frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — Som har be- skrivit i sitt yttrande har en tingsnotarie därefter skrivit ett förslag till beslut per och i utkastet angett en av de domare som var i tjänst som rätten. Förslaget har satts upp i . Det har inte gått att klarlägga vad som därefter skett och varför det uppsatta förslaget inte ledde till något beslut. Det står emellertid klart att överlämnande inte skett på erforderligt sätt. uppgav bl.a. följande. 2 014 /1 5:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . Handläggningen kring besluten vid de muntliga förberedelserna respektive Av 6 kap. 15 c § FB följer att ett beslut om umgängesstöd ska föregås av ett yttrande från socialnämnden samt att beslutet om umgängesstöd ska gälla . Såsom bestämmelsen är utformad synes det inte finnas utrymme att i det enskilda fallet frångå vad som stadgats. Det kan konstateras att beslutet om umgängesstöd inte var bestämt och att det inte inför beslutet inhämtats yttrande från socialnämnden. Inte heller beslutet om umgängesstöd kan anses vara bestämt på det sätt som lagen förutsett. Vid tiden för beslut fanns ett yttrande från socialnämn- den, daterat , till vilket och Magda- lena hänvisat. Frågan är om något ytterligare yttrande från socialnämnden hade behövt inhämtas inför beslutet . Jag delar den bedömning som gjort, dvs. att det kun- nat vara lämpligt men närmast är en bedömningsfråga som får göras i målet. I litteraturen, se , (, Zeteo) kom- mentaren till 6 kap. 15 c §, anförs följande. ”Domstolen får fatta ett inte- rimistiskt beslut om umgänge med umgängesstöd (se 20§). Om det finns ett interimistiskt beslut, är domstolen skyldig att ompröva beslutet i samband med att ett mål eller ärende ska avgöras. Domstolen bör (min kursivering) på nytt inhämta yttrande från fall ett fortsatt umgänge med umgängesstöd övervägs.” Sammanfattningsvis anser jag att det var felaktigt att inte inhämta ytt- rande från socialnämnden inför beslutet samt att de bägge besluten om umgänge med umgängesstöd skulle ha varit bestämda . Tingsrättens rutiner för målbevakning Det är mycket beklagligt att umgängesyrkandet som framställdes inte kom att prövas under semester. I likhet med och bedömer jag inte att det varit något fel på rutinerna i sig men att ett handhavandefel tyvärr uppstått. Vi har inte kunnat nå fullständig klarhet i (närmast berörd personal som var i tjänst den aktuella tiden tjänstgör inte nu på tingsrätten) vad det var som gjorde att akten olyckligt blev liggande utan åtgärd. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Under punkt 1 i beslutet förordnade tingsrätten att L. omgående skulle över- lämnas till M.G. och hur detta skulle ske. Det förordnandet kan inte ses som något annat än ett förordnande om hur dom skulle verkställas. Frågor om verkställighet av en dom om ett barns boende ska emellertid hand- läggas enligt särskilda regler i 21 kap. , FB. Tingsrätten kunde därför inte lagligen förordna om detta i det nu aktuella målet och beslutet sak- nar således lagstöd. A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 014 /1 5:JO1 Själva umgängesbeslutet återfinns under punkt 5. Beslutet är inte så preci- serat att det kan verkställas. Även ett beslut som grundas på en överenskom- melse måste gå att verkställa. Den möjlighet till ansökan om verkställighet som ges enligt 21 kap. FB skulle annars förlora sin betydelse. Beslutet innehåller inte heller någon begränsning av umgängesstödet . Som framgår av 6 kap. 15 c § FB är detta ett krav och, som tingsrätten uppgett, skulle ha angetts i beslutet. Ytterligare en brist är att tingsrätten inte inhämtade ett yttrande från socialnämnden före beslutet om umgängesstöd. Att en förhandling pågår sent och att kontakt med nämnden därför inte kan tas di- rekt medför inte att tingsrätten kan förbigå denna regel. Det framgår inte heller vilken socialnämnd som har ansvar för att utse umgängesstöd. Punkterna 3 och 4 innehåller förbud för H.A. att ha kontakt med L. Lagstö- det för rättens beslut om umgänge finns i 6 kap. 15 a § och 20 § FB. Enligt dessa regler får tingsrätten på talan av den förälder som vill umgås med sitt barn besluta om umgänge mellan barnet och den föräldern. Enligt min mening ger reglerna inte möjlighet för tingsrätten att förbjuda den förälder som yrkar umgänge att ta kontakt med barnet. Som jag ser det fanns det alltså inget lagstöd för tingsrättens beslut i punkterna 3 och 4. När det gäller punkterna 2 och 6–10 vill jag säga följande. I artikel 8 i den europeiska konventionen av om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () före- skrivs att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv. I en familj som består av två föräldrar och ett barn är det i normala fall föräldrarna som bestämmer om sådant som har med barnet att göra, som läkarbesök, skolgång, fritidsaktiviteter och liknande. I FB föreskrivs undantag från denna huvudregel för speciella situationer. En sådan situation kan vara i samband med en sepa- ration. En domstol kan då fatta beslut om exempelvis var barnet ska bo och om barnets umgänge med den förälder som inte bor tillsammans med barnet. Re- gelverket bygger emellertid på att det krävs lagstöd för att domstolen ska kunna fatta beslut som har med föräldraskapet att göra. Domstolen kan inte gå in i föräldrarnas ställe och fatta beslut i olika detaljfrågor som rör barnet, även om, som i det nu aktuella fallet, föräldrarna är ense om att de önskar domstolens beslut och om innehållet i beslutet. Det finns inga regler i FB som ger domsto- len möjlighet att i föräldrarnas ställe fatta de beslut som anges i punkterna 2 och 6–10. Enligt min mening borde domstolen därför inte ha fattat de besluten även om innehållet var i enlighet med föräldrarnas vilja. har i sitt remissvar förklarat att flera av besluten från har sådant innehåll att han inte skulle ha meddelat dem i ett interimistiskt beslut som inte har föregåtts av en överenskommelse mellan par- terna eller i en dom. Han har tillagt att det knappast hade varit möjligt att få parterna att uppnå en samförståndslösning utan dessa förordnanden. Till detta vill jag säga följande. Jag har viss förståelse för att inte ville äventyra en tänkbar överenskommelse mellan parterna med formella invänd- ningar om vad tingsrätten kunde besluta om. Emellertid är det nödvändigt att en domstol även i trängda lägen ser till att dess domar och beslut måste ha stöd i lagen. I 1 kap. 1 § regeringsformen föreskrivs att all offentlig makt utövas under lagarna. Det gäller även i situationer då det skulle kunna framstå som 2 014 /1 5:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . praktiskt eller bekvämt att ta genvägar. För övrigt tror jag att det i just det ak- tuella fallet borde ha varit möjligt för föräldrarna att förstå att deras överens- kommelse väl kunde protokollföras men inte – utom när det gäller punkten 5 – få formen av ett beslut från tingsrätten. Ett beslut som inte är slutligt ska i den utsträckning det behövs ange de skäl som det grundas på (17 kap. 13 § första stycket ). uttalanden från JO (se JO 2011/12 s. 55 med dnr 2006-2010) framgår att det i princip kan förutsättas att det är nödvändigt att ange skäl för interimistiska be- slut avseende tvistiga frågor om vårdnad, boende och umgänge. beslut från innehåller inte några skäl till varför umgänge med Som tingsrätten har anfört är detta en brist. gare brister är att beslutet inte innehåller någon begränsning av umgängesstödet till samt att kontakt inte togs med socialnämnden innan beslutet fatta- Tingsrättens rutiner för målbevakning vid semestrar Att H.A:s yrkande om sommarumgänge 2012 inte prövades alls är naturligtvis Som framgår av tingsrättens remissvar synes emellertid tingsrätten ha utarbetade rutiner för målbevakning vid t.ex. semestrar. till underlåtenheten att pröva det interimistiska yrkandet från H.A. umgänge 2012 står således inte att finna i bristande rutiner utan måste härledas till den s.k. mänskliga faktorn. Med anledning av ovanstående finner jag således att ska kri- tiseras för utformningen av de interimistiska besluten från och i den utsträckning jag angett. kritiseras för underlåtenheten att pröva det interimistiska yrkande om sommar- umgänge som H.A. i övrigt anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 014 /1 5:JO1 Kritik mot en tingsfiskal vid för utformningen av två förelägganden i ett ärende om anordnande av godmanskap (Dnr 6541-2012) Beslutet i korthet: I ett ärende om anordnande av godmanskap förelade tingsrätten överförmyndarnämnden att lämna förslag på god man. I två av föreläggandena skrev tingsrätten att chefen för överförmyndarförvaltningen kunde komma att förordnas som god man om inte förvaltningen kom in med ett förslag. Det första av dessa förelägganden kunde tolkas som att tingsrät- ten skulle kunna förordna förvaltningschefen oberoende av om hon sam- tyckte till detta. Dessutom hade det varit olämpligt att förordna förvaltnings- chefen som god man på grund av att det skulle rubba förtroendet för nämn- dens tillsynsfunktion. JO konstaterar att föreläggandena av dessa skäl strider mot regeringsformens krav på saklighet. Den tingsfiskal som utfärdat före- läggandena får kritik. framförde i en anmälan klagomål mot Var- bergs tingsrätt. Nämnden anförde i huvudsak följande. I ett ärende om anordnande av godmanskap förelade tingsrätten överför- myndarförvaltningen att komma in med ett förslag på god man. I föreläggandet angavs att chefen för förvaltningen skulle kunna utses för det fall något förslag på god man inte kom in. Föreläggandet var undertecknat av tingsfiskalen . Efter ytterligare skriftväxling i ärendet avslog tingsrätten ansökan om godmanskap med hänvisning till att det inte fanns någon person att utse till god man. Handlingar i tingsrättens ärende Ä 108-12 begärdes in och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. förelade tingsfiskalen överförmyndarförvaltningen i att inkomma med förslag på god man (tingsrättens aktbil. I föreläggan- det erinrades förvaltningen bl.a. om sin skyldighet att yttra sig enligt 11 kap. 16 § fjärde stycket och det angavs att om förslag på god man inte inkom inom den angivna tiden kunde chefen för överförmyndarförvalt- ningen komma att förordnas som god man. När överförmyndarförvaltningen senare meddelade tingsrätten att förvaltningen inte kunde lämna något förslag på god man skickade även ett föreläggande direkt till chefen för överförmyndarförvaltningen. I föreläggandet informerades förvaltningschefen bl.a. om att tingsrätten övervägde att förordna henne som god man och hon bereddes tillfälle att yttra sig i frågan (tingsrättens aktbil. Ärendet remitterades därefter till tingsrätten för upplysningar om och ytt- rande över vilka överväganden som gjordes inför utfärdandet av de aktuella föreläggandena. 2 014 /1 5:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . Tingsrätten (lagmannen ) gav in följande remissvar. Jag har tagit del av tingsrättens akt i målet. Vidare har jag berett tingsfiskalen att yttra sig över JO:s begäran. har anfört följande. Det är riktigt att jag i föreläggande till , , har angett att chefen för överförmyndarförvaltningen skulle kunna komma att förordnas om förslag på god man inte lämna- des. Det är vidare riktigt att förvaltningschefen i särskilt föreläggande av mig till henne har beretts tillfälle att yttra sig över tingsrättens övervägande att förordna henne som god man. Bakgrunden till att jag vidtog dessa extraordinära åtgärder är följande. Handläggningen av ärendet före mitt tillträde som ansvarig domare Ärendet inleddes vid genom att i till tingsrätten överläm- nade den enskildes ansökan, utredning från samt läkarin- tyg. avstyrkte att god man förordnades. övervägde att förordna en god man och förelade därför överförmyndarnämnden att lämna förslag på god man. Innan svar hade inkommit överlämnades ärendet, då sökanden hade flyttat, till . Ärendet var då redan drygt gammalt. i , som hade övertagit ärendet, förelades att inkomma med förslag på eventuell god man samt åtagande från denne. Nämnden avstyrkte att god man förordnades och lämnade därför inget förslag på en sådan. I yttrandet angavs att tings- rätten fick återkomma om behov av ställföreträdare kvarstod. Efter kon- takt med sökanden beslutade tingsrätten att ansökan skulle kompletteras med ett nytt läkarintyg. Handläggningen av ärendet efter mitt tillträde som ansvarig domare Jag tillträdde min tjänst . inkom det kompletterande läkarintyget på grund av vilket jag fann det utrett att behov av god man förelåg och att förutsättningar i övrigt fanns att förordna en god man för sökanden. förelades därför på nytt att inkomma med förslag på god man. an- vändes formuleringen ”Ni ska nu lämna förslag på lämplighetsprövad god man jämte samtycke från denne och från [sökandens namn]”. Min avsikt var således inte att inhämta ytterligare synpunkter från överför- myndarnämnden, utan att inhämta ett förslag på god man för att därefter kunna fatta slutligt beslut i ärendet. Sökanden hade folkbokförts i , varför svar inkom från , . Förvaltningen hänvisade till de två tidigare ansvariga överförmyndarnämndernas ståndpunkter, dvs. att förutsättningarna för anordnande av godmanskap inte förelåg. Förvaltningen lämnade inte heller nu något förslag på god man och angav som skäl för detta att förvaltningen inte var ansvarig för att tillse att god man fanns tillgänglig, utan att det var tingsrättens ansvar att tillse detta. På grund av att överförmyndarförvaltningen inte delade läkarens uppfattning att behov av god man förelåg på grund av psykisk störning, förelade jag läkaren att utveckla motiveringen i läkarintyget. När den kompletteringen hade inkommit förelades överförmyndarförvaltningen att inkomma med förslag på god man. A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 014 /1 5:JO1 bifogat till överförmyndarförvaltningens JO-anmälan (tingsrättens akt- bilaga 28). Jag hade alltså tidigare konstaterat att godmanskap skulle anordnas jämlikt 11 kap. 4 § . Detta eftersom behov av god man förelåg och behovet inte kunde tillgodoses på annat mindre ingripande sätt. Det är värt att notera att nämnda bestämmelse inte är fakultativ, utan däri anges att tingsrätten ska utse god man om förutsättningarna för det föreligger. Annorlunda uttryckt är rätten till god man en rättig- het, och inte en förmån som utgår i den mån det finns resurser. Det fanns dock inte något förslag på god man. Skälet till detta var att överförmyndarförvaltningen vägrade att lämna förslag på god man. Förvaltningen hänvisade till att det inte fanns någon skyldighet för överförmyndare att lämna ett sådant förslag. Det kan härvid noteras att tingsrätten inte har något tillsynsansvar för gode män och inte heller någon organisation för rekrytering av sådana. Ärenden om godmanskap utgör en del av ett stort antal mål och ärenden som domstolen ansvarar för. Överförmyndaren har däremot som en av sina huvudsakliga upp- gifter att rekrytera gode män och förvaltare och att utöva tillsyn över dem. Även om det inte är uttryckligt reglerat torde det med hänsyn till hur lagstiftningen är utformad vara en självklarhet att överförmyndaren således har att efterkomma en begäran från domstolen om förslag på god man. Detta framgår också av uttalande i ämbetsberättelsen 2008/09 s. 476. Som konstaterats ovan finns alltså en rätt för den enskilde sökanden att, om förutsättningarna föreligger, få en god man förordnad för sig. En vägran från överförmyndaren att över huvud taget lämna något för- slag på god man riskerar dock att göra denna rättighet till en illusion. Detta eftersom tingsrätten som sagt saknar organisation och resurser för rekrytering av gode män. Skulle överförmyndaren inte dela tingsrättens uppfattning i fråga om behovet av god man är överförmyndaren däre- mot oförhindrad att, liksom enskilda parter, överklaga det slutliga be- slutet i ärendet. Eftersom det inte hade framkommit några andra skäl till överför- myndarförvaltningens vägran att lämna förslag på god man än att för- valtningen inte delade tingsrättens uppfattning om behovet därav, utfär- dade jag ett mer utförligt föreläggande än vad som normalt krävs. I fö- reläggandet, alltså aktbilaga 28, finns en erinran om ovannämnda JO- uttalande, som förvaltningen alltså då fick kännedom om. I föreläggan- det finns även den nu anmälda upplysningen att chefen för överförmyn- darförvaltningen skulle kunna komma att förordnas som god man om förslag inte inkom . Jag har kontinuerligt under handläggningen samrått med rådmannen och lagmannen och diskuterat frågan om hur domstolen ska förfara när överförmyndaren utan laglig grund vägrar lämna förslag på god man. Jag hade fått uppgift att chefer för sociala förvaltningar tidigare hade förordnats i en sådan situation. Det var dock mitt eget beslut att i föreläggandet till överförmyndarförvaltningen upp- lysa att chefen för förvaltningen kunde komma att förordnas. Tanken var att hänvisningen till JO-uttalandet, tillsammans med den aktuella upplysningen, skulle förmå överförmyndarnämnden att fullgöra sin skyldighet att lämna förslag. Innan föreläggandet skickades ringde jag chefen för överförmyndarförvaltningen och upplyste henne om att det skulle komma och att hon kunde komma att förordnas som god man om förslag inte inkom. Jag trodde därmed att förvaltningen skulle rätta sig efter föreläggandet och att ärendet slutligen skulle gå att avgöra. yttrade sig och avstyrkte återigen att god man förordnades. Något förslag på god man lämnades inte heller. I yttrandet angavs att ”I fall rätten fortfarande överväger att 2 014 /1 5:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . anordna godmanskap kan rätten återkomma till Överförmyndarförvalt- ningen för förslag på god man.” Efter telefonkontakt med överförmyn- darförvaltningen fick tingsrätten till slut beskedet att förslag på god man skulle inkomma . yttrade sig för- valtningen och anförde att samtliga 126 personer som anmält intresse för godmansuppdrag hade tillfrågats om de velat åta sig uppdraget, men att förvaltningen inte kunde lämna något förslag på god man eftersom ingen visat intresse för uppdraget. Detta tycktes mig något märkligt eftersom det inte hade framkommit något om sökanden, så som exempelvis våldsamt eller hotfullt beteende, som i och för sig skulle kunna göra det svårt att finna någon som var villig att åta sig uppdraget som god man. Ett förslag på god man saknades alltså alltjämt. Överförmyndarför- valtningen hade inte begärt anstånd eller på annat sätt visat intresse för att ytterligare medverka i ärendet. Eftersom tingsrätten har det yttersta utredningsansvaret kan domstolen emellertid inte utan vidare avslå en ansökan om godmanskap, om behov av det föreligger men förslag till god man saknas. Av kommentaren till framgick att det inte finns något hinder att förordna en socialtjänsteman till god man. Jag gick igenom förarbetena till bestämmelser om gode män. Det framgick av dem att den allmänna medborgerliga skyldig- heten att åta sig uppdrag som god man upphävdes (se prop. 1974:142 s. 126-128, 170 och 179). Lagstiftaren förklarade i sam- band med detta inte hur domstolen skulle förfara om förslag på god man saknas, utan tycktes förutsätta att den situationen inte skulle komma att uppstå. Jag utfärdade därefter ett föreläggande (aktbil. 32) ställt till eftersom hon var chef över den myndighet som var ansvarig för att ta fram förslag på gode män. Till föreläggandet bifogades det ytt- rande i vilket överförmyndarförvaltningen angav att något förslag på god man inte kunde lämnas. I föreläggandet angav jag att tingsrätten övervägde att förordna till god man för sökanden. Det var givetvis inte den bästa lösningen, men jag bedömde ändå att det var bättre än att sökanden helt stod utan god man. Om inte annat hade det kunnat fungera som en temporär lösning till dess överförmyndarförvalt- ningen hade utsett en ny god man med stöd av 11 kap. 4 § andra stycket sista meningen och 19 § . Jag utgick från att , så som chef för förvaltningen, skulle ta ansvar för den uppkomna situationen genom att endera acceptera uppdraget som god man eller att tillse att ytterligare ansträngningar gjordes för att ta fram ett förslag. Jag förutsatte även att , med tanke på hennes position, kände till att uppdraget som god man är frivilligt, och att bestämmelsen om rätten till god man inte är fakultativ. Av svaret från överförmyndarförvaltningen/framgick med all önskvärd tydlighet att hon inte ville förordnas till god man. Då inte var villig att åta sig uppdraget som god man och något förslag från hennes förvaltning inte förelåg återstod för tingsrät- ten att efterforska en möjlig god man i sökandens omgivning. Jag kon- taktade således ett par socialförvaltningar, ett aktivitetscentrum dit sö- kanden gick, liksom sökanden själv och dennes fosterfar. Efterforsk- ningarna ledde inte till att det framkom någon person som var villig att åta sig uppdraget. Jag nödgades därför till slut, , att avslå ansökan om godmanskap. Detta trots att det enligt min uppfatt- ning var uppenbart att sökanden hade rätt att få en god man förordnad för sig. A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 014 /1 5:JO1 Min uppfattning om vad som förevarit är således att ärendet har präglats av obstruktion och motvillighet från den myndighet som har som en av sina huvuduppgifter att ta fram förslag på god man. Det tog överför- myndarförvaltningen att komma fram till att förvaltningen inte kunde lämna förslag på god man med motiveringen att det inte fanns någon villig att åta sig uppdraget. Detta efter att ärendet hade handlagts i . Att ansökan avslogs trots att sökanden hade behov av god man är naturligtvis högst otillfredsställande. Jag har noterat att det pågår en statlig utredning, Ut- redningen om bättre förutsättningar för gode män och förvaltare, som ska redovisa sitt uppdrag . Enligt regeringens direktiv ingår i utredningsuppdraget bl.a. att överväga om överförmyn- darens skyldighet att lämna förslag på ställföreträdare till tingsrätten bör framgå av lagen. Det är min uppfattning att utredaren bör uppmärksam- mas på den i detta ärende aktuella problematiken. angav därefter följande. Av yttrandet från framgår utförligt hur ärendet har handlagts och vilka överväganden som legat bakom tingsrättens ställningstagande. Jag har inte något ytterligare att anföra i den delen utan övergår till att re- dovisa tingsrättens bedömning. Tingsrätten är, om förutsättningarna i är uppfyllda, skyl- dig att utse en god man för den som är i behov av detta. Som framgått av vad har anfört är dessa regler inte fakultativa. I ett liknande ärende som det nu aktuella hamnade tingsrätten också i den situationen att den aktuella kommunen sade sig inte kunna föreslå nå- gon god man. Tingsrätten avslog därför framställningen om förordnande av god man. Efter överklagande uttalade hovrätten – Hovrätten för Västra Sve- rige, beslut , ÖÄ 2293-11 – följande (markeringen med fetstil är gjord av mig). Av det överklagade beslutet framgår att tingsrätten har gjort bedöm- ningen att Y.K. har behov av god man för att bevaka sin rätt och förvalta sin egendom. Bedömningen grundar sig på två till tingsrätten ingivna läkarintyg och styrks ytterligare av ett nytt läkarintyg som Y.K. ingivit till hovrätten. Av handlingarna i ärendet framgår vidare att Y.K:s hjälp- behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Vid sådant förhållande ska rät- ten enligt 11 kap. 4 § besluta att anordna godmanskap och förordna en god man att utföra uppdraget. Inför ett beslut om godmanskap kan rätten inhämta yttrande från olika personer och instanser, bl.a. överförmyndaren. Överförmyndaren är då skyldig att lämna domstolen sådana uppgifter som är av betydelse i ärendet (11 kap. 16 § fjärde stycket FB). Den skyldigheten måste anses innefatta att även lämna förslag på god man (se JO 2009/10 s. 426). Det är emellertid domstolen som har ansvar för att utredningen i ärendet är tillräcklig.