frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — oftast är mycket bra och tydliga men att de långt ifrån alltid följs. Det är lätt att få uppfattningen att den handläggande personalen inte kan ta sig att ta del av de instruktioner för handläggningen som finns och att det är därför som många brister uppstår. har jag också särskilt noterat att det fortfa- rande är ett stort antal anmälningar mot som rör bristande hantering av sekretesskänsliga uppgifter. Inte sällan handlar det om att hand- lingar har skickats till fel adressat. Detta är ett problem som jag ser mycket allvarligt på och som jag ofta har kritiserat både och ti- vill jag emellertid lyfta fram två beslut som rör sekretess- och integri- tetsfrågor ur ett något annorlunda perspektiv. I det första beslutet (dnr 6156- 2011) fann jag att hade haft rätt att med stöd av den s.k. generalklausulen i offentlighets- och sekretesslagen lämna ut vissa sekretess- belagda uppgifter om en försäkrad till en polismyndighet. I det andra ärendet (dnr 2203-2012) hade i ett ärende om underhållsstöd röjt T I L L R I K S D A G E N 2 014 /1 5:JO1 uppgiften om bosättningsland beträffande en försäkrad som hade skyddade per- sonuppgifter i form av sekretessmarkering. Som sägs i beslutet är det svårt att ange när en uppgift om i vilket geografiskt område som en person befinner sig kan vara skyddsvärd. Det får avgöras från verksamhet till verksamhet bl.a. ut- ifrån storleken på området. I det aktuella fallet fann jag att det kunde diskuteras om uppgiften om den försäkrades bosättningsland över huvud taget omfattades av sekretess men att i vart fall varit oförhindrad att lämna ut uppgiften ifråga med stöd av den sekretessbrytande regeln i 10 kap. 2 § offent- lighets- och sekretesslagen. Den bestämmelsen anger att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verk- samhet. Utlämnandet av uppgiften föranledde således inte någon kritik från min sida. Redan under förra verksamhetsåret uppmärksammade jag frågan om kvali- teten på beslutsmotiveringar (se JO 2013/14 s. 490). Moti- veringskravet i förvaltningslagen syftar bl.a. till att garantera att myndigheterna prövar sina ärenden på ett sakligt och enhetligt sätt. En bra motivering ökar också förståelsen för beslutet och gör det lättare för parten att bedöma om det lönar sig att överklaga eller inte. På det sättet kan meningslösa klagomål und- vikas, och i andra fall hjälper motiveringen parten att bygga upp sitt resone- mang. Väl motiverade beslut är dessutom en förutsättning för att allmänheten ska känna förtroende för myndigheternas kompetens och objektivitet. Jag har följt upp den viktiga frågan om myndigheters beslutsmotiveringar, bl.a. i två ärenden som rörde . I det ena ärendet (dnr 6804-2012) kritiserades myndigheten för att ha brustit i sin moti- vering av ett beslut om återkrav genom att endast anföra att hänsyn tagits till den försäkrades synpunkter men utan att redogöra för vilka synpunkter och uppgifter som beaktats eller hur myndigheten resonerat om dessa. I det andra ärendet (dnr 513-2013) fick kritik för att i flera beslut om sjukpenning helt ha underlåtit att redovisa de synpunkter och handlingar som den försäkrade hade lämnat in till kassan. hade också blan- dat ihop uppgifter som allmänt beskrev ärendet med sådant som utgjorde av- görande omständigheter för ärendets utgång. Motiveringar med sådana brister uppfyller inte sitt syfte och kan därför inte anses tillfredsställande. Ett annat ärende (dnr 5060-2012) på socialförsäkringsområdet som förtjänar att uppmärksammas rör . hade ut- arbetat särskilda anvisningar till den personal inom myndigheten som handlade ärenden om återkrav av bostadstillägg. Anvisningarna, som gällde hur frågan om god tro hos den som hade fått felaktig ersättning skulle hanteras, innehöll bl.a. följande stycke. Ärenden som är beräknade ska vi inte räkna om. De ska kommuniceras och beslutas utefter beräknarens bedömning trots att bort inse bedömningen (ond/god tro) saknas. Vi kommer att få fel från ompröv- ningen i dessa ärenden men de felen kommer inte att falla på handläggaren. Felen kommer ledningsgruppen Återkrav att ta på sig. 2 014 /1 5:JO1 T I L L Jag är positiv till myndighetsinterna anvisningar som förtydligar sådant som uttalas om lagtillämpningen i t.ex. förarbeten och jag inser att det uppstår situ- ationer som innebär att en myndighet måste ändra sina anvisningar. arna får emellertid inte resultera i att anvisningarna strider mot en författning, förarbetsuttalanden eller centralt utformade allmänna råd, vilket i detta fall in- nebar att kravet på en individuell bedömning i varje enskilt ärende inte fick I det aktuella fallet fann jag att anvisningar var alltför generaliserande och kategoriska för att ge utrymme för någon egent- lig individuell bedömning. Anvisningarna innehöll dessutom moment som redan hade insett skulle leda till oriktiga beslut. i beslutet mycket kritisk till utformningen av anvis- 3.3 JO (ansvarsområde 3) Tillsynen inom ansvarsområde 3 omfattar i huvudsak hälso- och sjukvården, utbild- ningsväsendet och , dvs. vård, skola och omsorg. 1 922 klagomålsärenden registrerats, vilket innebär en marginell ökning jämfört med En viss ökning har skett inom socialtjänstområdet, som svarar för minskning har skett inom hälso- och sjuk- 1 940 klagomålsärenden har avgjorts , även det en ökning jämfört med föregående år. tade ärendena har 806 ärenden, , avgjorts av en byråchef efter delegation. 136 ärenden har avslutats med att jag har uttalat kritik i någon form mot den myndighet och/eller den tjänsteman som Jag har under verksamhetsåret, båda , be- slutat att inleda förundersökning på grund av misstanke om brott begånget av befattningshavare som står under min tillsyn. I det ena ärendet har förunder- sökningen lagts ner och granskningen av handläggningen fortsätter inom ramen för det ursprungliga tillsynsärendet. I det andra ärendet pågår förundersök- En förundersökning som inleddes förra verksamhetsåret har lagts ner och ärendet avslutats utan något uttalande från min sida om den aktuella soci- alnämndens hantering av ärendet i fråga. Eftersom antalet ärenden fortsatt att öka har jag sett mig tvingad att priori- tera ner inspektionsverksamheten under detta verksamhetsår. Jag själv har in- spekterat endast två myndigheter: en socialnämnd och, tillsammans med NPM- enheten, ett ungdomshem. Byråchefen har på mitt uppdrag inspekterat NPM-enheten har på mitt uppdrag inspekterat fem institut- T I L L R I K S D A G E N 2 014 /1 5:JO1 En av dessa avsåg rättspsykiatriska undersök- ningsavdelning i och en avsåg en klinik för psykiatrisk tvångsvård. Tre avsåg verksamhet vid s.k. LVM-hem. Under verksamhetsåret registrerades närmare 1 200 klagomål inom social- tjänstområdet, en ökning med ett åttiotal ärenden. är därmed ett av JO:s största tillsynsområden. Ärendegruppen består av fyra undergrupper: –ärenden som på ett eller annat sätt rör barn, t.ex. frågor om tillämpningen av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU –ärenden som rör olika former av bistånd –klagomål som rör lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, samt –klagomål kopplade till lagen om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. Barnärendena utgör den största undergruppen och svarar detta år också för den antalsmässigt största ökningen, från 560 till 615 registrerade klagomål. I övrigt är de antalsmässiga förändringarna små. Klagomålen inom socialtjänstområdet kan ofta vara omfattande, gälla många olika frågor och spänna över både och flera enheter inom soci- alförvaltningen. Många klagomål riktas mot myndigheternas beslut i sak. Kla- gomål på bemötandet från myndigheternas sida är också vanliga. JO har bety- dande frihet att bestämma vilka klagomål som ska utredas och på vilket sätt. Till att börja med föranleder beslut som kan överklagas till domstol normalt ingen åtgärd från JO:s sida. Händelser som ligger utreds vanligen inte heller. Vidare är klagomål på tjänstemäns bemötande svåra att utreda eftersom det lätt uppstår en ord-mot-ord-situation, där det är omöjligt att uttala sig om vad som egentligen har förekommit t.ex. vid ett möte mellan en biståndssökande och en biståndshandläggare. Det förekommer därför inte så sällan att endast någon eller några av de brister som klaganden upplevt utreds närmare, medan återstående frågor inte leder till någon åtgärd från JO:s sida. Detta upprör helt naturligt många klagande, som därmed anser sig illa behand- lade även av JO. Det leder till både upprörda telefonsamtal och förnyade kla- gomål, inte minst på JO:s hantering av klagandens ärende. Det är beklagligt men, som jag ser det, också oundvikligt och är någonting som handläggare och byråchefer lägger ner en hel del arbete på att hantera. Eftersom JO:s tillsyn främst rör myndigheternas formella handläggning gäl- ler många av de beslut som redovisas i ämbetsberättelsen också främst sådana frågor. Jag vill dock här framhålla två beslut av huvudsakligen annan karaktär. Det första rör ett hembesök av (dnr 6798-2012). Sådana beslut har redovisats i flera av de senare årens ämbetsberättelser. hade besöket det uttalade syftet att ”utreda misstänkt bidragsbedrägeri”. Enligt min mening ska socialnämnden inte genomföra sådana besök eftersom det medför att bl.a. bestämmelserna i om husrannsakan och hur en sådan ska gå till åsidosätts. Även i övrigt skulle de regler som finns för att skapa garantier för en rättssäker utredning om brott riskera att bli åsidosatta. 2 014 /1 5:JO1 T I L L väckte flera frågor som jag ansåg bör övervägas i ett större sammanhang. gällde bl.a. förhållandet mellan socialnämndens utredningsåtgärder och arti- kel 6 i , som handlar om rätten till en rättvis rättegång. överlämnade därför en kopia av beslutet till och Justitie- departementet för kännedom. Det andra beslutet gällde en 17-årig pojke som hade omhändertagits med stöd av LVU och placerats i ett särskilt ungdomshem (dnr 120-2012). var tillsammans med sin far misstänkt för ett allvarligt brott. tiden i ungdomshemmet fick han inte ha någon kontakt med sin far eftersom ”allt kring polisutredningen är för oklart än”. Jag uttalade att ett beslut om att inskränka kontakten mellan far och son hade varit godtagbart om det hade be- hövts för att genomföra vården av pojken. hade dock inte ens påstått att det var av sådana skäl som beslutet fattades. Det fanns därför inga förutsättningar för nämnden att inskränka kontakten på det sätt som gjordes och jag kritiserade lagstridiga beslutet. I ämbetsberättelsen 2012/13 berörde jag de svårigheter som hade haft att brottas med för att skapa en effektiv och fungerande organisation för dels den tidigare egna tillsynsverksamheten, dels de verksamheter som hade övertagits från länsstyrelserna 2010 och från Hälso- och sjukvårdens ansvars- nämnd, , 2011. flyttades ansvaret för den ordinarie till- synen över bl.a. och hälso- och sjukvården från till den då nybildade myndigheten för vård och omsorg, . nya myndigheten övertog ett betydande antal ärenden om bl.a. patientklagomål, och det är inte förvånande, om än för den enskilde högst otillfredsställande, att det tar tid för en ny myndighet att nå fram till rimliga handläggningstider. har alltså kommit många klagomål till JO på långa handläggningstider hos När det gäller handlar många klagomål fortfarande om långsam handläggning av ärenden som rör olika slags behörighetsfrågor. beslut i ärenden av nu nämnt slag återfinns dock i denna ämbetsberättelse. När det gäller klagomål på hälso- och sjukvården som sådan vill jag här nämna ett beslut som rör behandlingen av en patient som vårdades vid en rätts- psykiatrisk klinik med stöd av lagen om psykiatrisk tvångsvård, LPT (dnr Patienten var bälteslagd under cirka . Under delar av tiden försågs patienten med handfängsel trots att det inte finns lagstöd för en sådan Kliniken fick allvarlig kritik för att patienten, i strid med det grundlags- fästa skyddet mot påtvingade kroppsliga angrepp, hade belagts med handfäng- Den ansvariga läkaren fick allvarlig kritik för att hon inte personligen un- dersökte patienten inför varje beslut om förlängning av bältesläggningen. noterade i beslutet att det berörda i sina remissvar till JO uppvisade otillräckliga kunskaper om reglerna på området. – Att bli lagd i bälte är en mycket ingripande åtgärd och de formella krav som finns rörande använd- ningen av sådana åtgärder har införts bl.a. för att säkerställa den enskildes rätts- T I L L R I K S D A G E N 2 014 /1 5:JO1 Det är naturligtvis oacceptabelt att en vårdinrättning använder tvångs- åtgärder som saknar stöd i lag och klart oroande att det finns sådana kunskaps- brister hos ansvariga myndigheter som uppvisades i detta ärende. Särskilt patienter som tvångsvårdas befinner sig i en utsatt position och är en patientgrupp som har svårt att själv bevaka sina rättigheter. De psykiatriska vårdinrättningarna är därför angelägna inspektionsobjekt, och det är beklagligt att jag personligen inte haft möjlighet att genomföra någon psykiatriinspektion under verksamhetsåret. Dock har, som jag redan nämnt, NPM-enheten genom- fört sådana på mitt uppdrag. De har resulterat i flera kritiska uttalanden i in- spektionsprotokollen. Två inspektioner har gett mig anledning att ta initiativ till särskilda granskningar. Det ena fallet rör tillvägagångssättet vid beslut om tvångsåtgärder och tvångsbehandling, och det andra rör beslut om omhändertagande av vissa tidskrifter som en patient innehade. Dessa gransk- ningar är ännu inte avslutade. I de två senaste ämbetsberättelserna har jag berört hantering av lärarlegitimationer. Jag kan konstatera att klagomålen till JO på bl.a. långa handläggningstider i den typen av ärenden har fortsatt även under detta verk- samhetsår. Mot bakgrund av de åtgärder som verket i en redovisning till rege- ringen uppgav att man vidtagit för att komma till rätta med pro- blemen har flertalet klagomål inte föranlett någon utredningsåtgärd från min sida. Dock fann jag anledning att begära dels ett yttrande från över vad en enskild klagande anfört om handläggningen av hennes ärende, dels en allmän redogörelse för hur verket uppfyller det författningsre- glerade kravet på att verket ska meddela beslut i legitimationsärenden efter det att ett ärende är komplett samt en redogörelse för vad verket gör för att förkorta handläggningstiderna. Något beslut från min sida har följaktligen inte kunnat fattas före verksamhetsårets utgång. En fråga som fick stor uppmärksamhet i medierna , med anledning av valet till , rörde politiska partiers närvaro för att sprida politisk information i skolan. JO har inte fått annat än någon enstaka anmälan, som inte motiverat någon åtgärd från min sida, . Däremot har JO meddelat ett antal beslut som rör dessa frågor, och JO:s praxis får anses vara tydlig. Den objektivitetsprincip som slås fast i regerings- formen (1 kap. 9 § RF) gäller och innebär bl.a. att en rektor som exempelvis väljer att bjuda in riksdagspartierna till skolan inte kan säga nej till ett annat parti enbart med hänvisning till partiets politiska åsikter. Om det i ett visst fall finns godtagbara skäl att säga nej, är en fråga som enligt min mening måste bedömas utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. Frågan är komplicerad och jag ser fram emot resultatet av den utredning som aviserats från utbild- ningsministerns sida. 2 014 /1 5:JO1 T I L L Det råder stark sekretess för uppgifter inom såväl som hälso- och sjukvården. Klagomål som rör hanteringen av allmänna handlingar och andra frågor som rör offentlighet och sekretess är därför vanliga inom mina ansvars- områden. Kunskapen om de relevanta regelverken, som i och för sig inte är helt lättillgängliga, varierar bland myndigheterna, och förhållandevis många klago- mål tas upp till utredning och leder till kritik mot berörda myndigheter. Jag har ovan redovisat ett beslut där jag riktat kritik mot en rättspsykiatrisk vårdinrättning för allvarliga brister i fråga om användningen av tvångsåtgärder i vården. Även den mycket bristfälliga handläggningen av en patients begäran att få ta del av sina journalanteckningar har i ett ärende som redovisas i äm- betsberättelsen lett till allvarlig kritik mot en sådan vårdinrättning (dnr 6614- 2012). – När det gäller kan jag nämna ett beslut som rörde han- teringen av videoinspelningar av samspelet mellan ett barn och dess föräldrar som hade gjorts som ett led i en vårdnadsutredning (dnr 3483-2011). Inspel- ningarna förstördes när samspelsbedömningen slutförts men innan vårdnadsut- redningen färdigställts. Jag kritiserade nämnden i fråga till att börja med för att myndigheten redan på förhand beslutade att inspelningarna skulle förstöras. Genom att materialet förstördes blev det omöjligt att tillämpa bestämmelserna om bevarande av allmänna handlingar på rätt sätt. Dessutom gick parterna miste om rätten att ta del av handlingarna under ärendets gång. Det var alltså enligt min mening fel av myndigheten att förstöra materialet. 3.4 JO (ansvarsområde 4) Till ansvarsområde 4 hör polis-, åklagar- och tullärenden, utlännings- och arbets- marknadsärenden samt vissa frågor som rör och verksamhet. Jag tillträdde som JO och har tjänstgjort närmare . Det har varit både intres- sant och händelserikt. Jag övertog ett till- synsområde som har haft sitt nuvarande innehåll under och en välfun- gerande avdelning med stor erfarenhet av de frågor som omfattas av tillsynen. Det kändes därför väldigt enkelt att komma in platsen var vakant ryckte övriga ombudsmän och ställföreträdare in, och det fanns därför inga stora balanser som väntade på mig. Avdelningens tillsynsarbete löpte på i huvudsak enligt de ruti- ner och riktlinjer som gällt . gick jag tillsammans med mina medarbetare igenom prioriteringar och fokus. Denna genomgång innebar bl.a. att jag fick möjlighet att på ett struktu- rerat sätt ta del av medarbetarnas erfarenhet och syn på vad som är särskilt T I L L R I K S D A G E N 2 014 /1 5:JO1 angeläget att granska och förmedla min syn på hur de prioriteringar som är en del av JO-arbetets vardag ska göras. Även om en ombudsman ensam svarar för sina beslut är de resultatet av ett samarbete där alla medarbetare spelar en stor och viktig roll. Verksamhetsåret har som sagt varit händelserikt. Vi har glädjande nog hun- nit med ett ganska stort antal inspektioner som har täckt flera områden. Inspekt- ioner under min ledning har genomförts vid åklagarkammaren i , Po- lismyndigheten i , i och verkets förvar i . De har samtliga varit mycket givande, och särskilt de sistnämnda inspektionerna har visat att verksamheterna har ut- vecklats i en mycket positiv riktning. På mitt uppdrag har vidare den första i en rad inspektioner genomförts av en områdesansvarig föredragande med inrikt- ning på ärenden om kontaktförbud. En rad inspektioner vid polisarrester runtom i landet har på mitt uppdrag också genomförts av NPM-enheten. Vid inspektionen av arresten i deltog jag själv, vilket gav mig en värdefull inblick i den verksamhet som be- drivs vid polisarrester och den miljö de frihetsberövade möts av. genomfördes en inspektion av ett särskilt slag. kritik och ett antal anmälningar om mycket långa handläggningstider i ärenden om handlingsutlämnande vid () gjorde att jag beslutade att göra ett besök på UD:s rättssekretariat. Jag har ännu inte fattat beslut i ären- dena, men jag kan redan nu säga att det var ett mycket givande besök som gav en bild av ett ambitiöst arbete med framställningar som i många fall avser ett mycket omfattande material. En allt oftare återkommande fråga är hur en myn- dighet ska hantera alltmer frekventa framställningar från en och samma person om att få del av omfattande handlingar, som den måste kunna bedriva sin ordinarie verksamhet. Saken var aktuell i ett beslut jag fattade under som- maren. Det beslutet hann dock inte komma in i årets ämbetsberättelse. På ett eller annat sätt måste nog lagstiftaren ta hand om frågan. En lagstiftningsremiss bör nämnas här, nämligen Polisorganisationskom- mitténs betänkande Tillsyn över polisen (SOU 2013:42). Det är enligt min me- ning av central betydelse att det finns en oberoende, välfungerande, ordinarie tillsyn över polisen. Det är min fasta uppfattning att den extraordinära tillsyn över polisen som JO står för kommer att ha en stor betydelse även med en framtida ordinarie polistillsyn. Jag anser också att det är viktigt att den ordina- rie tillsynen utformas med eftertanke och omsorg och att den bl.a. ges verk- samma sanktionsmedel och möjlighet att granska enskilda ärenden. En uppmärksammad fråga var uppgifter i en rad tidnings- artiklar om att i hade register över romer. En gransk- ning av saken inleddes av (). SIN konstaterade att polismyndighetens behandling av personuppgifter i den upp- giftssamling som granskats var olaglig i flera avseenden, bl.a. för att ändamålet med personuppgiftsbehandlingen var alltför omfattande. Det var vidare klart att det inte fanns behov av att registrera alla de personer som fanns i samlingen. Justitiekanslern instämde i SIN:s bedömning och beslutade att de personer vilkas uppgifter behandlats i registret har rätt till ersättning av staten. Även () granskade saken och fann att det 2 014 /1 5:JO1 T I L L inte kunde uteslutas att etnisk profilering används i Skånepolisens brottsbe- kämpande verksamhet och rekommenderade polismyndigheten att utreda om sådan profilering används som arbetssätt och vid behov vidta nödvändiga åt- Slutligen har personuppgiftsbehandlingen varit föremål för straffrätts- lig bedömning av åklagare vid Riksenheten för polismål, som kom fram till att ingen enskild befattningshavare kunde hållas straffrättsligt ansvarig för de fel Med denna omfattande granskning av saken såg det länge ut som om det inte skulle behövas någon utredning också från JO:s sida. av personuppgiftsbehandlingen har blivit ordentligt belyst. Det är dock otill- fredsställande om frågan om ansvaret för de felaktigheter som konstaterats inte får något svar. Jag har därför inlett en utredning om ett antal frågor om ansvaret Klagomålen på detta område rör i huvudsak samma slag av frågor år . De handlar väldigt ofta om att frihetsberövanden och andra tvångsingripanden har varit felaktiga, att polisen inte har uppträtt korrekt och att förundersök- ningar har tagit alltför . Att dessa frågor återkommer är inget att nedslås av, i vart fall inte de två förstnämnda. Det utgör inte nödvändigtvis något tecken på att det brister i utvecklingsarbetet inom polis- och åklagarväsendena. handlar det om att dessa frågor är viktiga för de individer som berörs. också svårt för enskilda poliser och åklagare att alltid, även i mycket pressade situationer, göra helt rätt. Långsam handläggning är en annan sak. man önska att poliser och åklagare ges tillräckliga resurser för att bedriva sitt arbete på ett sådant sätt att handläggningstiderna inte blir längre än vad som I en särskild fråga efterlyser jag ett mer aktivt utvecklingsarbete hos polisen. Det är bekymmersamt att man återkommande gör kroppsvisitationer vid miss- tanke om dopningsbrott utan att det finns tillräcklig grund för det. flertal gånger uttalat att stor muskelmassa inte är tillräckligt för att grunda skälig misstanke. I ämbetsberättelsen tas ett av många fall upp som ett exempel på detta. Det finns också anledning till en viss oro när det gäller några polismyndig- heters sätt att hantera sin skyldighet att ge och andra biträde med handräckning vid t.ex. omplaceringar av unga som är tvångsomhändertagna. Jag har i ett par beslut, varav ett finns i ämbetsberättelsen (dnr 273-2013), klar- gjort att det inte är polisens sak att ta ställning till behovet av handräckning och att polisen inte får ställa villkor för sin medverkan. Jag har också pekat på vik- ten av att myndigheterna samverkar och för en kontinuerlig dialog om de ruti- ner man bör följa. Hur de som är frihetsberövade behandlas och bemöts är en viktig fråga för