frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — Detta för att det skulle hållas en muntlig förhandling i Förvaltningsrätten, avseende A.E.A:s fortsatta rätt till livränta. Omprövningsenheten beviljade anstånd till och med , då omprövaren ansåg att det kunde vara av värde att invänta domen. Omprövaren meddelade i samma e-post att ett kommuniceringsbrev ändå skulle komma att skickas med information om det beslut omprövaren övervägde att fatta. skickades ett kommuniceringsbrev till N.A. innehål- lande information om vilket beslut omprövningsenheten övervägde att fatta samt motiveringen till detta. innehöll även en mo- tivering till varför inte övervägde att bevilja eftergift. I detta brev framgick det även att N.A. hade möjligheten att lämna syn- punkter till och med . av sig per telefon och lämnade syn- punkter på kommuniceringen. inkom även synpunkter via e-post. inkom en kopia av domen från Förvaltningsrätten . Förvaltningsrätten avslog överklagandet angående A.E.A:s livränta. sändes ett nytt kommuniceringsbrev till N.A. där det framgick att även domen skulle komma att ligga till grund för beslutet. hörde av sig via e-post och önskade anstånd för att in- komma med ytterligare synpunkter. Anstånd har beviljats till och med . Omprövningsbeslutet har fattats . Beslut om återkrav har ändrats endast i den del som gäller beräkning. Minskning av beloppet beror på ett räknefel som grundenheten har gjort. Omprövningsenheten ska enligt riktlinjerna (2011:43) för återkoppling i samband med omprövning och processföring återkoppla till grundenheten bland annat när det framkommer brister i motiveringen. Detta görs i sam- band med att ärendet avslutas på omprövningsenheten. Omprövningsen- heten har återkopplat till grundenheten att motiveringen i grundbeslutet är bristfälligt. Grundenheten borde ha tagit upp omständig- heter som kan vara aktuella och bemött dem. S O C I A L F Ö R S Ä K R I N G 2 014 /1 5:JO1 anför i sin anmälan att har brustit i sitt utrednings- ansvar eftersom inte har frågat personen som ärendet gäller om dennes ekonomiska och sociala situation. , grundenheten, har dock i sitt kommuniceringsbrev förklarat att särskilda skäl kan leda till att A.E.A. befrias helt eller delvis från att betala tillbaka skulden. Av kommuniceringsbrevet framgår att För- säkringskassan inte hade uppgifter om A.E.A:s ekonomiska eller sociala situation som skulle kunna utgöra skäl för att bevilja eftergift. Det framgick tydligt att om A.E.A. ansåg att det fanns sådana skäl var det viktigt att höra av sig. Enligt uppfattning har utredningsskyldigheten i en- lighet med 110 kap. 13 § första stycket SFB därmed uppfyllts. Vidare anför N.A. att har brustit i sin kommunika- tionsskyldighet i och med att grunderna för beslutet inte har kommunicerats och att part därför inte har getts tillfälle att yttra sig. grundenhet har kommunicerat information om det beslut som övervägde att fatta. har getts möjlig- het att lämna synpunkter vilket A.E.A. också har gjort genom ombudet . Den omständigheten att har tagit ställning till in- komna synpunkter samt att dessa inte ändrar tidigare bedömning, framgår av återkravsbeslutet. Så vitt kan se har kommunikationsskyldigheten en- ligt 17 § FL uppfyllts på ett tillfredsställande sätt och part har getts tillfälle att yttra sig över informationen om det beslut som över- vägde att fatta. N.A:s begäran om beslutsmotivering gjordes un- der pågående omprövning av återkravsbeslutet. har i en- lighet med serviceskyldigheten enligt 4 § FL förklarat för ombudet vad om- prövning innebär. Att ändra grundbeslutets motivering var inte möjligt men det var fullt möjligt att läka en eventuell brist genom utförligare motivering i omprövningsbeslutet. Slutligen anför N.A. att brustit gällande beslutsmo- tiveringen och att nekat att ge en sådan motivering. , grundenheten, har motiverat det så kallade grundbe- slutet att inte medge eftergift genom att förklara att om det finns särskilda skäl så kan eftergift medges. Som exempel på särskilda skäl har angivits omständigheter som kan bero på A.E.A:s ekonomiska eller sociala situa- tion. Den sammanvägda bedömningen av det som har tillförts ärendet, det A.E.A/N.A. har haft att tillföra och de ekonomiska uppgifter som varit kända av – den ersättning som betalas ut månatligen till A.E.A. – har bedömts inte vara nog för att medge hel eller delvis eftergift. anser att grundbeslutet har motiverats. Försäkrings- kassan konstaterar dock att motiveringen kunde ha varit tydligare. Enligt uppfattning har myndigheten försökt hjälpa N.A. att förstå ärendets gång hos , efter det att skriftligt grundbeslut fattats i återkravsärendet. kan inte se annat än att myndigheten har besvarat de önskemål N.A. har haft och gått ombudet till mötes i det hon har efterfrågat. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L F Ö R S Ä K R I N G Enligt 17 § förvaltningslagen (1986:223), FL, får ett ärende som avser myndig- hetsutövning mot någon enskild inte avgöras utan att sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över det. Det finns ingen skyldighet i FL att i samband med kommuniceringen även informera den försäkrade om det beslut som myndigheten överväger att fatta. Att väljer att göra det får uppfattas som en serviceåtgärd som underlättar för den enskilde att ta ställning till de kommunicerade uppgif- terna. FL saknar vidare bestämmelser om när i tiden kommuniceringen ska ske. Om myndigheten väljer att i kommuniceringsskrivelsen även informera om sitt förslag till beslut kan kommuniceringen självfallet inte ske förrän myndigheten anser att ärendet är färdigutrett och klart för beslut. Av 20 § FL framgår att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsut- övning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis bl.a. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen. Har skälen utelämnats, bör myn- digheten på begäran av den som är part om möjligt upplysa honom om dem i efterhand. I ett tidigare beslut (dnr 6160-2011 med beslutsdatum ) uttalade jag bl.a. följande angående motiveringsskyldigheten. Motiveringskravet syftar bl.a. till att garantera att myndigheterna prövar sina ärenden på ett sakligt och enhetligt sätt. En bra motivering ökar förstå- elsen för beslutet och gör det lättare för parten att bedöma om det lönar sig att överklaga eller inte. Meningslösa klagomål kan undvikas och i andra fall hjälper motiveringen parten att bygga upp sitt resonemang. En utebliven eller alltför generell motivering försvårar på motsvarande sätt partens möj- ligheter att finna argument för sin inställning. Motiveringen får på så sätt även betydelse för den överprövande instansen. Väl motiverade beslut är vidare en förutsättning för att allmänheten ska känna förtroende för myn- digheternas kompetens och objektivitet. För att motiveringen ska fylla sin funktion krävs att den håller en viss kvalitet. Enligt lagtexten ska en motivering innehålla ”de skäl som har be- stämt utgången”. Lagen ställer alltså inte krav på detaljerade redogörelser för varje omständighet som har haft betydelse för utgången. Det är de springande punkterna – de omständigheter som har varit avgörande för myndigheternas beslut – som ska redovisas. I kommentaren till förvalt- ningslagen uttalas att man visserligen inte kan begära att förvaltningsmyn- digheternas beslut ska efterlikna domstolarnas domar men att beslutet måste göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är av- görande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har reso- nerat på de punkter där meningarna kan gå isär (och , 3 uppl., s. 237). Det sistnämnda innebär vidare att myndigheten i sin moti- vering bör bemöta de argument och synpunkter som den enskilde har fört S O C I A L F Ö R S Ä K R I N G 2 014 /1 5:JO1 fram t.ex. i samband med kommunicering eller vid begäran om ompröv- ning. Vilka krav som kan ställas på en motivering skiftar naturligtvis beroende på beslutets karaktär. Många av de beslut som fattar får stor betydelse för den enskildes liv och ekonomi, t.ex. beslut om sjukersätt- ning eller andra försörjningsförmåner. Sådana beslut kräver självfallet ut- förligare motiveringar än enkla rutinbeslut. Vissa grundläggande krav bör emellertid alltid vara uppfyllda. JO har beträffande vilka krav som kan stäl- las på motiveringar tidigare uttalat att det är den egent- liga motiveringen som ska anges och att den föreskrift som den grundar sig på ska återges (JO 2000/01 s. 388). I ärendet ifråga hade i ett beslut om avslag på en ansökan om underhållsstöd som enda moti- vering angett att sökanden inte kommit in med en komplettering. Den egentliga motiveringen – att föräldrarna ansågs sammanbo – hade däremot inte kommit till uttryck i beslutet. hade inte heller hän- visat till det lagrum som angav att rätt till underhållstöd förutsätter att för- äldrarna inte bor tillsammans. Som framgått ovan ska alltså en beslutsmotivering alltid ange vilka rätts- regler som tillämpats. Att det däremot inte är tillräckligt att enbart redogöra för innehållet i den tillämpade bestämmelsen har JO tidigare konstaterat. hade i ett beslut att inte bevilja en person arbetsskadeer- sättning som motivering endast angett att ”skälen mot ett samband mellan olycksfallet och de besvär som orsakat arbetsförmågan efter samordnings- tidens utgång, är betydligt starkare än skälen för ett sådant samband” (då- varande 2 kap. 2 § lagen om arbetsskadeförsäkring). JO ansåg inte att en sådan motivering kunde godtas om det inte klargjordes vilka skäl det var som talade mot ett samband (JO 1981/82 s. 276). Av utredningen framgår att i en kommuniceringsskrivelse underrättade A.E.A. om de uppgifter som tillförts återkravs- ärendet från bl.a. . Myndigheten informerade även om sitt förslag till beslut samt upplyste om vikten av att A.E.A. själv lämnade upplysningar om eventuella eftergiftsgrunder. svarade på kommuniceringen och framförde bl.a. att hans hälsotillstånd var kritiskt. Jag har inte något att invända mot utrednings- och kommuniceringsförfarandet i denna del. I ett beslut fann att A.E.A. var åter- betalningsskyldig och att det inte fanns några särskilda skäl för eftergift. Jag har tagit del av beslutet i sin helhet. Beslutet har ett motiveringsavsnitt med bl.a. underrubriken ”Du kan inte befrias från att betala skulden”. I den text som sedan följer, och som återges ovan i remissvar, anges en- dast att myndigheten har tagit hänsyn till den försäkrades synpunkter, vägt sam- man uppgifterna i ärendet och gjort bedömningen att dessa inte gett skäl nog för eftergift. Det framgår däremot inte vilka synpunkter och uppgifter som be- aktats eller hur myndigheten resonerat runt dessa. En motivering av det här slaget, som inte besvarar frågan varför en viss bedömning gjorts, uppfyller knappast sitt syfte och kan därför inte anses tillfredsställande. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L F Ö R S Ä K R I N G Av remissvaret framgår att skickade ett kommuniceringsbrev med sitt beslutsförslag till ombudet. Eftersom Försäk- ringskassan hade medgivit anstånd i avvaktan på förvaltningsrättens muntliga förhandling och dessutom för egen del funnit att det fanns anledning att invänta domstolens avgörande, kan myndigheten rimligen inte ha ansett att ärendet var färdigutrett . Av remissvaret framgår även att erbjudit ombudet att kontrollera om omprövnings- enhetens motivering stämde överens med grundenhetens. Erbjudandet om en sådan ”avstämning” verkar oerhört egendomligt, det framgår inte heller i vilket syfte det framförts. Jag finner i detta sammanhang anledning att påminna om att en begäran om omprövning innebär att myndigheten ska göra en ny full- ständig prövning av sakfrågan. Vid omprövningen finns alltså inte någon bun- denhet till motiveringen i grundbeslutet. JO har vid upprepade tillfällen understrukit betydelsen av att Försäkrings- kassan fattar sina beslut om omprövning om inte särskilda skäl föreligger. A.E.A:s begäran om omprövning inkom till och beslut i ärendet fattades och så- ledes . Det har funnits omständigheter som har motiverat en viss fördröjning av handläggningen, dock inte i den omfattning som blev följden. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda. Kritik mot för brister i motiveringen av beslut om sjukpenning (Dnr 513-2013) Beslutet i korthet: har brustit i sin motivering av flera beslut om sjukpenning genom att underlåta att redovisa de synpunkter och handlingar som den försäkrade lämnat in till kassan. Det har inte heller fram- gått av besluten hur har bedömt uppgifterna. Vidare har i ett beslut blandat ihop uppgifter som beskriver ärendet med uppgifter som snarare är omständigheter avgörande för ärendet. För- säkringskassan kritiseras för bristerna. I en anmälan som kom in till JO anförde C.G. bl.a. föl- jande. hade inte motiverat sina beslut att avslå hans begäran om sjukpenning för perioderna den 4–, – och den 5–på ett fullgott sätt. Försäkrings- kassan hade bl.a. underlåtit att redovisa och bemöta de argument som han fram- fört och de handlingar som han lämnat in. C.G. framförde även andra klagomål. S O C I A L F Ö R S Ä K R I N G 2 014 /1 5:JO1 Ärendet remitterades till som anmodades att yttra sig över vad som framförts i anmälan i den del den avsåg moti- veringar av besluten som angavs i anmälan. I ett remissvar anförde följande. Av 27 kap. 10 § socialförsäkringsbalken (SFB) framgår att i en sjukperiod lämnas sjukpenning som svarar mot den sjukpen- ninggrundande inkomsten av anställning endast under förutsättning att den försäkrade skulle ha förvärvsarbetat om han eller hon inte hade varit sjuk. Enligt 27 kap. 11 § SFB gäller följande. Kan det inte utredas hur den försäkrade skulle ha förvärvsarbetat under sjukperiodens första , får sjukpenning lämnas efter vad som kan anses skäligt med ledning av hur den försäkrade har förvärvsarbetat före sjukperioden, om det kan antas att den försäkrade skulle ha förvärvsarbetat i motsvarande omfattning i sjukperioden. I 28 kap. 6 § första stycket 1 SFB anges att sjukpenning alltid ska kalen- derdagsberäknas när den försäkrade är helt eller delvis arbetslös, om inte annat följer av tredje stycket samma paragraf. I 28 kap. 6 § tredje stycket SFB anges följande. För en försäkrad som avses i första stycket 1 lämnas kalenderdagsberäknad sjukpenning i en sjukpe- riod endast om den försäkrade är anmäld som arbetssökande hos den of- fentliga arbetsförmedlingen samt är beredd att ta erbjudet arbete i en om- fattning som svarar mot den bestämda sjukpenninggrundande inkomsten. Om det som föreskrivits skulle framstå som oskäligt, får kalenderdags- beräknad sjukpenning ändå lämnas i sjukperi- oden. Sjukpenning för tiden den 4– kom C.G. in till med en ansökan om sjukpenning för tiden - . Den ak- tuella handläggaren gjorde utifrån inkomna läkarintyg bedömningen att C.G:s arbetsförmåga var nedsatt den 4 - , men inte därefter. Eftersom C.G. var behovsanställd bedömde handlägga- ren att ärendet behövde utredas ytterligare, för att ställning skulle kunna tas till eventuell utbetalning av sjukpenning . Denna bedömning skulle göras efter vad som kunde anses rimligt i förhållande till hur C.G. hade arbetat innan det aktuella sjukfallet. fick information från det aktuella bemanningsföretaget att C.G. inte hade varit inbokad för arbete . fattade beslut att inte bevilja C.G. sjukpenning ; alltså den 4 - . Som motivering angavs att C.G. inte hade rätt till sjukpen- ning eftersom han inte skulle ha arbetat av sin sjukperiod och inte heller hade varit anmäld på . I beslutet gjordes en hänvisning till 27 kap. 10 § och 28 kap. 6 § SFB. C.G. kom in med en begäran om omprövning av ovan nämnda beslut och vid omprövning gjordes ingen ändring. Som motivering angavs följande. ”Vid timanställning utan sjuklön så krävs att du har bokade arbetspass eller är anmäld hos Arbetsförmedlingen för att ska kunna bevilja sjukpenning. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L F Ö R S Ä K R I N G Du anställdes vid varje uppdrag och har ingen anställning däremellan. Det betyder att du betecknas som arbetslös. För att sjukpenning ska kunna beviljas måste du ha bokade arbetspass som inte din arbetsgivare betalar sjuklön för. Du skulle då ha kunnat få sjukpenning för de arbetspassen men inte i övrigt. Så är inte fallet. En annan möjlighet för att kunna beviljas sjukpenning är att du omedel- bart vid sjukperiodens början anmäler dig som arbetssökande hos . Det har du inte gjort och därför kan du inte få sjukpenning i sjukfallet. Att du haft arbete saknar betydelse. Anmäld hos Arbetsförmedlingen är ett grundläggande krav för att sjukpen- ning ska betalas ut när du inte har inbokade arbetspass när sjukperioden startade.” I beslutet hänvisades till 27 kap. 10 §, 28 kap. 6 § och 113 kap. 7 § SFB. Sjukpenning för tiden – fattade beslut om att inte bevilja C.G. sjukpenning – . Som motivering angavs att C.G. inte hade rätt till sjukpenning därför att bedömde att hans arbetsförmåga inte var nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom. I beslutet gjordes en hänvisning till 27 kap. 2, 3, 45-49 och 51 §§ SFB. C.G. kom in med en begäran om omprövning av ovan nämnda beslut i vilken han anförde bland annat följande. Det är motsä- gelsefullt att inte har bedömt att arbetsförmågan är ned- satt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom, eftersom läkare bedömt att hans arbetsförmåga varit helt nedsatt på grund av fobisk yrsel. Läkare har även bedömt att C.G. varit i behov av vila och rehabilitering genom aktiv motion, för att successivt introduceras i arbete. Trots att behandlande läkare inte har hittat några objektiva undersökningsfynd har läkare inte helt uteslutit balansstörning samt allvarliga neurologiska störningar. Försäk- ringskassan har bortsett från relevanta fakta som framgår av läkarintyget och förringat symptom, besvär samt de orsaker som ligger bakom aktuell diagnos. Till sin begäran om omprövning bifogade C.G. journalblad från Yrselcenter i , daterat . Vid omprövning gjordes ingen ändring av grundbe- slutet. I motiveringen angavs bland annat följande. ”ifrågasätter inte dina besvär utan gör endast en be- dömning av din arbetsförmåga utifrån de läkarintyg som inkommit i ditt ärende. ”gör bedömningen att den samlade medicinska inform- ationen i ditt ärende inte visar att din arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel. En diagnos i sig medför inte att du har rätt till sjukpenning. Det måste finnas ett samband mellan din diagnos, de undersökningsfynd som görs och på vilket sätt eventuella aktivitetsbegränsningar gör att du inte kan arbeta. Det framkommer inga undersökningsfynd vid läkarunder- sökningen som gjordes . och har på sina intyg inte beskrivit någon aktivitetsbegränsning som gör att du inte kan ut- föra ett arbete. Det som anges är att du behöver vila och motionera i väntan på magnetröntgen och resultat från balanstester. bedö- mer att det faktum att du behöver vila och motion inte innebär att din ar- betsförmåga är nedsatt.” I beslutet gjordes hänvisning till 27 kap. 2, 3, 45, 48 §§ och 113 kap. 7 § socialförsäkringsbalken. S O C I A L F Ö R S Ä K R I N G 2 014 /1 5:JO1 Sjukpenning för tiden den 5– kom C.G. in med en ny ansökan om sjukpenning för tiden den 5 - . Handläggaren kontaktade det aktuella beman- ningsföretaget den 8 respektive för att kontrollera om C.G. hade varit inbokad för arbete . Handläg- garen fick då beskedet att C.G. inte hade varit aktuell för arbete de aktuella dagarna. I ett kommuniceringsbrev informerade Försäkrings- kassan att man övervägde att inte betala ut någon sjukpenning för den ak- tuella tiden. Som motivering angavs att C.G. inte får sjukpenning eftersom han inte skulle ha arbetat av sin sjukperiod och inte heller var anmäld på Arbetsförmedlingen. Vidare angavs att Försäkrings- kassan ansåg att det i C.G:s fall inte var oskäligt att begära att han skulle ha varit det, det vill säga det fanns ingen anledning till undantag från kravet på anmälan. kontaktade C.G. och ville lämna synpunkter på ovan nämnda kommuniceringsbrev eftersom han inte ansåg att det var tillräckligt motiverat. En handläggare och en specialist diskuterade ärendet och därefter kompletterade handläggaren ärendet genom att åter kon- takta bemanningsföretaget. Handläggaren gjorde bedömningen att de in- hämtade uppgifterna inte ändrade den tidigare gjorda bedömningen. Beslut i ärendet fattades och i motiveringen angavs följande. ”För att ha rätt till sjukpenning i en sjukpe- riod måste man antingen ha gått miste om lön eller avstått från att söka arbete via Arbetsförmedlingen. Du kan inte få sjukpenning eftersom du inte skulle ha arbetat eller sökt arbete via Arbetsförmedlingen den 5 - . har varit i kontakt med din arbetsgivare och pratat med lönehandläggaren. De uppger att du inte haft några inbokade arbets- pass hos dem juli, augusti, . Men du har arbetat hos dem totalt . bedömer därför att det inte är troligt att du skulle ha arbetat .” I beslutet hänvisades till 27 kap. 10 § och 28 kap. 6 § SFB. Ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska enligt huvudregeln innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighets- utövning mot någon enskild. Ett beslut som går en enskild emot ska på ett tydligt sätt motiveras. Detta innebär att på ett tydligt och begripligt sätt ska förklara de skäl som ligger till grund för ett visst beslut, så att mottagaren verkligen förstår varför myndigheten har fattat ett negativt beslut i hans eller hennes ärende. En klar och tydlig motivering är också av största vikt för att parten ska kunna bedöma om han eller hon ska överklaga beslutet eller inte. Sjukpenning för tiden den 4– C.G. har i sin anmälan bland annat anfört att han undrar varför Försäkrings- kassan inte tar hänsyn till 27 kap. 11 § SFB eller den proposition som be- stämmelsen grundas på. Han har vidare anfört att han inför omprövningen av grundbeslutet kom in med kompletteringar i form av bland annat in- komstdeklarationer och lönebesked. Han undrar varför handläggaren inte tar hänsyn till och inte heller kommenterar dessa kompletteringar innan be- slut fattas. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L F Ö R S Ä K R I N G Det hade varit lämpligt att i det aktuella ompröv- ningsbeslutet hade kommenterat att det kommit in kompletteringar i ären- det. I de aktuella besluten borde man också i motiveringen ha gett en för- till varför C.G. inte hade rätt till sjukpenning enligt 27 kap. 11 § SFB. Sjukpenning för tiden – C.G. anför i sin anmälan bland annat att han undrar varför Försäkringskas- san inte har kommenterat och tagit hänsyn till de synpunkter han kommit in med och menar att myndigheten är selektiv i sina motiveringar genom att inte ta hänsyn till betydande fakta i ärendet; detta gäller särskilt de upp- gifter som framkommit i de aktuella läkarintygen. Framförda synpunkter och argument bör bemötas på ett sådant sätt att det blir möjligt för den enskilde att förstå både vilka synpunkter och om- ständigheter som har beaktats och legat till grund för avgörandet och varför andra synpunkter och argument inte tillmätts någon betydelse. Den moti- vering som finns i beslutet är kortfattad och intets- ägande. Beslutet borde ha motiverats på ett mycket tydligare och mer klar- görande sätt. Omprövningsbeslutet som fattades innehåller dock enligt uppfattning en utförlig och tydlig motivering. Sjukpenning för tiden den 5– C.G. har i denna del bland annat anfört att man inte tagit hänsyn till 27 kap. 11 § SFB eller den proposition som bestämmelsen grundas på när man fattat beslut. Han anför också att han undrar varför helt ändrat den motivering som angavs i kommuniceringsbrevet när man väl fattar be- slut i hans ärende.