frsrdg · H104RB1 · 2014-02-10 00:00:00 — Köpen finansierades genom att delar av valutareservens tillgångar avyttrades, varför balansomslutning och banksystemets likviditet inte påverkades. Omfördelningen från utländsk valuta till svenska kronor avslutades när den beslutade portföljstorleken uppnåddes. Banksystemets likviditetsöverskott hanterades via finjusterande transaktioner och riksbankscertifikat. Förvaltning av guld- och valutareserven I enlighet med det beslut om att ytterligare förstärka valutareserven med motsvarande som fattade förstärktes valutareserven genom att lånade upp ytterligare amerikanska dollar och euro från Riksgälden. I samband med förstärkningen utökades andelen amerikanska värdepapper i valutareserven. eurotillgångar investerades i ett större antal länder . Nya investeringar genomfördes i belgiska och österrikiska värdepapper som de nederländska innehaven utökades. Andelen eurotillgångar var tillfälligt större i samband med att valutareserven förstärktes men samman-taget över året hölls andelen eurotillgångar oförändrad. uppgick tillgångarna i amerikanska dollar och euro till av guld- och valutareserven (se diagram 20). Guld- och valutareservens sammansättning , miljarder kronor Siffrorna i diagrammet visar marknadsvärdet på guld- och valutareserven inklusive upplupna räntor. För att sprida riskerna och därigenom kunna uppnå en högre riskjusterad avkastning placerade , , en mindre del av reserven i andra valutor än amerikanska dollar och euro. Dessa placeringar utgjordes i huvudsak av brittiska och kanadensiska statsobligationer samt australiska stats- och delstatsobligationer. utökade andelen australiska tillgångar i valutareserven och genomförde nya inves-teringar på den kanadensiska marknaden i obligationer utgivna av kanadensiska provinser. Eftersom tillgångar främst består av amerikanska dollar och euro påverkas bankens eget kapital av hur värdet på dessa två valutor utvecklas gentemot den svenska kronan. Effekten på det egna kapitalet motverkas emellertid av att även har skulder i amerikanska dollar och euro. utökades andelen valutalån i amerikanska dollar genom att refinansierade lån i euro med lån i dollar. Vid refinansieringen lånades dollar upp som växlades till euro och därefter användes för att lösa förfallande lån i euro. I och med att andelen dollarlån ökade så minskade valutaexponeringen mot amerikanska dollar. Dollarexponeringen minskade även när växlade amerikanska dollar till australiska och kanadensiska dollar och investerade i australiska och kanadensiska värdepapper. För att ytterligare reducera effekten av valutakursförändringar omvandlades en del av exponering mot amerikanska dollar till exponering mot norska kronor med hjälp av derivatinstrument. valutaexponering framgår av diagram 21. valutaexponering , miljarder kronor Siffrorna i diagrammet visar valutaexponering inklusive upplupna räntor. På grund av den internationellt låga räntenivån och en ökad risk för stigande räntor valde att minska valutareservens räntekänslighet, mätt som modifierad duration (se diagram 22). En modifierad duration på 3 innebär att värdet av valutareserven sjunker med om räntenivån ökar , och tvärtom om räntan faller . beslutade att dess guldinnehav på skulle vara oförändrat . guldinnehav och dess värde har varit offentligt länge men på grund av olika sekretessbestämmelser har det däremot inte varit publik information var guldet förvaras. Efter samtycke med berörda centralbanker beslutade att offentliggöra att guldreserv förvaras hos centralbankerna i (), (), (of ), () samt hos (se diagram 23). har även förvarat guld för annans räkning. bidrog till IMF:s lån till och genom att skjuta till kapital i valutafonden motsvarande . Genom återbetalningar från , , , , och , och fick tillbaka kapital motsvarande . Inom ramen för lånearrangemanget NAB lånade ut motsvarande till IMF som i sin tur lånade ut dessa medel till , , och . Under samma avtal mottog återbetalningar från och motsvarande . Utöver dessa transaktioner sålde på valutafondens begäran sammanlagt 41 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR) till mot betalning i amerikanska dollar. Dessutom köpte sammanlagt 59 miljoner SDR av () samt mot betalning i amerikanska dollar. Valutareservens modifierade duration 2013 Guldreservens förvaring , ton Sammantaget medförde transaktioner med IMF att återstående åtagande mot valutafonden ökade med (se tabell 4). finansiella åtagande mot valutafonden ökade även när tecknade ett nytt avtal med IMF om att vid behov låna ut ytterligare motsvarande (se rutan Internationella åtaganden i avsnittet Ett säkert och effektivt betalningsväsende). finansiella åtagande gentemot IMF 2013, miljoner SDR respektive kronor Utnyttjat vid årets början Utnyttjat vid slutet av året Anm. SDR-beloppen är omräknade till bokslutsdagens valutakurs. Vid utgången av uppgick värdet på finansiella tillgångar till , vilket är mer än vid utgången av 2012. Förändringen beror främst på att valutareserven förstärktes . Den totala avkastningen uppgick till –19,. De penningpolitiska transaktionerna bestod av inlåning från banksystemet via finjusterande transaktioner och riksbankscertifikat. Inlåningen från banksystemet uppgick till , vilket är en ökning med i förhållande till föregående år. Ökningen förklaras till övervägande del av att värdet på utelöpande sedlar och mynt minskade med och att levererade in till statskassan i enlighet med beslut om disposition av vinst . räntekostnad för den totala inlåningen från banksystemet uppgick till (se tabell 5). köpte värdepapper i svenska kronor till ett nominellt värde av . var marknadsvärdet på innehav av sådana värdepapper och avkastningen uppgick till –. Avkastning i 2013, Guld- och valutareserv inkl. IMF Förvaltning av guld- och valutareserven Marknadsvärdet på guld- och valutareserven var . Reserven bestod av tillgångar i utländsk valuta till ett värde av , guld till ett värde av och nettofordringar på IMF till ett värde av (se tabell 5). Avkastningen på valutareserven uppgick till –5,. Den negativa avkastningen beror huvudsakligen på att valutorna i valutareserven försvagades mot kronan med i genomsnitt . Den sam-lade valutakurseffekten uppgick till –2,. steg räntorna på flertalet av de marknader där placerade sina till-gångar. Avkastningen exklusive valutakurseffekter uppgick därför till –2,eller –1,. Priset på guld minskade (se diagram 24). Priset på guld mäts vanligen i amerikanska dollar, och uttryckt i dollar minskade guldpriset . Eftersom dollarn dessutom försvagades gentemot den svenska kronan minskade guldpriset i kronor räknat . Värdet på guldinnehav minskade därmed med . skuld till Riksgälden uppgick vid utgången av året till , vilket är mer än vid (se tabell 5). uppgick lånen i amerikanska dollar och euro till av denna skuld. Värdet på fordringar på IMF var medan värdet på bankens skulder till IMF var . Avkastningen på nettofordringarna uppgick till , exklusive valutakurseffekter (se tabell 5). var det samlade värdet av derivatinstrument negativt och utgjorde en skuld på . Avkastningen på derivatinstrumenten exklusive valutakurseffekter uppgick till . Anm. Ett uns motsvarar ungefär . Källa: Reuters. Analys av valutareservens förvaltning För att utvärdera om bidrar till lägre risk eller högre avkastning på valutareserven jämförs den risk-justerade avkastningen på valutareserven med en motsvarande avkastning på en så kallad referensportfölj. Referensportföljen är sammansatt enbart av sådana värdepapper som skulle hålla för att kunna utföra sina uppdrag och utan hänsyn till avkastningen. bestod referensportföljen därför uteslutande av amerikanska och tyska stats-obligationer vars räntekänslighet, mätt som modifierad duration, var 4,0. Avkastningen på valutareserven exklusive valutakurseffekter uppgick till –1,. Motsvarande avkastning på referensportföljen uppgick till –2,. Eftersom valutareserven hade lägre räntekänslighet än referensportföljen föll inte tillgångarna i valutareserven lika mycket i värde när marknadsräntorna steg . Den lägre räntekänsligheten i valutareserven medförde att risken i valutareserven var lägre än i referensportföljen. Att valutareservens placeringar dessutom spridits över flera tillgångar vars värdeförändringar delvis tog ut varandra bidrog till att sänka risken i valutareserven ytterligare. uppgick risken i valutareserven till mätt som standardavvikelse utan hänsyn till valutakurseffekter, medan risken i referensportföljen uppgick till . Om man justerar avkastningen för dessa risker blir avkastningen på valutareserven högre än avkastningen på referensportföljen. Mätt som Sharpekvot uppgick den riskjusterade avkastningen på valutareserven till –0,7 medan motsvarande värde för referensportföljen var –0,9. Marknadsrisker för finansiella tillgångar bidrog den minskade räntekänsligheten i valutareserven och den minskade valutaexponeringen mot amerikanska dollar till att minska marknadsrisken för finansiella tillgångar. Marknadsrisken för tillgångarna, mätt som VaR med en konfidensnivå om och en tids-period , var något lägre än under föregående år och uppgick som mest till (se diagram 25). Marknadsrisken ökar normalt då det är oroligt på de finansiella marknaderna. Under den finansiella krisen –uppgick guld- och valutareservens VaR som mest till . Value-at-Risk för finansiella tillgångar exklusive fordringar på IMF 2013, miljarder kronor Anm. över stod valutakursförändringar för det största bidraget till den totala risken. var den totala risken lägre än valutarisken, vilket beror på att övriga risker motverkade valutarisken. I kostnaderna för tillgångsförvaltningen ingår såväl kostnader för att förvalta guld- och valutareserven som kostnader för att genomföra penningpolitiken. Kostnaderna för tillgångsförvaltningen uppgick till , vilket kan jämföras med (se avsnittet Balansräkning och resultaträkning). ger ut sedlar och mynt som används som lagliga betalningsmedel i . Det nominella värdet av dessa sedlar och mynt bokförs som skuld i balansräkning. betalar inte ränta på den här skulden till dem som innehar sedlarna och mynten, men har ändå vissa kostnader för hanteringen av sedlar och mynt. Avkastningen på de av tillgångar som svarar mot utelöpande sedlar och mynt minskad med totala kostnader för kontanthanteringen kallas seignorage. Det går inte att säga exakt vilka tillgångar som motsvaras av sedlar och mynt då det inte finns några tillgångar som är kopplade till mängden ute-löpande sedlar och mynt. Detta innebär att seignoraget inte går att beräkna med exakthet. För att hantera detta schablonberäknar avkastningen genom att multiplicera sedel- och myntstockens andel av den totala balansomslutningen med den realiserade avkastningen på samtliga tillgångar. Den schablonberäknade avkastningen reduceras därefter med kostnaden för kontanthanteringen. För att undvika negativt seignorage till följd av orealiserade nedskrivningar ingår endast realiserad avkastning, det vill säga ränteintäkter samt realiserade pris-, valutakurs- och guldvärdeeffekter, i beräkningen. Med anledning av den finansiella krisen gjorde undantag från den vedertagna beräkningsprincipen för åren 2009–2011. exkluderades extraordinära åtgärder samt valutareservsförstärkningen, dels för att de inte var hänförbara till sedel- och myntutgivningen, dels för att de hade en väsentlig påverkan på beräkningen. ingår valuta-reservsförstärkningen i beräkningen eftersom den inte längre betraktas som en extraordinär åtgärd. seignorage beräknades till , vilket motsvarar en avkastning på . Många av de åtgärder som vidtar påverkar balansräkningen. Det innebär att storleken på och sammansättningen av balansräkningen kan variera kraftigt. innebar till exempel extra-ordinära åtgärder att storleken på balansräkning (balansomslutningen, det vill säga summan av värdet på tillgångar) ökade mycket kraftigt och var större än . har ingen uttalad policy för hur balansräkningen ska vara sammansatt. Utseendet på balansräkning är en följd av den verksamhet som banken har bedrivit, diagram 26 visar sammansättningen vid slutet av 2012 och 2013. balansräkning och 2013, miljarder kronor Balansomslutningen uppgick till vid slutet av 2013. Den övervägande delen av tillgångar, , utgjordes av guld- och valutareserven (varav är fordringar på IMF). Den största delen på skuldsidan (skulder och eget kapital), , utgjordes av upplåning till valutareserven från Riksgälden. av skuldsidan bestod av svenska skulder, främst till motparter i form av inlåning via finjusterande transaktioner eller emitterade riksbanks-certifikat. Dessa tillgångar och skulder redovisas närmare i avsnittet . Sedlar och mynt utgjorde av skuldsida, medan värderegleringskonton och eget kapital svarade för . Posten Sedlar och mynt beskrivs närmare i avsnittet Ett säkert och effektivt betalningsväsende. Övriga tillgångar och skulder redovisas närmare i avsnittet Balansräkning och resultaträkning. Posterna i balansräkningen hänger ihop När genomför finansiella transaktioner påverkas balansräkningen. Hur den påverkas beror på vad som görs, eftersom olika transaktioner påverkar olika poster i balansräkningen. Det är dock alltid mer än en post som påverkas eftersom posterna hänger ihop. Balansräkningens sammansättning och storlek kan även påverkas av sådant som ligger utanför kontroll. Här följer två exempel. En minskning av det utelöpande beloppet av sedlar och mynt innebär att bankerna har lämnat in sedlar och mynt till och fått betalt för detta genom insättningar på deras konton i . Detta får då till följd att skuldposten sedlar och mynt minskar som de skuldposter som avser skulder i svenska kronor till motparter (inlåning via finjusterande transaktioner eller riksbankscertifikat) ökar i motsvarande mån (se diagram 27). Om banksystemet har ett överskott i svenska kronor, som fallet har varit , påverkar således en minskning av utelöpande sedlar och mynt i sig inte balansräkningens storlek, men det medför att räntebärande skulder ökar. Schematisk beskrivning av sambandet mellan sedlar och mynt samt skulder till motparter i svenska kronor, miljarder kronor Anm. År 0 visar balansräkning och år 1 visar hur balans-räkningen påverkades när det utelöpande beloppet av sedlar och mynt minskade (övriga förändringar i balansräkningen illustreras inte i diagrammet). Ett annat exempel avser valutareserv, där behovet av att hålla reserver beror på bankens policyuppdrag och uppgifter. kan öka valutareserven på två sätt, nämligen genom att köpa eller låna utländsk valuta. Om köper utländsk valuta säljer man svenska kronor genom att göra betalningar i kronor till motparterna i RIX-systemet. Detta innebär att banksystemets likviditetsöverskott i svenska kronor och balansräkningens storlek ökar (se diagram 28). Dessutom ökar exponering för utländsk valuta, och därmed risken för att valutakursförändringar ska påverka resultat. Det andra sättet på vilket kan öka valutareserven är att lånar utländsk valuta av Riksgälden som i sin tur lånar upp valutan på marknaden. Den upplånade valutan investeras sedan i utländska värdepapper som blir en del av valutareserven. Även detta innebär att balansräkningens storlek ökar, men utan att valutarisken behöver öka (se diagram 29). har använt sig av detta sätt för att öka valutareserven. Schematisk beskrivning av balansräkningseffekterna om en ökning av valutareserven genomförs genom köp av utländsk valuta, miljarder kronor Anm. År 0 visar balansräkning och år 1 visar hur balansräkningen skulle se ut om den ökning av valutareserven som skedde hade genomförts genom köp av utländsk valuta (övriga förändringar i balansräkningen illustreras inte i diagrammet). Schematisk beskrivning av balansräkningseffekterna om en ökning av valutareserven genomförs genom upplåning av utländsk valuta, miljarder kronor Anm. År 0 visar balansräkning och år 1 visar hur balansräkningen påverkades av den ökning av valutareserven som skedde (övriga förändringar i balansräkningen illustreras inte i diagrammet). Balansomslutningen ökade med till , främst till följd av genomförandet av beslut att öka valutareserven med motsvarande . Den utelöpande mängden sedlar och mynt fortsatte att minska (se avsnittet Ett säkert och effektivt betalningsväsende), vilket ledde till att banksystemets likviditetsöverskott i svenska kronor ökade, och motsvarade av balansomslutningen /14. För att motverka att uppbyggnaden av den svenska värdepappersportföljen ledde till en motsvarande ökning av banksystemets överskott i svenska kronor, sålde utländska värdepapper från valutareserven och växlade betalningen för dessa till svenska kronor. Dessa kronor användes sedan för köp av svenska värdepapper (se även avsnittet Ett fast penningvärde – prisstabilitet). analyserade också den möjliga resultatutvecklingen i ljuset av de effekter som utvecklingen av internationella räntor kan ha på innehav av utländska värdepapper. De låga räntor som råder medför att den löpande avkastningen på värdepapperen är låg. Om räntorna förblir låga kommer den löpande avkastningen att förbli låg. Om räntorna i stället börjar stiga kommer den löpande avkastningen gradvis att stiga, men kommer värdet på utländska värdepapper att sjunka, vilket försämrar avkastningen i tillgångsförvaltningen. Analysen visar således att förväntas få ett resultat som är väsentligt lägre än , oavsett om räntorna förblir låga eller stiger. I det senare fallet med stigande räntor kan på kort sikt komma att uppvisa betydande förluster. Om detta inträffar kommer möjligheter att lämna utdelning till staten att vara begränsade. lämnade också sitt remissyttrande över betänkandet finansiella oberoende och balansräkning (SOU 2013:9) till regeringen. remissyttrande över betänkandet finansiella oberoende och balansräkning Regeringen beslutade att tillsätta en särskild utredning för att se över hur erfarenheterna från den finansiella krisen har påverkat synen på balansräkning. Uppdraget omfattade även att utreda storleken på valutareserven och dess finansiering samt vad som är en lämplig storlek på eget kapital. lämnade utredningen betänkandet finansiella oberoende och balansräkning (SOU 2013:9) till regeringen. Utredningen föreslår att i lag tillförsäkras ett kostnadsfritt och inflationsskyddat kapital på (kostnadsfritt kapital). Av det kostnadsfria kapitalet utgörs av eget kapital och resten av utelöpande sedlar och mynt. Enligt utredningens förslag tillåts vinstutdelning, det vill säga en minskning av det egna kapitalet, så länge utdelningen inte medför att den fastställda nivån på det egna kapitalet äventyras. Utredningen föreslår vidare att det egna kapitalet bör skyddas mot förluster genom att vinster hålls kvar i och inte delas ut till staten, tills det egna kapitalet är återställt. Vid förluster som leder till att det egna kapitalet understiger bör kapital tillskjutas av staten så att det egna kapitalet återställs. Utredningen föreslår också att ska kunna utöka balansomslutningen till för att hålla en större valutareserv än vad som följer av det kostnadsfria kapitalet. Taket på balansräkningen föreslås bli uppräknat med inflationen plus den ekonomiska tillväxten. Om lämnar likviditetsstöd i utländsk valuta ska valutareserven kunna återställas genom upplåning av utländsk valuta i obegränsad omfattning. Om det finns synnerliga skäl ska ha möjlighet att ytterligare förstärka valutareserven, men då krävs beslut av . Utredningen ser också behov av att svenska banker ska betala en avgift för att håller utländsk valuta i valutareserven. Utredningens förslag innebär dels att ska återbetala kapital på till staten, dels att befintliga valutalån på ska återbetalas till Riksgälden. Sammantaget innebär detta att valutareserven minskar med . lämnade sitt remissvar på utredningen till . välkomnade att frågan om finansiella oberoende och balansräkning hade blivit föremål för en utredning. instämde i att det behövs ett nytt regelverk som säkrar finansiella oberoende enligt . Enligt bedömning finns det också behov av att tillförsäkra en demokratisk kontroll över kapitalbindningen i . välkomnade utredningens ställnings-tagande att bankerna ska betala en avgift för att håller utländsk valuta i valutareserven. Det ger bankerna incitament att minska finansieringsriskerna i utländsk valuta och bidrar till att täcka kostnaderna för valutareserven. menade emellertid i sitt remissvar att utredningen inte i tillräcklig utsträckning hade tagit hänsyn till de krav som ställer på en finansiellt oberoende centralbank. Såväl som utredningen ansåg att det finansiella oberoendet betyder att i alla lägen – även i kris – ska ha tillräckligt med resurser för att självständigt kunna utföra sitt uppdrag. höll dock inte med utredningen i förslaget om nivåer på kostnadsfritt kapital och ett tak för valutareserven. Vidare ansåg man att utredningens vinstutdelningsmodell försämrade möjligheterna att anpassa behov av eget kapital till snabba förändringar i omvärlden. ansåg även att kapitalöverföring och vinstutdelning som är större än årets resultat endast ska ske om direktionen har lämnat sitt medgivande, något som följer av . skulle också ha rätt att begära att Riksgälden lånar upp det belopp som banken anser nödvändigt förutsatt att beslutet har tagits efter en bred och öppen beredningsprocess som innefattar samråd med främst riksbanksfullmäktige, och Riksgälden. avstyrkte även förslaget om att minska valutareserven genom återbetalning till Riksgälden utan samtycke eftersom frågan om valutalånens storlek löpande prövas i direktionen. önskade få till stånd processer kring beslut om det egna kapitalet och valutareserven som säkerställer demokratisk insyn och som ger direktionen flexibilitet när det gäller beloppens storlek. Riksbanksfullmäktige lämnade ett eget remissvar på utredningen. Vice riksbankscheferna lämnade en gemensam reservation mot remissvaret, då de ställde sig bakom de grundläggande principer som utredningens förslag byggde på. fortsatte att utveckla sin organisation och styrning i strävan att uppnå visionen att vara bland de bästa i jämförelse med andra organisa-tioner. var den främsta organisatoriska förändringen att delar av IT-verksamhet utkontrakterades. Den strategiska planen kompletterades med områdena arbetsklimat, kompetensförsörjning och kommunikation. Årets medarbetarundersökning visade att medarbetare är motiverade och nöjda med sin arbetssituation. var organiserad i sju avdelningar (se figur 5). Tre av avdelningarna är direkt inriktade mot bankens huvuduppgifter: avdelningen för penningpolitik, avdelningen för finansiell stabilitet och avdelningen för kapitalförvaltning. En ledningsgrupp bestående av cheferna för samtliga avdelningar utom internrevisionsavdelningen har till uppgift att samordna och följa upp verksamheten. Chefen för stabsavdelningen är ordförande i ledningsgruppen. Förändringar i den organisatoriska strukturen genomfördes en del förändringar i verksamhet, där den största var utkontrakteringen av delar av IT-verksamheten. tog IT-företaget över delar av IT-verksamhet. svarar för drift och support av IT-system och datorer samt servicedesk. Dessa delar utkontrakterades i enlighet med direktionens beslut för att ska uppnå en långsiktig och tryggad tillgång till IT-kompetens, bättre kunna variera tillgången på IT-resurser efter verksamhetens skiftande behov och behålla eller förbättra kostnads-effektiviteten. påbörjades arbetet med att flytta alla IT-system från datahallar till EVRY:s datahallar och arbetet beräknas vara färdigt . I samband med utkontrakteringen omorganiserades IT-avdelningen som består nu av en systemenhet och en leverantörstyrningsenhet. anställdes en person för att arbeta med samordningsansvar när det gäller krisberedskapen i det centrala betalnings-systemet. Tjänsten är placerad på riskenheten inom stabsavdelningen. gjordes en förstudie för att utreda behovet av att genomföra organisationsförändringar. Studien visade att det fanns mycket som talade för en översyn. Organisationsöversynen gjordes och ledde till flera förslag som kommer att genomföras .