praktiska skäl inte går att genomföra besök i den omfattning eller på de tider som önskas (prop. 1996/97:147 s. 43). Enligt 11 kapitlet 1 § första stycket utlänningslagen ska den förvarstagne utlänningen informeras om de rättigheter och skyldigheter han eller hon har som förvarstagen samt om de regler som gäller i förvarslokalerna. En intagen utlänning som var förvarstagen enligt utlänningslagen upp- gav att han först efter placeringen i häktet beviljats telefontill- stånd till en anhörig. Enligt häktets skriftliga ordningsregler kan en intagen efter prövning be- viljas besök om åklagaren inte meddelat restriktioner och andra hinder inte föreligger. Efter att ha tagit del av protokollet från besöket beslutade jag att inom ramen för ett särskilt upplagt ärende utreda frågan om behandlingen av personer som är förvarstagna enligt utlänningslagen och placerade i häkte eller i anstalt. Frågan hur förvarstagnas rättigheter ska tillgodoses har därefter varit aktuell vid mina inspektioner av häkten, bl.a. häktena och . Kriminalvårdschefen ställde vid inspektionen av det sist- nämnda häktet frågan hur Kriminalvården ska agera för att förvarstagna ska ha möjlighet att t.ex. telefonera, ta emot besök och använda internet när häktet är ett restriktions/säkerhetshäkte (dnr 5460-2012). Kriminalvården uppmanades att redogöra för vilka överväganden som har gjorts med anledning av ovan nämnda ändringar i utlänningslagen samt vilka instruktioner som har meddelats och vilka åtgärder som har vidtagits från centralt håll för att tillgodose de förvarstagnas rättigheter i häkten och i anstal- ter. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom generaldirek- tören , följande. Bilaga 3 som nämns i remissvaret redovisas senare i beslutet. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D I delbetänkandet Återvändandedirektivet och svensk rätt (SOU 2009:60) föreslogs förändringar i utlänningslagen (2005:716) för att genomföra och rådets direktiv /115/EG av om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredje- landsmedborgare som vistats olagligt i medlemsstaterna (återvändandedi- rektivet).