frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — Jag kommer att återkomma till hur rutinerna för myndighetspost skulle kunna utformas. Det finns inte något i utredningen som talar för att anstalten Saltvik skulle ha tillämpat rutinerna på ett oproportionerligt sätt. Jag vill emellertid framhålla att om Kriminalvården inte i varje enskilt fall noga överväger i vilken omfatt- ning som en viss handling behöver kontrolleras, så kan det få långtgående kon- sekvenser. Det är exempelvis inte acceptabelt att försändelserna regelmässigt läses igenom i deras helhet. Även om rätten till en förtrolig kommunikation upphör att gälla när en försändelse befordrats till en intagen, är det inte accep- tabelt att en anstalt, genom det sätt på vilket rutinerna tillämpas, gör skyddet för den förtroliga kommunikationen innehållslöst (jfr JO 1994/95 s. 175 och JO:s avgörande i dnr 4578-2009). En sådan ordning riske- rar nämligen att urvattna värdet av skyddsregeln i 7 kap. 6 § fängelselagen. Utformningen av anstaltens rutiner för myndighetspost I fråga om säkerhetsavdelningens rutiner för myndighetspost har jag följande synpunkter. Som jag nämnt har jag ingen invändning mot att en anstalt inledningsvis ger den intagne möjligheten att enskilt ta del av försändelsen. Följande uppdelning skulle kunna underlätta Kriminalvårdens fortsatta hante- ring. 1.Den intagne vill inte inneha försändelsen. Handlingen ska utan vidare åt- gärd vidarebefordras till förrådet för förvaring. I dessa fall är det inte fråga om ett omhändertagande och anstalten behöver således inte fatta något be- slut i saken. Däremot måste åtgärden dokumenteras på lämpligt sätt. För det fall att den intagne vill inneha försändelsen ska saken hanteras utifrån sedvanliga rutiner för innehavsprövning. 2.Om den intagne inte ger uttryck för att han eller hon vill inneha försändel- sen, bör presumtionen vara att den intagne inte vill inneha försändelsen. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D innehavsprövning kan innebära att Kriminalvården gör ingående kontroller av försändelsen. En ordning där presumtionen är att en intagen alltid vill inneha en försändelse, skulle därmed riskera att leda till omfattande kon- troller från anstaltens sida utan att den intagne har getts möjlighet att ta ställning till det. Därmed skulle syftet med skyddsregeln i 7 kap. 6 § fäng- elselagen motverkas. Av den anledningen framstår det som mest rimligt att kräva att en innehavsprövning föregås av ett aktivt ställningstagande från den intagne. Försändelsen ska således i likhet med försändelserna under punkten 1 vidarebefordras till förrådet. Eftersom anstalten i dessa fall sak- nar kännedom om försändelsen innehåll, finns inte förutsättningar att göra en prövning av om handlingen ska omhändertas med stöd av 5 kap. 2 § fängelselagen. Det kan således i dessa fall aldrig bli fråga om ett omhän- dertagande och det faktiska handlande, som åtgärden innebär, behöver så- ledes bara dokumenteras på lämpligt sätt. 3.Den intagne vill inneha försändelsen. Under sådana förhållanden är anstal- ten skyldig att göra en innehavsprövning. Enligt min uppfattning bör en intagen kunna göra en sådan begäran muntligen. Begäran måste då doku- menteras på lämpligt sätt av anstalten. Vid den kontroll som en anstalt gör vid innehavsprövningen kan myndighetsposten delas upp i tre kategorier enligt följande. a)Försändelser som regelmässigt inte innehåller sådan information som den intagne inte får inneha utan en särskild prövning. Det kan exempel- vis röra sig om försändelser från högskolor och universitet, Skattever- ket, , Transportstyrelsen m.fl. myndigheter. I dessa fall bör anstaltens kontroll som regel kunna begränsa sig till att konstatera att handlingen kommer från en viss myndighet. b)Försändelser som kan antas innehålla sådan information som den in- tagne inte får inneha utan en särskild prövning. Till den kategorin hör exempelvis brottmålsdomar och domar från förvaltningsrätter som rör intagnas villkor i anstalt. I de flesta fall kan kontrollen begränsa sig till att konstatera att handlingen är av ett visst slag. Om det exempelvis rör sig om en dom som berör sexualbrott eller handlingar som berör utred- ningen från Kriminalvårdens riksmottagning, är det inte nödvändigt att handlingarna läses igenom i deras helhet i samband med innehavspröv- ningen. När det har konstaterats att handlingen är av ett visst slag, bör någon ytterligare kontroll som regel inte vara nödvändig. c)I vissa undantagsfall kan det vara nödvändigt att anstalten gör en mer fullständig kontroll av handlingarna, för att det ska vara möjligt att göra en korrekt innehavsprövning. Det kan exempelvis röra sig om brott- målsdomar där det krävs en mer omfattande analys för att avgöra om huruvida de innehåller uppgifter som hotar ordningen eller säkerheten. I de fall anstalten vid innehavsprövningen gör bedömningen att handlingen inte får innehas måste anstalten fatta ett skriftligt beslut i saken. K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 De särskilda händelserna i A.O:s anmälningar Utredningen visar att kriminalvårdspersonal tog ifrån A.O. en dom från förvalt- ningsrätten när han var i färd med att skriva av delar av domskälen. Enligt Kri- minalvården skedde detta för att förhindra ett ”kringgående” av innehavspröv- ningen. I det här sammanhanget vill jag erinra om att JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. Jag saknar därmed skäl att närmare beröra A.O:s rätt att inneha den aktuella domen. I fråga om kriminalvårdspersonalens agerande har jag följande synpunkter. Det framgår att A.O. fann det nödvändigt att – som ett led i överklagandet av domen – skriva av delar av domskälen. Genom att kriminalvårdarna tog ifrån honom domen, försvårades hans möjligheter att ta till vara sin rätt att få domen överprövad. Att en anstalt på sådant sätt inskränker en intagens grundläggande rättigheter är inte acceptabelt. Anstalten förtjänar kritik för sitt agerande. Vi- dare vill jag framhålla följande. Om anstalten befarade att A.O., efter sin vis- telse i studielokalen fått med sig material som kunde äventyra ordningen eller säkerheten, så hade det funnits möjlighet att genomföra en visitation av hans bostadsrum. Utredningen visar även att kriminalvårdspersonal felaktigt öppnat myndig- hetspost avsedd för A.O. För detta förtjänar anstalten kritik. Mot bakgrund av vad som framkommit i Kriminalvårdens remissvar saknar jag skäl att ytterligare kommentera A.O:s klagomål mot anstalten. Jag konsta- terar endast att utredningen inte ger anledning till kritik eller någon annan åt- gärd. Med anledning av att jag har ansett att regelverket i fråga om Kriminalvår- dens kvarhållande och omhändertagande av försändelser är otydligt på flera punkter har jag överlämnat en kopia av beslutet i dnr 5877-2011 till Justitiede- partementet och justitieutskott för kännedom. Jag finner anledning att även överlämna en kopia av detta beslut. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D Initiativärende om omhändertagandet av en intagen i arrestavdelningen i häktet ; bl.a. frågan om ansvarsfördelningen mellan polisen och Kriminalvården avseende intagnas sjukvård. Kriminalvården kritiseras för bristande dokumentation (Dnr 3076-2012) Beslutet i korthet: En man som greps och placerades på arrestavdelningen i häktet efter ett lägenhetsbråk hade allvarliga fysiska skador. Trots att han vid upprepade tillfällen bad om läkarvård dröjde det innan han undersöktes av läkare och transporterades till sjukhus. Arrestplatserna drivs av Kriminalvården för polisens räkning. Enligt en upp- arbetad praxis har polismyndigheten ombesörjt att intagna på arrestavdel- ningen som varit i behov av läkarvård fått sådan vård. Ansvaret för dessa intagnas sjukvård har inte varit tydligt reglerad i överenskommelsen mellan myndigheterna. ChefsJO uttalar i beslutet att hon förutsätter att myndighet- erna reglerar nu gällande ordning i en skriftlig överenskommelse och att det utarbetas skriftliga rutiner för dokumentation kring bl.a. intagnas behov av läkarvård. I beslutet kritiseras Kriminalvården för brister i dokumentationen av viktiga händelser under den aktuelle intagnes vistelse i arrestavdelningen. I en anmälan, som kom in till JO , gjorde D.H. gällande att polismän och tjänstemän inom , häktet , agerat felaktigt vid myndighetsutövning. Han anförde bl.a. följande. Under ett lägenhetsbråk blev han misshandlad av en eller flera personer som bl.a. hoppade och/eller sparkade på hans buk. Misshandeln resulterade i kraf- tiga smärtor i buken, inre blödningar och en söndertrasad bukspottskörtel. När han anlände till häktet bad han vid upprepade tillfällen om att få läkarvård för sina skador, vilket han nekades av häktespersonalen. Personalen uppträdde mycket nonchalant och tog ingen hänsyn till de sjukdomssymptom som han uppvisade. Personalen sade bl.a. åt honom att ”sluta larva sig” och när han kallade på hjälp efter att han kräkts i cellen sade en vårdare ”Vad fan, har du spytt på golvet, ditt svin?”. Han fick beskedet att han inte skulle få träffa någon läkare utan att det skulle komma en sjuksyster under mor- gonen. När sjuksköterskan kom erbjöds han endast smärtstillande läkemedel, och när han blev arg och försökte påtala allvaret i sitt tillstånd gick hon därifrån. När han väl fick träffa en läkare var denne mycket kritisk till den övriga perso- nalens agerande. Läkaren ombesörjde att D.H. transporterades till sjukhus med ambulans. Enligt läkaren på var hans skador livshotande, och om han inte hade fått vård hade han avlidit av sina skador. Dåvarande justitieombudsmannen beslutade (JO:s dnr 910-2012) enligt 18 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän att överlämna anmälan till , Riksenheten för polismål, för handläggning. K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 chefsåklagaren beslutade att inleda förundersökning avseende misstanke om tjänstefel. Han beslutade att lägga ned förundersökningen. Såvitt gäller Kriminalvården anförde att det beträffande målsägandens vistelse på häktet inte varit möjligt att få klarhet i vilka personer på häktet som haft kontakt med målsä- ganden och att vidare utredningsåtgärder inte kan antas förändra utredningslä- get. Åklagarens beslut och utredning översändes till JO. Efter genomgång av handlingarna i ärendet beslutade dåvarande chefsjustitie- ombudsmannen att inom ramen för ett ini- tiativärende utreda omhändertagandet av D.H. Efter remiss anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom generaldirektörens ställföreträdare , följande. Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region som i sin tur hämtat in uppgifter från häktet . All personal som tjänst- gjorde vid häktet vid den aktuella tidpunkten har hörts. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. greps av polis kl. 5.30 och ankom till häktet kl. 6.15. Han externplacerades vid . Det saknas dokumentation om tidpunkten för transporten till sjukhu- set. Kriminalvården har inte heller lagt upp någon sjukjournal avseende D.H. Vid det aktuella tillfället fanns det ingen läkare i tjänst på häktet Kro- noberg. försattes på fri fot . Enligt 5 kap. 1 § häkteslagen (2010:611) ska en intagen som behöver hälso- och sjukvård undersökas av en läkare. Läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppenbart att en sådan undersökning inte behövs. En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en intagen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaringslokalen, ska den allmänna sjuk- vården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Enligt 5 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för häkte (KVFS 2011:2) (FARK Häkte) ska en intagen, i anslutning till att han eller hon tas in i häkte, tillfrågas om sitt hälsotillstånd. Den intagne ska ges möjlighet att få sin hälsa undersökt av en sjuksköterska, om en sådan undersökning inte har genomförts i ett annat häkte eller i an- stalt. Enligt 5 kap. 3 § FARK Häkte ska den intagne få sjukvård vid akut sjukdom eller skada. Kriminalvården har kunnat konstatera att D.H. inte har varit i kontakt med någon av Kriminalvårdens läkare. All personal som tjänstgjorde under D.H:s vistelse i häktet har hörts med anledning av uppgifterna i 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D Ingen minns D.H. eller det skeende som han beskriver. Kriminal- vården är av uppfattningen att personalen definitivt skulle ha kommit ihåg ett skeende som det som D.H. beskriver, trots att det förflutit avsevärd tid. Mot bakgrund av att personalen vid häktet är väl förtrogna med gällande regelverk framstår det inte som sannolikt att D.H. behandlats på det sätt som han gör gällande. Efter genomförd utredning har det dock inte heller gått att vederlägga D.H:s påståenden. Kriminalvården bedömer att det inte går att med ytterli- gare utredning komma till klarhet i frågan. yttrade sig över remissvaret. Han anförde därvid i huvudsak följande. Den läkare som undersökte honom i häktet heter och kom från . Ambulansen kom till häktet , lämnade häktet och ankom till . bifogade även kopia av en remiss som den ovan nämnda läkaren skrev , patientjournalen från Ambulanssjukvården län daterad och journalblad från daterad . Av handlingarna framgår bl.a. de uppgifter som redovisats ovan. Vidare framgår bl.a. att D.H. hade en relativt stor laceration (sönderslit- ning) i bukspottskörteln. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över det som D.H. anfört i sitt yttrande till JO. I det kompletterande remissvaret anförde Kriminalvårdens huvudkontor, ge- nom chefsjuristen , följande. Vid häktet fanns vid det aktuella tillfället 32 så kallade arrest- platser, platser som enbart är avsedda för personer som är anhållna eller intagna enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade perso- ner. Dessa platser drivs av Kriminalvården för polisens räkning. Kriminal- vården bistår med praktiska göromål, såsom bevakning och matutdelning. Det är dock polisen som tillhandahåller läkarvård genom att vid behov ringa efter särskilda konsultläkare. Kriminalvården vidhåller därför att Kriminal- vården, vid det aktuella tillfället, inte hade någon läkare i tjänst vid häktet . Den läkare som förekommer i ärendet har anlitats av polisen. Det är även polisen som har ombesörjt transporten av D.H. Vid den aktuella tidpunkten fördes inte någon dokumentation vid häktet beträffande gripna och anhållnas hälsotillstånd. Gripna och anhållna besök- tes bara av sjukvården i det fall personal särskilt bad dem att söka upp en specifik intagen, sådana kontakter dokumenterades dock inte. Detta är för- klaringen till avsaknaden av dokumentation inom kring D.H:s hälsotillstånd. Någon dokumentation kring transporten till sjukhus fördes inte inom eftersom transporten genomfördes av po- lisen. Kriminalvården beklagar dessa brister som har åtgärdats. En- ligt Kriminalvårdens mening är det naturligtvis inte tillfredsställande att myndigheten inte kan lämna grundläggande information om personer som har vistats i myndighetens lokaler, oavsett längden på vistelsen. Häktet har numera ändrat rutinerna för dokumentation i sjukjournalen så att varje kontakt med häktets sjuksköterska dokumenteras i klientens sjukjournal, även beträffande gripna och anhållna. Kriminalvården ifrågasätter inte att D.H., på grund av sina hälsoproblem under vistelsen vid häktet , har varit i behov av sjukvård. I ut- redningen av ärendet har Kriminalvården inte funnit belägg för att D.H. bemötts olämpligt av personalen vid häktet eller att han nekats den sjukvård som han har varit i behov av. K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 Därefter anmodades att yttra sig över polisens ansvar D.H. vistades i arrestlokalen i häktet . I remissvaret anförde , genom rikspolischefen , följande. (Det i remissvaret omnämnda yttrandet från Polismyndig- heten i återges i delar längre fram i beslutet.) hänvisar till den redogörelse som i lämnat i sitt yttrande, som här bifogas, gällande de närmare omständigheterna i ärendet. Av 1 kap. 1 § häkteslagen (2010:611) framgår att lagen innehåller bestäm- melser om verkställighet av beslut om häktning och vissa andra tillfälliga frihetsberövanden i häkte eller annan förvaringslokal. Bestämmelserna av- ser bl.a. hälso- och sjukvård. Enligt 1 kap. 2 § häkteslagen gäller lagen bl.a. den som är häktad, an- hållen eller gripen på grund av misstanke om brott. Av 1 kap. 3 § häkteslagen följer att lagen gäller, om inte annat föreskrivs i lag eller annan författning, också den som är intagen i en polisarrest för förvar. Enligt 1 kap. 4 § häkteslagen ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 5 § häkteslagen följer att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. Av 1 § häktesförordningen (2010:2011) följer att förordningen gäller den som omfattas av 1 kap. 2 och 3 §§ häkteslagen. Enligt 5 § häktesförordningen ska det för varje intagen föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. ställer sig i allt väsentligt bakom det polismyndigheten anför i sitt yttrande. var satt i arrest i häktet . Häktets lokaler tillhör Krimi- nalvården. Liksom i konstaterar att Kriminalvårdens ansvar för de intagna på häktet följer lag och att detta ansvar inte går att avtala bort. Av 5 kap. 1 § häkteslagen framgår att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av läkare. Läkare ska också tillkallas om en inta- gen begär det och det inte är uppenbart att en sådan undersökning inte be- hövs. Detta oaktat har polismyndigheten enligt en upparbetad praxis att ef- ter underrättelse från Kriminalvården ombesörja att läkare tillkallas till häk- tet eller att den intagne förs till sjukvårdsinrättning. För att en sådan ordning ska fungera krävs naturligtvis att polisen uppmärksammas på om någon be- höver sjukvård. Av handlingarna i ärendet framgår att D.H:s tillstånd var allvarligt. beklagar att det dröjde innan D.H:s behov av hjälp hör- sammades och han kom under vård. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D anser att den bristfälliga hanteringen av ärendet är allvarlig och att det är av vikt att åtgärder vidtas för att det inte ska kunna hända igen. förutsätter att i och Kriminalvården reglerar nu gällande ordning att Kriminalvården driver arrestplatser för myndighetens räkning i en skriftlig överenskommelse. Styrelsen förutsätter också att man genom interna föreskrifter säkerstäl- ler dels att samtliga kontakter mellan polismyndigheten och Kriminalvår- den gällande intagna dokumenteras, dels att även av polismyndigheten vid- tagna åtgärder dokumenteras. I underyttrandet från i anförde biträdande länspolismästaren bl.a. följande. Polismästardistriktet [City polismästardistrikt, JO:s anm.] anser mot bakgrund av det ovan anförda att Kriminalvården ansvarar för häktet med dess lokaler, personal och intagna. personal befinner sig i andra lokaler och kan därför inte ha det fulla ansvaret för de frihetsberö- vade. Praxis har varit att om en gripen, anhållen eller omhändertagen per- son har behövt läkarvård så har detta ombesörjts av polismyndigheten, an- tingen genom att jourläkare har ringts in till häktet eller genom att den fri- hetsberövade har förts till sjukvårdsinrättning. För att polismyndigheten ska kunna göra detta krävs dock att polismyndigheten blir underrättad av persona- len på häktet om att den intagne är i behov av läkarvård. har ombetts yttra sig över myndighetens ansvar anmälaren vistats i arrestlokalen i häktet . Av utredningen i ärendet framgår att den intagne greps kl. 5.30, att den intagne infördes till häktet kl. 6.00 och sattes i arrest kl. 6.22. Vidare framgår att arrestbefälet begärde läkarundersökning eftersom den intagne klagat på bröstsmärtor och att tillkallad läkares uppdrag påbörjades och avslutades . Slut- ligen framgår att ambulans kom till häktet och att ambulansen, tillsam- mans med medföljande polis, avlämnade den intagne på sjukhus . konstaterar inledningsvis att den intagne vistats på häktet . Häkteslokalerna tillhör Kriminalvården. Kriminalvår- dens ansvar för intagna på häktet följer bland annat av häkteslagen. Intagnas rätt till hälso- och sjukvård regleras i 5 kap. l § häkteslagen. Av bestämmelsen framgår att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av lä- kare. Läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppen- bart att en sådan undersökning inte behövs. ingick polismyndigheten, City polismästardistrikt, en överens- kommelse med Kriminalvården om att häktet mot en årlig kost- nad skulle förvara gripna och omhändertagna vid operativa sidoenheten Norr- malm för myndighetens räkning. Överenskommelsen omförhandlades och . sade Kriminalvården upp överenskommelsen. Omför- handling av överenskommelsen ägde rum , men ingen ny överenskommelse ingicks. Oaktat detta har parterna fortsatt att tillämpa överenskommelsen . Av överenskommelsen framgår att Kriminalvården ansvarar för gripna som förvaras på häktet. konstaterar att Kriminalvårdens ansvar för de intagna på häktet följer lag. Kriminalvårdens lagstadgade ansvar går inte att avtala bort. Kriminalvården har således ett lagstadgat ansvarar för häktet med dess lo- kaler, personal och intagna. Av överenskommelsen mellan myndigheten och Kriminalvården framgår att Kriminalvården ansvarar för intagna som förvaras på häktet. I förevarande fall är det emellertid praxis att myndig- K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 heten, efter underrättelse från Kriminalvården, ombesörjer att läkare tillkal- las till häktet eller att den intagne förs till sjukvårdsinrättning. Myndigheten har således i praktiken åtagit sig ett ansvar som går utöver vad som följer av lag. I förevarande fall har läkare tillkallats, läkaren har undersökt den intagne varefter den intagne förts till sjukhus. Myndigheten har således full- gjort det ansvar som myndigheten åtagit sig enligt gällande praxis. Mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet anser polismyndigheten att den nu gällande ordningen, dvs. att Kriminalvården driver arrestplatser för myndighetens räkning, bör regleras i en skriftlig överenskommelse. För att tillförsäkra att intagnas rättigheter enligt gällande författningar och före- skrifter tillgodoses bör ansvaret för de intagna tydliggöras i överenskom- melsen. För att åstadkomma detta uppdrar myndigheten till chefen för polismästardistrikt att inleda diskussioner med Kriminalvården och därigenom verka för att en skriftlig överenskommelse nås mellan parterna. Vidare anser myndigheten att samtliga kontakter mellan Kriminalvården och myndigheten, samt av myndigheten vidtagna åtgärder t.ex. tidpunkt för begäran om läkar- undersökning, gällande intagna ska dokumenteras. Även i denna del upp- dras till chefen för polismästardistrikt att tillse att interna föreskrifter upprättas för att säkerställa sådan dokumentation. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande. Ansvarsfördelningen mellan polisen och Kriminalvården Kriminalvården och har i sina yttranden redogjort för de reg- ler som aktualiseras i ärendet. Inledningsvis kan konstateras att D.H. vid det aktuella tillfället var gripen och placerad på arrestavdelningen i häktet . Eftersom häktets lokaler tillhör Kriminalvården är det Kriminalvården som har ansvar för de som är in- tagna i häktet, oavsett om dessa är häktade, anhållna eller gripna. Av utred- ningen framgår att praxis har varit att om en gripen, anhållen eller omhänder- tagen person har behövt läkarvård så har detta ombesörjts av polismyndigheten, antingen genom att jourläkare har ringts in till häktet eller genom att den fri- hetsberövade har förts till sjukvårdsinrättning.