frsrdg · H104RR5 · 2014-05-27 00:00:00 — har granskat två former av subventionerade anställningar som riktar sig till nyanlända i : instegsjobb och nystartsjobb. Stöden infördes för att effektivisera nyanländas arbetsmarknadsetablering. Syftet med granskningen är att svara på hur väl stöden fungerar för nyanländas arbetsmarknadsetablering och integration. övergripande bedömning är att de två subventionerade anställningarna i stort sett fungerar som avsett. Personer med instegs- och nystartsjobb har kommit närmare arbetsmarknaden efter att ha tagit del av stöden. Särskilt bra har det gått för dem som först haft ett instegsjobb och sedan ett nystartsjobb. Det finns emellertid möjligheter till förbättringar. granskning visar att nystartsjobben i viss utsträckning tränger undan instegsjobb, vilket kan innebära försämrad språkinlärning och risker att hamna längre bort från arbetsmarknaden. Samma risk gäller för instegs-jobb med hög tjänstgöringsgrad. Dessutom har vissa grupper av arbetsgivare inte anställt med instegsjobb i någon större utsträckning, och hos dem finns en potential för att framöver skapa fler instegsjobb. rekommenderar regeringen att ge Arbetsförmedlingen förutsättningar att fortsätta att utveckla sina arbetsgivarkontakter, om ambitionen är att fler instegsjobb ska skapas. Vidare rekommenderas regeringen att bibehålla eller öka skillnaden i subventionsgrad mellan instegsjobb och nystartsjobb. Arbetsförmedlingen rekommenderas att inte göra undantag från sfi-kravet för att få till stånd fler instegsjobb. Regeringen har behandlat rapporten i skrivelsen om subventionerade anställningar för nyanlända (skr. 2013/14:199). 10.1.2 Staten och det civila samhället i integrationsarbetet (RiR 2014:3) har granskat om staten har undanröjt hinder och skapat förutsättningar för det civila samhällets medverkan i integrationsarbetet. Genom att bidra med verksamhet, nätverk och kontakter kan det civila samhället underlätta den nyanländes etablering och integration. Både och regeringen har framhållit civilsamhällets roll såväl i samhället i stort som i integrationspolitiken, där en mångfald verksamheter antas underlätta etablering och integration på arbetsmarknaden och i samhället. Med det civila samhället avses en arena, skild från staten, marknaden och det enskilda hushållet, där människor, grupper och organisationer agerar tillsammans för gemensamma intressen. bedömning är att ambitionen att involvera det civila samhället i statens integrationsarbete inte fullt ut har fått genomslag i berörda myndigheters verksamhet. Civilsamhällets organisationer är i liten utsträckning utförare i statens integrationsarbete medan sektorn i viss mån har en annan, mer kompletterande roll. Civilsamhällets begränsade deltagande förklaras av flera faktorer. Till exempel har vare sig regeringen eller myndigheterna i sin styrning betonat vikten av civilsamhällets medverkan i integrationsarbetet. rekommenderar regeringen att bland annat genomföra en samlad analys av statens finansiering av civilsamhället på integrationsområdet samt efterfråga uppföljning av myndigheternas lokala samverkan med civilsamhället. 10.1.3 Effekter av förändrade regler för deltidsarbetslösa (RiR 2014:5) har granskat om förändringen i arbetslöshetsförsäkringen för deltidsarbetslösa har fått deltidsarbetslösa att i större utsträckning övergå till heltidssysselsättning. förändrades villkoren i arbetslöshetsförsäkringen för deltidsarbetslösa. Förändringen innebar att en deltidsarbetslös endast kan ta ut ersättning för en del av tills antalet uttagna dagar uppgår till maximalt 75. var antalet dagar 300. Reformen var tänkt att öka incitamenten för deltidsarbetslösa att gå över till heltidssysselsättning. Förändringen beräknades även medföra utgiftsminskningar i budgeten. granskning visar att reformen har haft både positiva och negativa sysselsättningseffekter. Även om övergången till heltidssysselsättning har ökat för vissa deltidsarbetslösa har fler tidigare deltidsarbetslösa övergått till att vara helt arbetslösa. Det är framför allt för de deltidsarbetslösa som arbetar (korta deltider) som reformen har fått negativa effekter. Utgiftsminskningarna har uppnåtts i mindre omfattning än beräknat. rekommenderar regeringen att ge Arbetsförmedlingen i uppdrag att rikta insatser mot deltidsarbetslösa, särskilt arbetssökande med korta deltider. Regeringen bör även utvärdera effekten av beslutade arbetsmarknadsreformer och informera om avvikelser från tidigare beräkningar i statsbudgeten. 10.2.1 Statens hantering av riksintressen – ett hinder för bostadsbyggande (RiR 2013:21) Det finns en stor brist på bostäder i , främst i storstadsregionerna. Centrala aktörer har hävdat att statens hantering av riksintressen är ett av flera hinder för bostadsbyggande. Riksintressen är områden som staten pekat ut som särskilt betydelsefulla och skyddsvärda. I granskningen visar att statens hantering av riksintressen hindrar och försvårar för kommunerna att planera för bostäder. Det är framför allt riksintressena för kulturmiljövård, kommunikationer och naturvård som hindrar bostadsplaner. Länsstyrelserna ska stödja kommunerna i att hantera riksintressen i planprocesser, men de ger inte kommunerna tydliga underlag om var och hur de får bygga bostäder i anslutning till riksintressen. rekommenderar därför att länsstyrelserna prioriterar att ompröva och förtydliga riksintressebeskrivningar i områden som är aktuella för bostadsbyggande. En anledning till att länsstyrelserna inte ger kommunerna tydliga besked är att underlagen om riksintressena ofta är bristfälliga och inaktuella. ansvarar för att samordna de statliga myndigheternas arbete med underlag om riksintressen, men har inte gjort det. har inte heller gett länsstyrelserna den vägledning de behöver. rekommenderar att prioriterar detta arbete. Regeringen har inte vidtagit åtgärder trots signaler om omfattande brister i riksintressesystemet. Mot bakgrund av dagens bostadsbrist bör regeringen undersöka hur bostadsbyggandet kan få ökad tyngd i förhållande till riksintressena vid omfattande bostadsbrist. Regeringen har behandlat rapporten i skrivelsen om statens hantering av riksintressen (skr. 2013/14:211). 10.2.2 Bostäder för äldre i avfolkningsorter (RiR 2014:2) Många avfolkningskommuner i har begränsade möjligheter att erbjuda äldre personer tillgänglighetsanpassade och centralt belägna bostäder med till exempel hiss och närhet till service. Ofta måste därför äldre bo kvar i småhus och lägenheter med dålig tillgänglighet. Av 290 kommuner är det 123 som har eller har haft svaga bostadsmarknader. enkät riktad till dessa kommuner visar att omkring hälften av de svarande anser att de saknar en långsiktigt väl fungerande bostadsmarknad. Dessutom har en majoritet av kommunerna inte ett utbud av tillgängliga bostäder för äldre som motsvarar efterfrågan. Granskningen visar vidare att av dessa kommuner kan finansiera nybyggnation på egen hand och 15procent kan finansiera ombyggnation av befintligt bestånd. Bostadsförsörjningslagens mål om att skapa förutsättningar för alla i kommunen att leva i goda bostäder uppfylls därför inte. anser att regeringen inte har gett kommuner med svaga bostadsmarknader tillräckliga finansiella och rättsliga förutsättningar att uppfylla sitt bostadsförsörjningsansvar. De bristande rättsliga förutsättningarna handlar om att regeringen inte har klargjort hur de kommunala bostadsföretagen i praktiken ska kunna kombinera sitt allmännyttiga uppdrag med marknadsmässiga avkastningskrav. Det innebär att företag på svaga bostadsmarknader har svårt att bygga om och bygga nytt. När det gäller de finansiella förutsättningarna går det inte att fastställa exakt hur långt statens ansvar på bostadsområdet sträcker sig. menar dock att det bör prövas om ansvaret kan utökas. De statliga insatserna på bostadsområdet har betydelse, men är inte tillräckliga. Dessutom bör regeringen se över utformningen av insatserna så att de på ett bättre sätt uppnår sina syften. 10.3.1 Transparensen i budgetpropositionen – tillämpningen av det finanspolitiska ramverket (RiR 2013:23) En transparent och tydlig redovisning av finanspolitiken i de ekonomiska propositionerna är ytterst en fråga om förtroendet för statsfinanserna. Därmed är det en viktig grund för långsiktigt hållbara statsfinanser. har granskat om regeringens redovisning av finanspolitiken i budgetpropositionen är transparent och tydlig. Granskningen har fokuserat på tre frågor: uppföljningen av överskottsmålet, de makroekonomiska antagandena om ekonomins potentiella produktionsnivå och den finanspolitiska avvägningen mellan att nå överskottsmålet och att stabilisera konjunkturen. konstaterar i granskningen att regeringens redovisning kan utvecklas i flera avseenden för att bli mer tydlig och transparent. Exempelvis är det inte tydligt hur mycket prognoserna för att uppnå överskottsmålet beror på regeringens antaganden om effekterna av dess egen arbetsmarknadspolitik. menar därför att regeringens redovisning kan förbättras och fördjupas. Regeringen bör fortsätta sitt arbete med att förbättra och utveckla uppföljningen och redovisningen till . Det är också viktigt att presentationen i propositionerna görs mer pedagogisk och lättillgänglig. lämnar därför ett antal rekommendationer till regeringen. Regeringen har behandlat granskningen i skrivelsen om regeringens redovisning i budgetpropositionen (skr. 2013/14:205). 10.4.1 Försvarets förmåga till uthålliga insatser (RiR 2013:22) En av Försvarsmaktens huvuduppgifter är att försvara och främja svensk säkerhet genom insatser nationellt och internationellt. En granskning av uthålligheten i Försvarsmaktens insatsverksamhet är nödvändig för att kunna bedöma om reformeringen av försvaret genomförs så som avsett. har därför granskat om Försvarsmakten har förmåga att uthålligt genomföra insatser i den mängd och inriktning som regeringen och har beslutat. har också granskat om regeringen har gett Försvarsmakten tillräckliga förutsättningar att planera och genomföra en insatsverksamhet som är uthållig och om erfarenheter har tagits tillvara och återredovisats. har funnit att Försvarsmakten varken eller kommer att kunna nå upp till de krav på insatsverksamheten som regeringen och beslutat. bedömer även att förmågan är bristfällig att leva upp till kraven då insatsorganisation 2014 ska vara fullt införd. rekommenderar regeringen bland annat att se till att en operativ studie görs över vilka krav som ska gälla framöver för insatsverksamheten. Försvarsmakten bör bland annat utveckla sina metoder att värdera förmågan att genomföra insatser utifrån samtliga mål och krav för insatsverksamheten som regeringen och beslutat om. Granskningen har behandlats av regeringen i skrivelsen om försvarets förmåga till uthålliga insatser (skr. 2013/14:185). 10.4.2 Försvarsmaktens omställning (RiR 2014:4) har granskat Försvarsmaktens omställning under de tre senaste försvars- och inriktningsbesluten. Syftet har varit att undersöka om den omfattande förändring som Försvarsmakten genomgått har varit tydlig och transparent. kan konstatera att det svenska försvaret har förändrats i grunden. Bland annat har Försvarsmaktens struktur och resurser minskat kraftigt i volym. har även Försvarsmaktens inriktning svängt över tiden. samlade bild är att regeringen och Försvarsmakten har presenterat information om denna förändring. I flera viktiga avseenden har det dock funnits brister i tydlighet och transparens, vilket bidrar till en otydlighet kring vad Försvarsmaktens omställning har lett till. rekommenderar regeringen att bland annat förtydliga målen för det militära försvaret och kraven på operativ förmåga genom exempelvis delkrav, för att därigenom skapa tydligare förutsättningar för styrning och uppföljning. Vidare menar att regeringen bör se över möjligheten att i ökad utsträckning använda jämförelser och mer sammanhängande information med relevanta förklaringar kopplade till beslut. Det handlar om att ge tydligare information om Försvarsmaktens utveckling. Regeringen kan även i en ökad utsträckning säkerställa att det görs en övergripande uppföljning. Även till Försvarsmakten riktas rekommendationer som handlar om att stärka förutsättningarna för att kunna följa Försvarsmaktens utveckling. 10.4.3 Ekonomiska förutsättningar för en fortsatt omställning av försvaret (RiR 2014:7) Försvarsmakten genomgår en omfattande reformering som kräver att ambitions- och kostnadsökningar måste balanseras mot rationaliseringar och sänkta ambitioner. har granskat om tillräckliga åtgärder har vidtagits för att skapa ekonomiska förutsättningar för att uppnå målen för försvarets framtida inriktning. Granskningen omfattar också en bedömning av vilken roll frågor om den långsiktiga ekonomiska planeringen har spelat vid viktiga beslut om försvarets framtida inriktning. Granskningen visar att de åtgärder som har vidtagits för att åstadkomma ekonomiska förutsättningar för omställningen av försvaret inte är tillräckliga. Även om Försvarsmakten har bedrivit sin verksamhet inom tilldelade ekonomiska ramar och betydande åtgärder har vidtagits för att sänka kostnaderna kommer det även fortsättningsvis att krävas rationaliseringar i verksamheten. Dessutom återstår att hantera de grundläggande problemen inom materielförsörjningen. Vidare bedömer att den långsiktiga ekonomiska planeringen har haft en underordnad roll i de olika underlag som togs fram inför inriktningsbeslutet . rekommenderar regeringen att utveckla den ekonomiska uppföljningen av kostnadsstrukturen inom Försvarsmakten samt redovisa ekonomiska konsekvenser till i samband med större strategiska beslut om försvaret. Regeringen bör dessutom utreda förutsättningarna att på lång sikt tillgodose materielbehoven. Försvarsmakten bör utveckla en tydligare redovisning av spårbarheten mellan olika uppgifter och materielbehov samt vidareutveckla sin uppföljning av genomförda rationaliseringar och besparingar. 10.4.4 Försvaret – en utmaning för staten. Granskningar inom försvarsområdet 2010–2014 (RiR 2014:8) har granskat regeringens och Försvarsmaktens genomförande av beslut om försvaret. Denna slutrapport i granskningsstrategi om försvaret grundar sig på och kompletterar de tio granskningsrapporter som publicerats inom strategin . Försvarsområdet kännetecknas av pågående förändringar. har noterat flera positiva trender inom både regeringens styrning och Försvarsmaktens hantering av verksamheten. Det återstår dock arbete, och övergripande bedömning av Försvarsmaktens förmåga är att den är bristfällig och kommer att förbli så . Enligt kommer Försvarsmaktens förmåga att lösa alla sina uppgifter att vara begränsad även med en fullt bemannad och resurssatt insatsorganisation. bedömer också att det finns en betydande osäkerhet om försvarsreformen kan fullföljas. som granskningar pekar på en bristande försvarsförmåga konstateras att regeringens styrning av Försvarsmakten är otydlig och ger upphov till ett stort tolkningsutrymme. mål och krav har inte konkretiserats tillräckligt tydligt. Vidare konstaterar att det finns utvecklingsbehov inom Försvarsmaktens verksamhet. Bland annat behöver spårbarheten mellan uppgifter, förmåga och uppbyggnad av förband förbättras och synliggöras. rekommenderar regeringen att bland annat konkretisera mål och krav på Försvarsmakten genom att utveckla den strategiska styrningen av myndigheten och säkerställa en balans mellan uppgift och resurs i samband med nya inriktningsbeslut för försvaret. Försvarsmakten rekommenderas bland annat att utveckla sitt arbete med uppföljning och förbättra kvaliteten i redovisningen till regeringen. 10.5.1 Att överklaga till förvaltningsrätten – handläggningstider och information till enskilda (RiR 2014:6) Den som inte är nöjd med ett beslut som fattats av en myndighet kan överklaga beslutet till förvaltningsrätten. har granskat förvaltningsrätternas hantering av överklagade beslut om sjukpenning, sjuk- eller aktivitetsersättning samt ekonomiskt bistånd. För den som överklagar ett myndighetsbeslut som rör den egna försörjningen är det viktigt att få detta prövat i rimlig tid. Förvaltningsrätterna har haft problem med långa handläggningstider. Granskningen visar att av handläggningstiden för mål om sjukpenning och sjuk- och aktivitetsersättning består av liggtid. Målen har ofta varit klara för avgörande innan de avgörs av förvaltningsrätten. Det är också viktigt att den som överklagar får begriplig och relevant information eftersom denna förväntas kunna klara processen i förvaltningsrätten själv, utan ombud. Granskningen visar att sådan information saknas i stor utsträckning. Följden kan bli att den som överklagar inte ges tillräckliga förutsättningar att förstå och hantera processen. riktar rekommendationer till regeringen, förvaltningsrätterna och . Förvaltningsrätterna kan effektivisera handläggningen genom att utveckla arbetssätt och förbättra informationen till den som överklagar. bör förbättra sitt stöd till förvaltningsrätterna bland annat när det gäller utveckling av effektivare processer och information. Regeringen bör se över verksamhetsmålet för handläggningstider för att i högre grad styra mot effektivitet. 10.6 Miljö- och jordbruksutskottet 10.6.1 Landsbygdsprogrammet – från jordbruksstöd till landsbygdsstöd? (RiR 2013:13) Befolkningen i koncentreras mer och mer till storstadsregioner, arbetslösheten på landsbygden är högre än i storstäderna och avstånden till service på landsbygden ökar. Vidare blir jordbrukarna färre, och den biologiska mångfalden i odlingslandskapet minskar. Landsbygdsprogrammet är ett av statsmakternas viktigaste medel för att åstadkomma en hållbar samhällsutveckling på landsbygden och omfattar . Uppföljning och utvärderingar som har gjorts tyder dock på att programmet, trots sin omfattande budget, inte når sina mål när det gäller sysselsättning och miljö. har granskat orsakerna till att Landsbygdsprogrammet inte har nått sina mål. Den övergripande slutsatsen är att det finns många möjligheter för regeringen och att förbättra måluppfyllelsen. Orsakerna till att målen om bland annat miljö och sysselsättning inte har nåtts är att målen i begränsad utsträckning varit styrande för programmet i planering, fördelning av medel och genomförande. Vidare brister återkopplingen av programmets resultat och effekter. Kritiska utvärderingar har inte omsatts i åtgärder för att komma till rätta med bristerna. En annan viktig slutsats är att processen att förändra programmet från jordbruksstöd till landsbygdsstöd har varit trög. Små medel har avsatts till åtgärder utanför jordbrukssektorn, och arbetet med att nå ut till olika målgrupper utanför jordbrukssektorn har inte varit tillräckligt prioriterat på länsstyrelserna, vilket också försämrar måluppfyllelsen. rekommenderar därför regeringen och att vidta ett antal åtgärder för att förbättra Landsbygdsprogrammets måluppfyllelse under den kommande programperioden –2020. Granskningen har behandlats av regeringen i skrivelsen om det svenska landsbygdsprogrammet 2007–2013 (skr. 2013/14:158). 10.6.2 Klimat för pengarna? – Granskningar inom klimatområdet 2009–2013 (RiR 2013:19) Denna slutrapport inom granskningsstrategi Hållbar utveckling – klimat grundar sig på och kompletterar de elva granskningar som publicerats inom strategin . har granskat om staten använder sina styrmedel så att utsläppen av växthusgaser minskar i enlighet med klimatmålen och till rimliga kostnader. Den övergripande slutsatsen är att det finns en risk att staten inte använder sina styrmedel inom klimat- och energipolitiken så att utsläppen minskar i enlighet med målen och till rimliga kostnader. Kostnaderna för att minska utsläppen varierar kraftigt mellan olika insatser, vilket indikerar att de samlade utsläppsminskningarna till 2020 skulle kunna åstadkommas till lägre kostnader genom en annan kombination av styrmedel. Granskningen visar också att det saknas prioriteringar och samordning mellan klimatmålen och andra samhällsmål både på kort och på lång sikt. Riksdag, regering, myndigheter, företag och allmänhet behöver få samlade och avvägda underlag för beslut om investeringar och olika klimatinsatser. Regeringen och myndigheterna har förbättrat rapporteringen och genomförandet av vissa insatser. bedömer dock att det är nödvändigt med ytterligare arbete för att åstadkomma effektiva åtgärder och en samlad, transparent uppföljning och rapportering. Regeringen har behandlat granskningen i skrivelsen om klimat för pengarna (skr. 2013/14:209). 10.7.1 På väg ut i världen – statens främjandeinsatser för export (RiR 2013:10) Staten tillhandahåller en rad insatser för att bidra till att fler företag, främst små och medelstora, kan hävda sig på internationella marknader. Utgångspunkten är att tillgängliga statliga insatser ska utgå från företagens behov och vara samhällsekonomiskt motiverade. har granskat om de statliga insatserna för att främja företags förmåga till export är effektiva och organiserade utifrån företagens behov. Granskningen visar att de insatser som erbjuds företagen inte är tillräckligt synliga och att de tydligare behöver anpassas utifrån företagens efterfrågan och verklighet. Vidare konstateras att arbete inte är tillräckligt samordnat och att det inte alltid är tydligt för aktörerna varför och hur de ska samverka. Dessutom saknas uppföljningsbara mål för verksamheten som det är oklart vilka sammantagna effekter som insatserna har gett och ger. bedömning är att regeringen kan förbättra förutsättningarna för (numera Business ), och att bedriva en effektiv verksamhet för att främja små och medelstora företags export. Bland annat bör regeringen analysera hur väl insatserna motsvarar företagens behov samt anpassa utbudet så att företagens efterfrågan möts. Regeringen bör vidare samordna de statliga aktörernas uppdrag så att de kompletterar varandra och förtydliga kraven på aktörerna att genomföra kvalificerade utvärderingar av verksamheten. De statliga aktörerna bör förbättra sina utvärderingsrutiner och analysera om insatserna har rätt utformning. Regeringen har behandlat granskningen i skrivelsen om statens främjandeinsatser för export (skr. 2013/14:55). Därefter har näringsutskottet behandlat skrivelsen i betänkande 2013/14:NU13. 10.7.2 Statens insatser för riskkapitalförsörjning – i senaste laget (RiR 2014:1) har granskat statens insatser för riskkapitalförsörjning. Flera statliga bolag och stiftelser har i uppdrag att förbättra tillgången på kapital för privata företag. Statens insatser på området ska komplettera marknaden och inte tränga undan privata utförare. vill regeringen att de statliga aktörerna ska samarbeta på lika villkor med privata finansiärer för att attrahera kapital till företag i tidiga utvecklingsskeden. Granskningen visar att det är svårt för de statliga aktörerna att förena kravet på samarbete med statens marknadskompletterande roll. En stor del av det statliga riskkapitalet investeras där de privata aktörerna redan är verksamma och i företag som har kommit en bra bit i sin utveckling. Därför rekommenderar regeringen att anpassa de statliga riskkapitalaktörernas villkor i saminvesteringar eller investeringar i privata fonder. Syftet är att privata aktörer ska få bättre incitament att orientera sig mot tidiga företagsskeden. rekommenderar också att regeringen överväger antalet statliga riskkapitalaktörer, tydliggör deras inbördes roller samt inför kostnadsmål för de olika aktörerna. noterar även att likviditeten i det statliga riskkapitalsystemet är mycket hög. Om regeringen vill utfästa nytt kapital till statliga riskkapitalaktörer bör detta lösas så att kapitalet tillförs i takt med att investeringsbehovet uppstår. 10.7.3 Förvaltningen av regionala projektmedel – delat ansvar, minskad tydlighet? (RiR 2014:10) beslutar länsstyrelser, landsting, en kommun och kommunala samverkansorgan om till statligt finansierad regional projektverksamhet. Projektverksamheten är ett av regeringens instrument för att uppnå målet med den regionala tillväxtpolitiken.