frsrdg · H104RB1 · 2014-02-10 00:00:00 — Års-genomsnittet för KPI-inflationen var medan inflationen mätt med KPIF uppgick till . Enligt riksbankslagen ska upprätthålla ett fast penningvärde, vilket innebär att inflationen ska vara låg och stabil. har preciserat målet för inflationen till , mätt som årlig procentuell förändring av konsumentprisindex (KPI). Även om inflationsmålet är formulerat i termer av KPI kan andra inflationsmått vara användbara för att analysera och prognostisera inflationens utveckling. Ett sådant mått är KPIF, där inflationen rensats för förändringar i räntekostnader för egnahem som direkt påverkar KPI när ändrar reporäntan. När reporäntan höjs eller sänks kraftigt, som , kan skillnaden mellan KPI-inflationen och KPIF-inflationen vara betydande. På , efter att reporäntan har stabiliserats, sammanfaller dock KPI- och KPIF-inflationerna. som penningpolitiken inriktas mot att uppfylla inflationsmålet ska den stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken, vars syfte är att uppnå hållbar tillväxt och hög sysselsättning. bedriver därmed vad som kallas en flexibel inflationsmålspolitik. Vid varje penningpolitiskt möte beslutar direktion om nivån på reporäntan fram till nästa beslutstillfälle och gör en bedömning av hur reporäntan behöver utvecklas för att penningpolitiken ska vara välavvägd. En välavvägd penningpolitik handlar normalt om att hitta en lämplig balans mellan att stabilisera inflationen runt inflationsmålet och att stabilisera real-ekonomin. Den flexibla inflationsmålspolitiken innebär inte att gör avkall på att inflationsmålet är överordnat. Risker förknippade med finansiella obalanser, såsom hög skuldsättning bland svenska hushåll, vägs in i räntebesluten. Sådana risker kan skapa allvarliga hot mot inflations- och makrostabiliteten mer långsiktigt. Sannolikt kommer flera politikområden att behöva hjälpas åt för att hantera riskerna med hushållens skuldsättning, särskilt om bostadspriser och skuldsättning ökar snabbt. När det gäller att förebygga en obalanserad utveckling av tillgångspriser och skuldsättning spelar ett välfungerande regelverk och en effektiv tillsyn en central roll. Reporäntan avgör vad bankerna får betala för att låna från eller får i ersättning för att placera pengar hos . På så sätt påverkas även andra räntor i ekonomin och i förlängningen den ekonomiska aktiviteten och inflationen. Det tar normalt innan förändringar av reporäntan får full effekt i ekonomin. Därför är det viktigt för direktion att ha framförhållning när den fattar räntebesluten, vilket innebär att penning-politiken måste baseras på prognoser. arbets- och beslutsprocess inom penningpolitiken I sitt prognosarbete använder olika modeller som bygger på historiskt observerade samband. Modellerna är förenklingar av en komplex ekonomisk verklighet, men de är nödvändiga för att få fram konsistenta prognoser. Modellresultaten kombineras sedan med bedömningar gjorda såväl av experter inom olika områden som av direktionen. Direktionen håller sex ordinarie penningpolitiska sammanträden där den beslutar om reporäntan. Vid tre av dessa tillfällen publiceras en utförlig penningpolitisk rapport som innehåller detaljerade prognoser för ekonomin och inflationen samt bedömningar av hur räntan kommer att utvecklas framöver. Vid de övriga tre sammanträdena publiceras en så kallad penning-politisk uppföljning som innehåller prognoser för samma variabler som den penningpolitiska rapporten men som är mindre utförlig. Efter varje penningpolitiskt sammanträde publicerar ett pressmeddelande och håller en presskonferens. Av pressmeddelandet framgår om någon ledamot i direktion reserverat sig mot majoritetens bedömning av det ekonomiska läget och mot besluten om reporäntan och prognosen för reporäntan . efter varje penningpolitiskt sammanträde publicerar ett penningpolitiskt protokoll med utförliga och namngivna referat av diskussionen på det penningpolitiska mötet. ska också enligt lag lämna en skriftlig redogörelse för penningpolitiken till minst . Den första redogörelsen består av en särskild rapport som sammanställs till finans-utskott . Den andra redogörelsen utgörs av den tredje penningpolitiska rapporten för året. Riksbankschefen besöker också finansutskottet för att svara på frågor om penningpolitiken. deltar även någon av de vice riksbankscheferna vid dessa utfrågningar enligt ett roterande schema. lämnade reporäntan oförändrad vid fram till det penningpolitiska mötet då reporäntan sänktes till . Prognosen för reporäntebanan sänktes men var sedan i stort sett oförändrad då den åter sänktes. fortsatte att utveckla den penningpolitiska analysen. har bland annat analyserat möjliga orsaker till den låga inflationen i . har också fortsatt arbetet med att analysera hur penningpolitiken påverkar riskerna kopplade till hushållens skuldsättning och utvecklingen på bostadsmarknaden. Detta är en fråga som diskuterats mycket i samband med de penningpolitiska besluten. fördjupade även sin analys av arbetsmarknaden. Läget på arbetsmarknaden har stor betydelse för utformningen av penningpolitiken. Det utgör en indikator på inflationstrycket och ingår som en viktig del i bedömningen av resursutnyttjandet i ekonomin. beslutade att utöka den penningpolitiska verktygslådan genom att anskaffa en värdepappersportfölj i svenska kronor. uppnådde denna portfölj den beslutade storleken på . började också göra repotransaktioner i värdepappersportföljen. I detta avsnitt redovisas i korthet den ekonomiska utvecklingen och bakgrunden till de penningpolitiska besluten . Därefter redogörs för några viktiga frågor i den penningpolitiska diskussionen 2013. Svag tillväxt och lågt inflationstryck i Den svaga tillväxten i omvärlden bidrog till att också den svenska tillväxten blev lägre än normalt, som inflationen hamnade under inflationsmålet mätt med såväl KPI som KPIF. Reporäntan sänktes därför successivt till . Även var tillväxten i svensk ekonomi svag och inflations-trycket lågt. Situationen i euroområdet förbättrades visserligen något , men problemen i skuldkrisländerna skapade alltjämt osäkerhet och svag efterfrågan. ökade BNP i euroområdet efter att ha fallit sex kvartal i rad. BNP i euroområdet fortsatte att öka , om än i något långsammare takt, och enligt olika indikatorer fortsatte förtroendet bland hushåll och företag att stiga. I återhämtade sig ekonomin gradvis, men tillväxten var fortfarande låg jämfört med andra perioder av ekonomisk återhämtning. Tillväxtekonomierna bromsade in efter de senaste årens mycket höga tillväxt. Utvecklingen i den svenska ekonomin var tudelad. Den svaga efterfrågan i euroområdet bidrog till att svensk export minskade och att investeringarna utvecklades svagt under större delen av året. utvecklades de svenska hushållens ekonomi och konsumtion förhållandevis starkt. Den svenska arbetsmarknaden utvecklades också relativt väl. Deltagandet i arbetskraften steg och likaså sysselsättningsgraden (se diagram 1). Eftersom arbetskraften ökade något snabbare än sysselsättningen så ökade arbetslösheten, men därefter minskade arbetslösheten åter. Över året låg arbetslösheten i genomsnitt på . Deltagande i arbetskraften och sysselsättningsgrad samt arbetslösheten i , procent av befolkningen respektive procent av arbetskraften Anm. Säsongsrensade data. Tre månaders glidande medelvärde. Uppgifterna avser personer i åldern 15–. Källor: SCB och . Som en följd av att inflationen 2012 blev lägre än vad och andra bedömare hade förväntat sig gjorde en översyn av de bedömningar som låg till grund för inflationsprognosen. Översynen ledde fram till att inflationsprognosen reviderades ned framför allt (se diagram 2). Att inflationsprognosen reviderades ned berodde främst på att företagen i det svaga konjunkturläget bedömdes ha svårare att föra över ökade kostnader till konsumentpriserna än vad tidigare räknat med. utvecklades inflationen sedan i stort enligt prognoser som ändrades endast i liten utsträckning. blev dock inflationen åter lägre än väntat. Detta berodde delvis på att inflationen i omvärlden blev lägre än väntat, men framför allt ökade tjänstepriserna i oväntat långsamt. Att öknings-takten i tjänstepriserna dämpades på bred front tydde på att det underliggande inflationstrycket var lägre än vad tidigare räknat med. Riks-banken sänkte därför inflationsprognosen , främst (se diagram 2). Konjunkturutvecklingen i och omvärlden var i stort sett i linje med prognoser, och prognosrevideringarna var små. De nationalräkenskaper som publicerades visade visserligen att svensk BNP tredje kvartalet 2013 ökat något långsammare än i tidigare prognoser, men också att tillväxten varit något högre än enligt tidigare statistik. BNP:s nivå var i linje med prognoser . Barometerindikator, som mäter hushållens och företagens förtroende för den svenska ekonomin, fortsatte att stiga och pekade på en högre tillväxt . Till ljuspunkterna hörde också att sysselsättningen under framför allt blev något högre än vad hade förväntat sig. KPIF och KPIF-prognoser , årlig procentuell förändring Anm. KPIF är KPI med fast bostadsränta. PPR betecknar Penningpolitisk rapport och PPU betecknar Penningpolitisk uppföljning. De streckade linjerna avser prognoser. Källor: SCB och . Priserna på bostadsrätter och villor fortsatte att öka , och hushållen förväntade sig fortsatta ökningar av bostadspriserna. Hushållens skuldsättningsgrad befann sig fortsatt på en historiskt sett hög nivå (se diagram 3), och även jämfört med många andra länder. Enkätundersökningar visade att hushållens förväntningar om boräntor var lägre än vad som var förenligt med antagande om reporäntan på lång sikt. Detta föranledde att varna för risken att orealistiskt låga förväntningar om framtida boräntor kan bidra till en förnyad trend uppåt i både bostadspriser och skuldsättning. Hushållens skuldkvot, procent av disponibel inkomst Den streckade linjen avser prognos . Källor: SCB och . Finansiella marknader präglades av centralbankskommunikation och förväntningar om minskade tillgångsköp i Samtliga stora centralbanker i världen förde en mycket expansiv penning-politik. Den japanska ökade sina penningpolitiska stimulanser, och den () sänkte sin styrränta ytterligare. OMT-programmet (Outright Monetary Transactions), som ECB sjösatte och som ger ECB möjlighet att köpa krisländers statsobliga-tioner, aktiverades inte men det bidrog ändå till att lugna aktörerna på de finansiella marknaderna och gav därmed upphov till lägre räntor. I takt med allt tydligare tecken på ökad aktivitet i den amerikanska ekonomin påverkades dock utvecklingen på de finansiella marknaderna av skiftande för-väntningar om när och hur den amerikanska skulle inleda en normalisering av penningpolitiken. steg de långa obligationsräntorna globalt efter att Federal Reserve meddelat att man övervägde att minska sina penningpolitiska stimulanser genom att trappa ned de obligationsköp som pågått i olika former . steg de långa obligationsräntorna ytterligare på grund av fortsatta förväntningar om att Federal Reserve skulle börja trappa ned köpen av finansiella tillgångar. Men räntorna påverkades också av tecknen på en bättre utveckling i både och . beslutade Federal Reserve att fortsätta med sina månatliga tillgångsköp i oförändrad skala. Det medförde att statsobligationsräntorna föll något, i förhållande till den kraftiga ökningen . steg åter statsobligationsräntorna i och till följd av tecken på en allt starkare konjunktur, medan statsobligationsräntor hölls tillbaka bland annat som en reaktion på ECB:s oväntade beslut att sänka sin styrränta. Denna utveckling på de finansiella marknaderna återspeglar att återgången till en normal styrräntebaserad penningpolitik utan kvantitativa lättnader i och andra länder utgör obruten mark, med risk för fortsatta betydande svängningar på de finansiella marknaderna. I sina prognoser antog dock att den kommande anpassningen kommer att ske så att de finansiella förhållandena inte förhindrar den internationella återhämtningen. Oförändrad reporänta fram till räntesänkningen Penningpolitiken behövde väga hur låg räntan behöver vara för att inflationen ska närma sig målet tillräckligt snabbt mot de ökade risker förknippade med hushållens skulder som en låg ränta kan medföra. För att fortsätta understödja återhämtningen i konjunkturen och bidra till att inflationen stiger mot målet på , men beakta risker med hushållens skuldsättning, behöll reporäntan oförändrad på under större delen av året. Då inflationen blev oväntat låg sänktes reporäntan till . Trots den fortsatta återhämtningen bedömdes inflationstrycket bli tydligt lägre än enligt prognos , vilket motiverade en lägre reporänta för att ge en ytter-ligare stimulans till ekonomin. I samband med att inflationsprognosen reviderades ned sänktes även reporäntebanan, och prognosen för när reporäntan skulle börja höjas flyttades fram ungefär till slutet av 2014. Den nya prognosen innebar att repo-räntan väntades vara lägre än enligt prognosen . Prognosen för reporäntebanan var sedan i stort sett oförändrad då den åter sänktes. Prognosen för när reporäntan skulle börja höjas flyttades då fram till början av 2015 (se diagram 4). Reporänteutfall och reporänteprognoser , procent De streckade linjerna avser prognoser. Några viktiga frågor i den penningpolitiska diskussionen 2013 Direktionen var enig om att den fortsatt svaga konjunkturen och det låga inflationstrycket innebar att penningpolitiken behövde vara fortsatt expansiv . Det rådde dock delade meningar om hur expansiv penning-politiken behövde vara och vad som utgjorde en välavvägd penningpolitik (samtliga beslut och reservationer redovisas i rutan Penningpolitiska beslut och reservationer 2013). Den penningpolitiska diskussionen handlade i stor utsträckning om att väga hur låg räntan behöver vara för att inflationen ska närma sig målet tillräckligt snabbt mot de ökade risker förknippade med hushållens skulder som en låg ränta kan medföra. De olika bedömningarna avspeglade bland annat skillnader i synen på hur penningpolitiken påverkar å ena sidan arbetslösheten och inflationen och å andra sidan hushållens skuldsättning. Direktionen diskuterade i sammanhanget risken för att långvarigt låga räntor skulle kunna bidra till att hushållen bildar sig orealistiska för-väntningar om låga räntor och stigande bostadspriser, men även risken för att inflationsmålet kan förlora i trovärdighet om det tar alltför för infla-tionen att nå upp till målet. Inom direktionen fanns också olika bedömningar av hur skillnader mellan reporäntan och utländska styrräntor skulle påverka kronan. Trots den svaga konjunkturen utvecklades den svenska arbetsmarknaden relativt väl, och sysselsättningsgraden steg (se diagram 1). Genom att arbetskraften också ökade låg dock arbetslösheten kvar på . Inom direktionen fanns olika åsikter om hur snabbt och hur mycket arbetslösheten skulle kunna minska. Flertalet direktionsledamöter menade att den höga arbetslösheten i huvudsak var av strukturell karaktär och att penning-politikens möjligheter att uppnå lägre arbetslöshet därför var små. En anledning till denna syn var att en större andel av de arbetslösa bedömdes stå längre från arbetsmarknaden än tidigare, vilket bland annat återspeglades i en mindre effektiv matchning mellan lediga platser och arbetssökande. Ett par direktionsledamöter menade dock att en mer expansiv penningpolitik, som skulle leda till ett högre efterfrågetryck i ekonomin, var särskilt viktig för att öka möjligheten för grupper med en svag ställning på arbetsmarknaden att finna en anställning. Därmed skulle man kunna undvika att arbetslösheten långvarigt blir kvar på en hög nivå. Flertalet inom direktionen ansåg att den höga nivån på hushållens skuldsättning innebar betydande risker för den makroekonomiska utvecklingen. På samma sätt som i många andra länder skulle kraftiga fall i bostadspriserna kunna tvinga hushållen att snabbt minska sina skulder, med risk för svag efterfrågan och hög arbetslöshet. Med en sådan utveckling kan det också uppstå långvariga svårigheter att stabilisera inflationen runt inflationsmålet. Man konstaterade också att flera andra länder som i likhet med klarat krisen relativt bra, till exempel och , brottas med ungefär samma problem som vad gäller skuldsättningen och bostads-marknaden. I vilken utsträckning penningpolitiken bör ta hänsyn till dessa risker beror bland annat på i vilken utsträckning penningpolitiken i sig påverkar riskerna, och där skilde sig uppfattningarna åt mellan direktionens ledamöter. Flertalet direktionsledamöter ansåg att hushållens skuldsättning skapade begränsningar för hur expansiv penningpolitiken kunde vara . Att det skulle kunna ta att uppnå ett normalt resursutnyttjande och infla-tionsmålet sågs som en acceptabel kostnad för att minska riskerna för en betydligt sämre makroekonomisk utveckling längre fram. Ett par ledamöter gjorde bedömningen att penningpolitiken skulle ha alltför liten effekt på hushållens skuldsättning i förhållande till kostnaderna förknippade med med en inflation under målet och lågt resursutnyttjande. De ansåg därför att hänsyn till hushållens skuldsättning inte skulle tas i de penningpolitiska besluten. Hushållens förväntningar om reporäntan och boräntan tenderar att påverkas av det rådande ränteläget. Det fanns därför en oro bland flertalet i direk-tionen för att långvarigt låga räntor skulle kunna bidra till att hushållen bildar orealistiska förväntningar om låga räntor och stigande bostadspriser, vilket skulle kunna leda till förlopp där bostadspriser och skulder ökar alltför snabbt. En viktig uppgift för penningpolitiken är att värna om inflationsmålets trovärdighet, och direktionen diskuterade också vilken roll den låga inflationen kan spela för inflationsförväntningarna. Om de mer långsiktiga inflationsförväntningarna glider ned under målet kan det bli svårare för att uppnå inflationsmålet. Även om några direktionsledamöter menade att denna risk var ett skäl för en mer expansiv penningpolitik, såg flertalet ledamöter inte ännu några mer påtagliga tecken på att de mer långsiktiga inflationsförväntningarna, mätta som förväntad inflation , var på väg att avvika alltför mycket från målet (se diagram 5). Det fanns en bred samsyn inom direktionen vad gäller prognoserna för tillväxt, inflation och styrräntor i omvärlden. Det rådde dock delade meningar om hur kronkursen skulle påverkas av skillnaden mellan reporäntan och omvärldens styrräntor. Direktionen var enig om att prognosen för kronkursen är mycket osäker och att kronan påverkas av många olika faktorer. Men ett par direktionsledamöter ansåg att ränteskillnaderna i prognos borde leda till en starkare krona än vad som antas i prognosen, och därmed till ett lägre inflationstryck och till ett behov av en mer expansiv penningpolitik. Inflationsförväntningar på två och , procent Källa: TNS Prospera. Penningpolitiska beslut och reservationer 2013 12 februariReporäntan lämnades oförändrad på . Prognosen för räntebanan justerades ned marginellt. Vice riksbankschef reserverade sig mot räntebeslutet och ränteprognosen. Vice riksbankschef reserverade sig mot den penningpolitiska rapporten, räntebeslutet och ränteprognosen. Bägge förespråkade lägre räntebanor. 16 aprilReporäntan lämnades oförändrad på . Prognosen för räntebanan sänktes väsentligt, och prognosen för när reporäntan skulle börja höjas flyttades fram till slutet av 2014. Vice riksbankschef reserverade sig mot räntebeslutet och ränteprognosen. Vice riksbankschef reserverade sig mot den penning-politiska uppföljningen, räntebeslutet och ränteprognosen. Bägge förespråkade lägre räntebanor. Reporäntan lämnades oförändrad på . Prognosen för räntebanan lämnades oförändrad. Vice riksbankscheferna reserverade sig mot räntebeslutet och ränteprognosen och förespråkade lägre räntebanor. 4 septemberReporäntan lämnades oförändrad på . Prognosen för räntebanan lämnades oförändrad. Vice riksbankscheferna reserverade sig mot räntebeslutet och ränteprognosen och förespråkade lägre räntebanor. 23 oktoberReporäntan lämnades oförändrad på . Prognosen för reporäntebanan justerades ned marginellt. Vice riksbankscheferna reserverade sig mot räntebeslutet och ränteprognosen och före-språkade lägre räntebanor. 16 decemberReporäntan sänktes till . Prognosen för räntebanan sänktes, och prognosen för när reporäntan skulle börja höjas flyttades fram till början av 2015. Faktorer bakom låg inflation Inflationen har varit låg och legat under inflationsmål. Att inflationen mätt med KPI är låg hänger delvis samman med att 2012 sänkte reporäntan , vilket gjorde att boräntorna föll. Men även bortsett från dessa förändringar i boräntorna har inflationen varit låg. Såväl KPIF som KPIF exklusive energi har varit väsentligt lägre än . –2013 har KPIF och KPIF exklusive energi i genomsnitt legat på . analyserade de faktorer som påverkar den svenska inflationen i syfte att få en bättre förståelse av de senaste årens utveckling. En grundläggande anledning till att konsumentpriserna har ökat långsamt är att den internationella konjunkturen försvagades . Varken eller andra bedömare förutsåg detta. När det stod klart att den ekonomiska utvecklingen försvagades sänkte reporäntan. Till följd av den svaga konjunkturen i omvärlden dämpades de globala exportpriserna betydligt. Efter att ha stärkts något försvagades den svenska kronan och var på ungefär samma nivå som . I genomsnitt var kronan dock något starkare 2013 än under föregående år. Kvar-dröjande effekter av kronförstärkningen tillsammans med den låga ökningstakten i de globala exportpriserna fortsatte att pressa ned importpriserna under större delen av 2013 (se diagram 6). Nominell växelkurs och importpriser, årlig procentuell förändring Anm. Importpriser avser priser på konsumtionsvaror enligt producentprisindex (PPI). KIX är ett index för den svenska kronans växelkurs där länder som är viktiga för transaktioner med omvärlden vägs samman. Källor: SCB och . Ytterligare en bidragande faktor till den låga inflationen var företagens låga prispåslag. Hur stora prispåslagen är beror bland annat på konkurrensen i den bransch där företagen verkar, och på efterfrågan. Företagens kostnader varierar betydligt mer än deras priser till kunderna. Att företagen ändrar sina priser relativt sällan betyder att de låter tillfälliga variationer i kostnaderna slå på vinsterna. Men när kostnadsförändringarna är mer bestående ändras också priserna. Det innebär att utvecklingen av inflationen mätt med KPIF över tiden bör återspegla den trendmässiga förändringstakten i arbetskostnaderna per producerad enhet (se diagram 7). Det svaga konjunkturläget har dock gjort det svårt för företagen att höja priserna. Inflationen mätt med KPIF har därmed blivit betydligt lägre än den trendmässiga förändringstakten i arbetskostnaderna per producerad enhet. Att företagen har haft svårt att föra över sina kostnadsökningar på konsumenterna speglas i vinstandelen, som har fallit och som var lägre än den bedöms vara . Arbetskostnad per producerad enhet och KPIF, årlig procentuell förändring Anm. KPIF är KPI med fast bostadsränta. De streckade linjerna avser prognos . Källor: SCB och . dämpades ökningstakten i de svenska tjänstepriserna oväntat mycket och på bred front. Att tjänstepriserna ökade betydligt långsammare än arbetskostnaderna per producerad enhet för ekonomin som helhet tydde på att företagen hade ännu svårare att höja priserna i takt med sina kostnadsökningar och att det underliggande inflationstrycket var ännu lägre än vad tidigare hade räknat med. Finansiella obalanser i den penningpolitiska bedömningen Huruvida penningpolitiken ska ta hänsyn till uppbyggnaden av finansiella obalanser har diskuterats länge i centralbanksvärlden. Som ett resultat av den finansiella krisen har diskussionen intensifierats, i både och omvärlden. Det har dessutom vuxit fram ett nytt politikområde, makrotillsyn, vars syfte är att hantera och motverka risker som hotar det finansiella systemet som helhet.