frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — I ett remissvar anförde , arbetsutskottet, i huvudsak följande. E.M. omhändertogs i samband med sin födelse 121227 och pla- cerades i familjehem. Samtliga beslut om omhändertagande och placering och hemlighållande av vistelseort är fattade på ett korrekt sätt, se samtliga bilagor. Dessa handlingar faxades sedan till förvaltningsdomstolen men faxet har uppenbarligen inte kommit fram. Utifrån detta har sedan ett nytt beslut om omhändertagande fattats vilket sedan hävdes då för- valtningsdomstolen ansåg att E. var skyddad utifrån att hon då var placerad i familjehem. tog då ytterligare ett beslut om om- händertagande utifrån att A.-M. inte samtycker till placeringen och avser att hämta hem sin dotter. har utifrån det inträffade förtydligat och reviderat sina rutiner kring detta förfarande med att alltid ringa förvaltningsdomstolen för att få bekräftat att fax kommit fram. Om detta sker utanför kontorstid görs det nästföljande arbetsdag. Samtliga handlingar ska också skickas in till förvaltningsdomstolen per post omgående. bereddes tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Insatser inom för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 socialtjänstlagen (2001:453). Barn och ungdomar kan under vissa förutsätt- ningar beredas vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (2 § LVU) eller den unges eget bete- ende (3 § LVU). Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter an- sökan av socialnämnden (4 § LVU). får med stöd av 6 § LVU besluta att den som är ska omhändertas, om det är san- nolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller ut- veckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vi- dare åtgärder hindras. Ett beslut om omhändertagande ska, enligt 7 § första stycket LVU, underställas förvaltningsrätten inom från den dag då beslutet fattades. Om underställningen inte sker inom föreskriven tid, upphör omhändertagandet (7 § tredje stycket LVU). Ordföranden i socialnämnden beslutade att med stöd av 6 § LVU omhänderta E.M. Beslutet skulle ha underställts för- valtningsrätten . Nämnden har i sitt remissvar anfört att en underställan faxades till förvalt- ningsrätten inom den tidsfrist som är föreskriven. Av utredningen går det dock inte att dra någon annan slutsats än att beslutet om att omhänderta E.M. inte kom in till förvaltningsrätten. Någon säker förklaring till det inträf- fade föreligger inte. Även om det är allvarligt går det inte att lasta någon enskild tjänsteman för att beslutet inte kom in till förvaltningsrätten. Jag noterar att nämnden vidtagit åtgärder för att förhindra att något liknande inträffar igen och lämnar därför den frågan. När nämnden uppmärksammades på att beslutet om omhändertagande till följd av det inträffade hade upphört fattade nämndens ordförande den 16 janu- ari 2013 ett nytt beslut om omhändertagande. I ärendet här aktuali- seras frågan om ordföranden kunde fatta ett sådant nytt beslut trots att det inte hade tillkommit några nya omständigheter utan beslutet grundade sig på samma omständigheter som . Jag vill i denna del anföra följande. Om förvaltningsrätten fastställer ett beslut om omhändertagande ska, enligt 8 § LVU, socialnämnden från den dag då omhän- dertagandet verkställdes ansöka hos förvaltningsrätten om att den unge ska be- redas vård med stöd av LVU. Enligt 9 § 1 LVU upphör ett beslut om omedel- bart omhändertagande att gälla om ansökan om vård inte görs och nämnden inte heller inom den angivna tiden har begärt förlängning av fristen med stöd av 8 §. I förarbetena till LVU anfördes att om nämnden har försummat att ge in ansökan om vård i rätt tid får det anses följa av allmänna rättsgrund- satser att ett nytt beslut om omhändertagande inte får fattas på samma grunder som föranledde det tidigare beslutet (prop. 1979/80:1 del A s. 592). Någon änd- ring av denna princip synes inte ha varit avsedd vid tillkomsten av den nu gäl- lande lagstiftningen. I ett beslut som har refererats i JO:s ämbetsberättelse, JO 1998/99 s. 282, dnr 4280-1006, uttalade JO bl.a. följande (s. 284 f.). 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T När ett beslut om omhändertagande förfallit enligt 9 § LVU har socialnämnden i och för sig möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhänder- tagande. Detta förutsätter emellertid att det kommit fram nya omständig- heter som kan läggas till grund för bedömningen. Det räcker således inte med att de tidigare vårdmotiverande förhållandena alltjämt står kvar. I så fall hade den stipulerade tidsfristen i 8 § LVU saknat betydelse. I det uppkomna läget hade nämnden enligt min mening bort pröva om det fanns andra alternativ. Jag vill peka på möjligheten att överlåta åt länsrätten att ta ställning till om ett omhändertagande är motiverat. Nämn- den hade således omgående kunnat ge in en ansökan om vård enligt LVU till länsrätten – utredningen var ju vid det här laget avslutad – och i samband därmed enligt 6 § tredje stycket LVU göra en framställning om att pojken skulle omhändertas. Ett sådant alternativ hade svarat bättre mot lagstiftarens intentioner att ett av socialnämnden fattat beslut om omedel- bart omhändertagande skall till följd av sin provisoriska karaktär endast kunna gälla . Varken i förarbetena till lagstiftning eller till den nu gällande lagen behandlas frågan om nämndens möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande när det tidigare beslutet har förfallit på grund av att det inte har underställts inom den tidsfrist som anges i 7 § första stycket LVU (prop. 1979/80:1 del A s. 497 ff, s. 591, prop. 1989/90:28 s. 77 ff, s. 110). Något vägledande avgörande av () i just denna fråga synes inte finnas. har i sin publikation Tillämpning av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (SOSFS 1997:15) uttalat bl.a. följande (s. 40). Ett omhändertagande omgärdas av tidsfrister. Dessa tidsfrister går inte att förlänga genom att fatta ett nytt beslut om omhän- dertagande på samma grund då tiden för ett redan fattat beslut går ut. JO har i flera beslut intagit samma ståndpunkt som ; se t.ex. JO 2007/08 s. 321, dnr 3274-2005. I det beslutet anförde JO bl.a. följande (s. 327). När ett omhändertagande har upphört i enlighet med bestäm- melsen i 7 § tredje stycket LVU, dvs. på grund av att beslutet inte har un- derställts länsrätten inom tidsfristen, har socialnämnden i och för sig möj- lighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande. Detta förutsätter emel- lertid att det har kommit fram nya omständigheter som kan läggas till grund för bedömningen. Det räcker således inte med att de tidigare vårdmotive- rande förhållandena alltjämt står kvar. I så fall hade den stipulerade tids- fristen i 7 § första stycket LVU saknat betydelse. Av utredningen i förevarande ärende framgår att omhändertagandet av N.N. inte grundade sig på några nya omständigheter utan förutsättningarna var desamma som förelåg vid beslutet om omhänderta- gande . Handläggningen i denna del kan ifrågasättas i formellt hänseende. Jag vill peka på den möjlighet som en nämnd har att överlåta åt länsrätten att ta ställning till om ett omhändertagande är motiverat. Nämnden hade således omgående kunnat ge in en ansökan om vård enligt LVU till länsrätten och i samband därmed enligt 6 § tredje stycket LVU göra en framställning om att den unge skulle omhändertas. S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 handlingssätt hade svarat bättre mot lagstiftarens intentioner att ett av soci- alnämnden fattat beslut om omhändertagande till följd av sin provisoriska karaktär endast skall kunna gälla . Att en socialnämnd försummar att underställa ett beslut om omhän- dertagande eller att underställningen inte kommer in till förvaltningsrätten på grund av tekniska problem är givetvis allvarligt eftersom beslutet då upphör. Nämnden blir till följd därav förhindrad att ge den unge det skydd eller stöd som nämnden har ansett att den unge behöver. Som framgår av det ovan anförda har det ansetts att nämnden kan fatta ett nytt beslut om omhändertagande i princip endast om det har till- kommit nya omständigheter. Enligt 1 § sista stycket LVU ska emellertid vad som är bäst för barnet vara avgörande vid beslut enligt LVU. Det kan därför diskuteras hur förvaltningsrätten ska bedöma underställningen om nämndens beslut grundas på samma omständigheter som det beslut som har upphört på grund av att beslutet inte hade underställts i rätt tid. Förvaltningsrätten i satte i det här aktuella fallet fokus på frågan om hur principen om barnets bästa ska beaktas i sammanhanget (förvaltnings- rättens beslut i mål 243-13). Förvaltningsrätten uttalade i beslutet följande. […] det är sannolikt att E. F. behöver beredas vård enligt LVU. Det har däremot inte framkommit några omständigheter som visar att E. F., som är placerad i familjehem, löper omedelbar risk att skadas till sin hälsa eller utveckling. Rättens beslut om vård kan därför under nuvarande omständig- heter avvaktas. På grund härav och på grund av nämndens förfarandefel ska beslutet om omhändertagande upphävas. Innebörden av bestämmelsen i 1 § sista stycket LVU har behandlats av HFD i tre avgöranden (HFD 2011 ref. 5, ref. 6 och ref. 13). Dessa avgö- randen gäller visserligen tillämpningen av andra bestämmelser i lagen. Bestäm- melsen ska dock givetvis tillämpas även när det gäller beslut om omhändertagande och domarna är därför av intresse även i en situation som den här aktuella. Det kan tveklöst finnas situationer när det skulle stå i uppenbar strid mot den unges bästa att låta omhändertagandet upphöra enbart på grund av brister i nämndens formella handläggning av ärendet. Det är viktigt att upp- rätthålla respekten för de tidsfrister som satts upp av lagstiftaren. Hur en kon- flikt i ett enskilt fall mellan den unges bästa och bestämmelserna som syftar till en rättssäker handläggning ska lösas är komplicerad. Jag vill fram- hålla att det inte är ovanligt att beslut om omhändertagande upphör att gälla därför att beslutet inte har underställts förvaltningsrätten i rätt tid (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2007/08 s. 307). Det pågår en översyn av LVU (Utredningen om tvångsvård för barn och unga, S 2012:07). De problem som jag nu berört är av sådan art att jag finner skäl att översända en kopia av detta beslut till utredningen. Jag sänder en kopia av beslutet även till , Socialstyrel- sen, Inspektionen för vård och omsorg och för kännedom. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T I samband med en diskussion mellan socialförvaltningen och förvaltningsrätten om när ett beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU hade underställts skickade förvaltningen ett s.k. faxmissiv till rätten. I missivet hade ett datum ändrats. JO har ansett att missivet utgjorde en urkund och att handlingen därför inte fick ändras (Dnr 4613-2012) Beslutet i korthet: Efter att Förvaltningsrätten i fäst JO:s upp- märksamhet på hur i kommun handlagt fyra ärenden om omhändertagande enligt LVU beslutade JO att utreda nämn- dens handläggning av ärendena. Besluten, som avsåg fyra syskon, hade fattats av socialnämndens ordfö- rande . Besluten skulle enligt lag ha underställts förvalt- ningsrätten . De kom dock in till förvaltningsrätten först då de sändes till domstolen via telefax, med ett fax- missiv daterat (missiv A). I samband med att förvaltningsrätten och socialförvaltningen skulle klarlägga när underställningarna gjorts skick- ade förvaltningen in ett annat faxmissiv till domstolen, daterat (missiv B). De uppenbara likheterna mellan de båda faxmissiven, som var ifyllda för hand, föranledde JO att inleda förundersökning angående misstanke om ur- kundsförfalskning. Det fick genom utredningen anses klarlagt att missiven var identiska men att datum på missiv B hade ändrats från till . Det kunde däremot inte klarläggas vem som hade gjort ändringen. Då JO bedömde att brott inte kunde styrkas avslutades förundersökningen. – JO uttalar i beslutet att det, oavsett orsaken till ändringen i missivet, själv- klart är av största vikt att en offentlig befattningshavare inte manipulerar en handling. Att så skett i detta fall är synnerligen allvarligt. Eftersom inget av de fyra besluten från hade underställts förvaltningsrätten i rätt tid upphörde omhändertagandena. Fyra nya beslut om omhändertagande fattades och sändes till för- valtningsrätten . Domstolen upphävde dock besluten då inga nya omständigheter, som motiverade dessa, hade framkommit. Konsekvensen av socialnämndens hantering av ärendena blev att det inte fanns förutsättningar för nämnden att ge barnen det skydd och stöd som nämnden hade bedömt att de behövde. Nämnden får allvarlig kritik för bris- terna i handläggningen. Skrivelse från Förvaltningsrätten i beslutade ordföranden i i kommun att omhänderta barnen . f. 1998, M.L. f. 2010, R.L. f. 2001 och T.L. f. 2008 med stöd av 6 § LVU. Besluten skulle därmed enligt 7 § första stycket LVU underställas Förvaltningsrätten i för prövning . S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 I en skrivelse som inkom till JO fäste den dåvarande lagmannen vid Förvaltningsrätten i JO:s uppmärksamhet på hur so- cialnämnden hade handlagt de nämnda ärendena om omhänderta- gande. Till sin skrivelse fogade hon en promemoria som hade upprättats av rådmannen . I promemorian anfördes följande. Dokumentation av handläggningen i mål nr 16959-12 angående omhändertagande enligt LVU anhängiggjordes ovanstående mål genom att fyra be- slut angående omhändertagande enligt 6 § LVU underställdes förvaltningsrättens prövning. Handlingarna inkom via fax till förvaltnings- rätten angiven dag . Besluten om omhändertagande var fattade av berörd social- nämnds ordförande . Förvaltningsrätten tog kontakt med socialnämnden med anledning av att det gått besluten fat- tades, eftersom beslut om omhändertagande ska underställas förvaltningsrätten inom . En tjänsteman vid socialförvaltningen uppgav då att ett av de fyra besluten faxades till förvaltningsrätten . Det uppgavs även att det fanns ett missiv och ”faxkvitto” på detta. Förvaltningsrätten har kontrollerat faxloggarna vid registraturen från och kunnat konstatera att något fax inte har inkommit från socialnämnden denna dag. Tjänstemannen vid ombads att sända in missivet och faxkvittot. Det inkom då ett faxmissiv som uppen- bart var detsamma som missivet till faxet som inkom . Av den dataprintade raden där sändningstiden anges, stod dock att faxet är avsänt , således i princip exakt tidi- gare än faxet inkom. inkom till förvaltningsrätten ytterligare en kopia på samma fax- missiv med avsändningstiden angiven. Av missivet, som är identiskt med det tidigare inskickade, framgår dock att da- tumet hade ändrats till . Genom beslut avskrev förvaltningsrätten ovanstå- ende mål från vidare handläggning, med motiveringen att besluten under- ställts för sent och att de omedelbara omhändertagandena därmed hade upp- hört. fattade ordföranden i den berörda socialnämnden fyra nya beslut om omhändertagande. Besluten underställdes förvaltningsrätten genom fax (efter att domstolens expeditions- tid var slut). Besluten registrerades som ett nytt mål (mål nr 16991-12). Förvaltningsrätten beslutade att upphäva de under- ställda besluten. Som skäl angavs att de tidigare besluten av underställts förvaltningsrätten för sent och att några nya omständig- heter som motiverade de nya besluten inte framkommit. Mot bakgrund av uppgifterna i promemoria beslutade JO att inom ramen för ett särskilt ärende utreda socialnämndens handläggning. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Två tjänstemän från JO:s expedition besökte socialför- valtningen i kommun och gick igenom förvaltningens akter beträffande de aktuella barnen. JO begärde därefter in bl.a. besluten om omhändertagande, fax- missiv som skickats till förvaltningsrätten och den 13 au- gusti 2012 samt journalanteckningar från socialförvaltningen i kommun. Vidare lånade JO in förvaltningsrättens akter i målen 16959-12 och 16991-12. Vad som kom fram genom den inhämtade utredningen gav anledning att anta att befattningshavare som stod under min tillsyn hade gjort sig skyldig till urkundsförfalskning enligt 14 kap. 1 § . JO beslutade därför att inleda förundersökning angående sådant brott och uppdrog åt kammaråklagaren att genomföra utredningen. Åklagaren inhämtade under förundersökningen ett sakkunnigutlåtande från (). Därvid undersöktes och jämför- des de två faxmissiv som socialförvaltningen hade gett in till förvaltningsrätten, dels ett missiv med handskrivet datum , dels ett missiv med hand- skrivet datum . Undersökningen utmynnade i slutsatsen att de båda handlingarna hade en gemensam förlaga i grunden. Under förundersökningen inhämtades även s.k. faxloggar från förvaltnings- rätten och socialförvaltningen. Allmänna uppgifter om bl.a. faxloggar inhäm- tades från ett företag som arbetar med telefaxmaskiner. En socialsekreterare vid förvaltningen delgavs misstanke om urkundsför- falskning enligt 14 kap. 1 § och därefter hölls förhör med henne. Förhör enligt 23 kap. 6 § hölls även med rådmannen och gruppledaren vid socialförvaltningen i kommun . JO fann efter genomgång av den dittillsvarande utredningen inte anledning att fullfölja förundersökningen och beslutade därför att lägga ned den och i stället fortsätta granskningen av socialnämndens handläggning inom ramen för det ursprungliga tillsynsärendet. i kommun uppmanades därefter att yttra sig beträffande det förhållandet att underställning av de aktuella besluten om om- händertagande inte skedde i rätt tid. Nämnden bereddes även tillfälle att yttra sig i fråga om ändringen i de s.k. faxmissiven. i kommun, individ- och familjeutskottet, gav som re- missvar in en skrivelse som hade upprättats vid nämndens förvaltning. I skri- velsen anfördes bl.a. följande. Händelsen ledde till att SN gjorde en anmälan om lex , se bilaga. I rapporten redogörs för händelseförloppet där med anledning av S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 flera missförstånd fyra beslut om omhändertagande inte un- derställdes Förvaltningsrätten i rätt tid. Nya rutiner har arbetas fram när två av våra enheter är inblandade i ett ärende. I rutinen ingår också att vi ringer Förvaltningsrätten för att säkerställa att underställan kommit fram. Vad avser den aktuella händelsen har nämnden inte möjlighet att göra en egen juridisk bedömning vid sidan av den som gjorts i förundersök- ningen. Vi vill däremot yttra att det är av största vikt att nämndens verk- samhet i alla avseenden utförs i enlighet med gällande lagar, regler och rutiner. Förutom den i yttrandet nämnda lex Sarah-anmälan bifogades även en doku- mentation av utredning och vidtagna åtgärder enligt lex och en rutinbe- skrivning. I lex Sarah-anmälan anfördes bl.a. följande. Händelsen har diskuterats med utredningsgruppen på arbetsplatsträff 2012- 08-27. Vid denna träff togs befintliga rutiner upp och diskussion om orsaker till att händelsen inträffat. Personalen säger sig känna till rutiner och den checklista som alltid ska användas vid omedelbara omhändertaganden. Per- sonalen hade också förslag på åtgärder. Enhetschef har gått igenom befintliga rutiner och diskuterat med gruppledarna. De förslag till förbättringar av rutinen gällande omhändertagande som fram- kommit är ett tillägg att ringa förvaltningsrätten efter att handlingar faxats, att gruppledare kontaktar ordförande i första hand och att se om gruppleda- res ansvar går att förtydliga. Enhetschef har även gått ige- nom befintlig rutin med särskild konsult som haft till uppgift att säkra kva- litén i utredningsarbetet. Samma konsult har tidigare haft i uppdrag att ut- arbeta riktlinjer för barn och ungdom. En fråga som kommer fortsätta dis- kuteras är sommarplanering och eventuellt att förbättra förberedelsen för gruppledare som är tillförordnade. Gruppledarna på barnenheten respektive ungdomsenheten kommer förtydliga handläggningen med två handläggare i familjer med både små och stora barn. Samarbetet ska utökas på så sätt att handläggarna gemensamt besöker förskolor eller HVB för att undvika missförstånd och bristande kommunikation. I samband med detta ses också befintlig rutin gällande syskon över. I ett beslut anförde JO följande. Insatser inom för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). Barn och ungdomar kan under vissa förutsätt- ningar beredas vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (2 § LVU) eller den unges eget bete- ende (3 § LVU). Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter an- sökan av socialnämnden (4 § LVU). får med stöd av 6 § LVU besluta att den som är ska omhändertas, om det är san- nolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller ut- veckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vi- dare åtgärder hindras. Ett beslut om omhändertagande ska, enligt 7 § första stycket LVU, underställas förvaltningsrätten inom från den 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T dag då beslutet fattades. Om underställningen inte sker inom föreskriven tid, upphör omhändertagandet (7 § tredje stycket LVU). Ordföranden i socialnämnden beslutade att med stöd av 6 § LVU omhänderta fyra syskon. Ett av ärendena hanterades av ungdomsenheten vid förvaltningen och de övriga tre ärendena hanterades av barnenheten vid samma förvaltning. Besluten skulle ha underställts förvalt- Av utredningen framgår att målet vid förvaltningsrätten inleddes först genom att fyra beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU underställdes förvaltningsrättens Handlingarna kom in till domstolen via telefax den dagen . Besluten skickades till domstolen med ett faxmissiv som var daterat den 13 augusti (missiv A). tycks det ha förekommit flera telefonkontakter mellan socialförvaltningen och förvaltningsrätten som rörde klarläggande av om be- sluten hade skickats till förvaltningsrätten . detta översände socialförvaltningen till förvaltningsrätten per telefax ett fax- missiv som var daterat (missiv B). Ett faxmissiv får typiskt sett anses utgöra en sådan urkund som avses i 14 kap. 1 § . De uppenbara likheterna mellan de båda faxmissiven, som var ifyllda för hand, föranledde mig att inleda den tidigare nämnda förun- dersökningen angående misstanke om urkundsförfalskning enligt 14 kap. 1 § Det får genom utredningen i ärendet anses klarlagt att missiv B var identiskt med missiv A, bortsett från att datum ändrats från 13 till . kunde under förundersökningen däremot inte klarläggas vem som hade gjort Då jag bedömde att brott inte kunde styrkas fanns inte skäl att fort- Eftersom det inte kunde klarläggas vem som ändrat datum i faxmissivet kunde det inte heller utredas om ändringen hade gjorts av misstag, av oförstånd för att dölja ett begånget fel vid förvaltningen eller för att försöka vilseleda förvaltningsrätten om när besluten om omhändertagande hade un- Oavsett orsaken till ändringen i missivet är det emellertid självklart av största vikt att en offentlig befattningshavare inte manipulerar en Detta gäller även sådana till synes ”enkla” handlingar som ett fax- Att en sådan ändring har gjorts i det nu aktuella fallet är synnerligen Nämnden har i sitt yttrande anfört att det inte har varit möjligt för nämnden att ”göra en egen juridisk bedömning vid sidan av den som gjorts i förunder- Det har jag förståelse för. Även om nämnden inte har gått in på saken i sitt yttrande utgår jag från att nämnden delar min uppfattning att det inträffade är helt oacceptabelt och det oavsett i vilket syfte ändringen av fax- missivet har gjorts. S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1