frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — 2 kap. 4 § fängelselagen, översänder jag en kopia av detta beslut för kännedom till och justitieutskott. Kritik mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, för bristfällig motivering av ett permissionsbeslut m.m. (Dnr 3266-2013) Beslutet i korthet: En kriminalvårdsanstalt har i ett beslut om utevistelse (permission) gjort bedömningen att sonen till en intagen är att betrakta som ett brottsoffer. Enligt anstaltens bedömning talade vissa förhållanden i brott- målsdomen med största sannolikhet för att sonen bevittnat när den intagne utsatt modern för våld. I chefJO:s beslut konstateras att referaten och be- skrivningarna i en brottmålsdom inte speglar helheten och att domen är ut- formad med ett annat syfte än det som anstalten har med sin tolkning. Av den anledningen bör en anstalt som regel begränsa sig till att hämta konkret information från brottmålsdomar och inte ge sig in i olika former av tolk- ningar. Anstalten hade vidare för avsikt att inför ett permissionsbeslut kontakta den intagnes f.d. hustru i syfte att kontrollera huruvida sonen skulle finnas på den adress där den intagne skulle vistas under permissionen. I beslutet understryks att en anstalt kan – vid bedömningen att det finns risk för att en intagen ska begå brott eller missköta sig i samband med en permission – exempelvis besluta om att permissionen ska vara bevakad eller förordna att den intagne inte får ta kontakt med ett brottsoffer. De åtgärder som en anstalt kan vidta har alla det gemensamt att de på olika sätt begränsar den intagne under en permission. Bland anstaltens verktyg ingår däremot inte att – på det sätt som anstalten Saltvik hade för avsikt att göra – försöka styra eller påverka tredje mans agerande i samband med en permission. Vidare får anstalten Saltvik allvarlig kritik för att permissionsbeslutet har utformats på ett bristfälligt sätt. I en anmälan, som kom in till JO , framförde A.V. klagomål över hur anstalten Saltvik hade hanterat en permissionsansökan. Han anförde i huvudsak följande. Under sin vistelse i anstalten Saltvik har han haft regel- bundna besök av sin son. Besöken har varit obevakade, men har skett i sällskap av en vuxen släkting. ansökte han om att få genomföra en första permission med utevistelse. Permissionen skulle äga rum till och han skulle tillbringa den hos sin syster. hade han skrivit till sin f.d. hustru och frågat om hon tillät att han träffade sin son i samband med permissionen. svarade hans f.d. hustru att det gick bra. berättade han för sin kontaktperson, , att 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D han skulle träffa sin son vid permissionen och bad denne att berätta det för klienthandläggaren, . talade han med sin son per telefon och i samband med det var hans kontaktperson närvarande. Vid samtalet talade han och sonen om att de skulle träffas i samband med permissionen. blev han kon- taktad av som bad honom att upphäva sekretessen för att hon skulle kunna stämma av med hans f.d. hustru att det gick bra att han träffade sonen i samband med permissionen. Han upphävde sekretessen. Dagen därpå kallades han till ett möte med kontaktpersonen och klienthandläggaren. Vid mötet fick han reda på att han inte fick träffa sin son i samband med permis- sioner, eftersom denne betraktades som ett brottsoffer. Vidare sa anstaltsperso- nalen att de inte kunde ”säkerställa sonens säkerhet” i samband med permis- sioner. Han ifrågasatte anstaltens bedömning men uppgav att de inte kunde ändra sin bedömning men att han kunde överklaga beslutet. Hon tillade att det vore bra om frågan prövades av en högre instans. Under samtalet frågade hon vidare om han alltjämt var intresserad av permission det aktuella datumet. Han uppgav att han var det. bad honom att på nytt upphäva sekretessen så att hon kunde kontakta hans f.d. hustru och meddela denna att han inte fick träffa sonen i samband med permissionen. Han vägrade och kontaktade då kriminalvårdsinspektören , som uppgav att de ändå skulle kontakta hans f.d. hustru. kontaktade han sin syster och en god vän. För dessa berättade han vad som hade hänt och vännen kontaktade en journalist som ansåg att det var värt att undersöka vad som hade inträffat. fick hjälp av journalisten att ta fram ett JO-beslut där anstalten hade kritiserats för att ha gjort bedömningen att ett barn var ett brottsoffer. Han bad en kriminalvårdare att mejla avgörandet till för att om möjligt få henne att ändra sin bedömning. Han väntade hela utan att få något svar. meddelade anstalten ett beslut, vari hans permissionsan- sökan avslogs. Beslutet var fattat av och han fick reda på att journalisten hade kontaktat henne för att få närmare information om beslutet. kan det vara så att inte tyckte om att bli ifrågasatt och därför avslog hans permissionsansökan. I beslutet finns ett antal felaktigheter. Anstalten har angett att det inte fram- går av hans permissionsansökan att han hade för avsikt att träffa sonen i sam- band med permissionen. Emellertid har han angett att syftet var att umgås med familjen och hans son ingår i familjen. Han har behövt nämna vilka han ska träffa i samband med en permission. Enligt hans uppfattning har Kriminalvården inte att göra med huruvida han träffar sin son i samband med en permission, utan det är upp till vårdnadshavaren att avgöra. Anstalten har i beslutet felaktigt angett att uppgiften om att han skulle träffa sonen framkom , fastän anstalten kände till detta . Under vistelsen i anstalten Saltvik har han endast erbjudits att delta i ett program. Han tackade ja, men när programmet väl startade blev han inte tillfrågad om att delta. När han senare skulle påbörja Kriminalvårdens K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 program IDAP22, ställde anstalten krav på att han gick med på att Kriminalvår- den kontaktade hans f.d. hustru. Eftersom de båda har ”gått vidare” efter det som inträffat och inte har för avsikt att åter bli tillsammans, fann han det onö- digt att dra in henne i processen. Han motsatte sig att hans f.d. hustru kontak- tades och av den anledningen fick han inte genomgå programmet. Anstaltens uppgifter i beslutet om att han valt att inte delta i riskreducerande program är därmed felaktig. I beslutet har anstalten vidare felaktigt angett att hans son skulle ha bevittnat när han utsatt vårdnadshavaren för våld. Det har aldrig förekommit och det framgår bl.a. av domen. Vidare har anstalten gjort den felaktiga bedömningen att en permission inte skulle ha varit till hans sons bästa. Hans f.d. hustru blev mycket förvånad över att han inte fick träffa sonen i samband med permissionen. Vidare blev hon orolig över hur sonen skulle rea- gera eftersom denne hade sett fram emot att få träffa A.V. Av den anledningen sökte hans f.d. hustru utan framgång kontakt med . blev hans f.d. hustru uppringd av . I samband med samtalet uppgav att hans f.d. hustru inte fick föra uppgifterna vidare på grund av sekretess. Detta agerande är mycket märkligt då hans f.d. hustru inte är någon tjänsteman och därmed inte omfattas av sekretess. Till anmälan hade A.V. bifogat en kopia av sin permissionsansökan och an- stalten Saltviks beslut . Inledningsvis inhämtades och granskades vissa handlingar. Därefter remittera- des anmälan till Kriminalvården för yttrande. Av yttrandet skulle framgå hur Kriminalvården ställde sig till anstalten Saltviks bedömning att sonen var ett brottsoffer. Vidare skulle Kriminalvården ge sin syn på A.V:s påstående om att anstalten hade beslutat att han inte fick träffa sonen i samband med permis- sioner, eftersom anstalten inte kunde ”säkerställa sonens säkerhet”. I sitt re- missvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom enhetschefen , bl.a. följande: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Saltvik, från Kriminalvårdens klient- administrativa system () och från (KVR). Ge- nom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. I en dom beviljade tingsrätten A.V. umgänge med so- nen, född , i anstalten till dess att frågan om vem som skulle ha vård- naden om sonen avgjordes genom dom eller att föräldrarna träffade ett av- tal. två avslag avseende besökstillstånd för sonen, då det inte fanns en lämplig vuxen som kunde följa med denne till anstalten. Umgängesstöd utreddes av , men var inte aktuellt. 22 Integrated Domestic Abuse Programme. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D besökstillstånd för sonen då en lämplig följesla- gande vuxen utsetts av vårdnadshavaren och godkänts av anstalten. in en ansökan om en första övernatt- ningspermission till . Enligt ansökan skulle A.V. vistas hemma hos sin syster där även hans föräldrar och en annan syster bodde. Det framgick även att meningen med permissionen var att umgås med familjen. Det framkom varken av ansökan eller vid samtal om plane- ring av permissionen mellan honom och klienthandläggaren eller annan personal att A.V. avsåg att umgås även med sin son, som inte bor på per- missionsadressen. Planeringen av permissionen genomfördes inledningsvis utifrån de omständigheter som då var kända. I samband med planering av restid, , uppgav A.V. att han ville anpassa restiden så att han kunde utnyttja tiden tillsammans med sin son som skulle vistas på permissionsadressen de aktuella datumen. Den personal som medverkade vid planeringen kontaktade klienthandläggaren för att meddela att planeringen inte överensstämde med ansökan. genomförde klienthandläggaren ett samtal med A.V. under vilket handläggaren meddelade att permissionsansökan nu behövde utredas uti- från de nya omständigheterna som framkommit, dvs. avsåg att träffa sonen. Vidare meddelades A.V. att denna utredningsskyldighet bl.a. innebar att beakta brottsoffer och utgå från ett barnperspektiv i de delar som berör barnet samt att anstalten Saltvik behövde ta kontakt med barnets vård- nadshavare. framförde att han ansåg att det inte borde vara nödvändigt då sonen ingick i hans familj, men eftergav sekretessen. Anstalten kontak- tade vårdnadshavaren . Vårdnadshavaren medgav att A.V. fick träffa sin son under permissionen och berättade vidare att sonen brukade vistas hos sin faster och sina farföräldrar var tredje helg. muntligen att han inte skulle medges permission för att träffa sonen då det inte kunde säkerställas att det var till barnets bästa. Han meddelades vidare att han skulle få ett skriftligt beslut på avslaget. uppgav att han önskade att permissionen skulle beviljas enligt ansökan. Han informerades då om att om så skulle ske behövde han återigen efterge sekretessen så att anstalten kunde få information om sonen skulle vistas på permissionsadressen de aktuella dagarna, oberoende av att A.V. inte medgetts att träffa denne. ville inte efterge sekretessen. Han informerades då om att om anstalten inte kunde utreda detta förhållande skulle inte A.V. komma att beviljas permissionen. Han informerades vidare om att anstaltens möjlighet att lämna uppgifter till vårdnadshavaren inte enbart är beroende av hans samtycke, utan att uppgifter som inte är sekre- tessbelagda kan lämnas ut. Anstalten genomförde ett samtal med vårdnads- havaren. Under samtalet informerades hon om kriminalvårdssekretessen och att den innebar att hon enbart kunde få generella svar på sina frågor. Ansökan om permission avslogs bl.a. med hänvisning till att anstalten inte beretts möjlighet att till fullo utreda relevanta förhål- landen. Av beslutsmotiveringen framgick att anstalten inte kunde medge permission om kravet på samhällsskydd eftersätts, varför anstalten enbart medger permission på egen hand där det kan säkerställas att permissions- planeringen är för barnets bästa. Vidare framgick att anstalten betraktar A.V:s son som ett brottsoffer enligt 1 kap. 5 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (KVFS 2011:1, FARK Fängelse). Beslutet fattades av kriminalvårdsinspektör . Hon hade inte haft kontakt med den journalist som A.V. Journa- listen har enbart haft kontakt med kriminalvårdschefen för verksamhetsom- rådet. anser att det är felaktigt att i beslutet påstå att han valt att inte ge- nomgå risk-reducerande program. Han har erbjudits att gå programmet IDAP (Integrated Domestic Abuse Programme), ett behandlingsprogram som inriktar sig mot män som har använt våld eller annat kontrollerande K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 beteende gentemot sin nuvarande eller före detta kvinnliga partner. Han har valt att inte delta då han inte samtyckt till kontakt mellan Kriminalvården och sin förre detta partner. Att samtycka till kontakten är en förutsättning för att gå IDAP. Att inte samtycka till detta innebär således att den intagne inte går med på att gå programmet under de förutsättningar som har upp- ställts. begärde omprövning av anstaltens beslut. Region omprövade beslutet utan ändring. Regionen angav i sitt beslut bl.a. att sonen är att betrakta som brottsoffer enligt Kriminalvårdens definition och att myndigheten har att beakta barnets bästa. har inte överklagat be- slutet till förvaltningsrätten. Bedömningen att sonen är ett brottsoffer dömdes av tingsrätten för grov kvinnofridskränkning till skyddstillsyn med särskild behandlingsplan. undanröjde tingsrätten den i domen utdömda skyddstillsynen och dömde till ett flerårigt fängelsestraff för tidigare och nya brott. genomförde anstaltens dåvarande brottsoffersluss en ut- redning rörande besökstillstånd för sonen och en rörande s.k. veckosamtal till densamme. I utredningarna framkom att uppfattning var att telefonsamtal med sonen skulle genomföras i närvaro av personal, att det i samtalen var viktigt att barnets bästa beaktades då vårdnadshavaren var målsägande, och att sonen varit med om våld i hemmet. uttalande och inställning har fått betydelse vid anstaltens bedömning av so- nen som brottsoffer. Vid sin bedömning har anstalten även använt sig av den dom i vilken A.V. dömdes till grov kvinnofridskränkning mot sonens mamma. Av do- men framkom bl.a. att våldet pågått . Delar av våldet har utförts i det dåvarande parets gemensamma hem där även sonen bodde, vilket i sig an- sågs tala för att sonen hade bevittnat våldet. Anstalten har vidare bl.a. tolkat en händelse som framkom i domen som om sonen varit närvarande. Enligt domen ska A.V. ha sagt att han skulle fortsätta ösa ur sig sitt hat över mål- säganden när deras barn inte var närvarande. Härefter ska han bl.a. ha knuffat ner henne på sängen. Inledningsvis ansågs sonen som ett indirekt brottsoffer. Benämningen ändrades dock efter att JO kritiserat Kriminalvår- den för att använda sig av begreppet. Av 20 § förvaltningslagen (1986:223) framgår bl.a. att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt ut- gången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt 35 kap. 15 § 1 st. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller sekretess inom kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Enligt 7 kap. 1 § fängelselagen (2010:610) (FäL) får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det bl.a. kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas ge- nom kontroll enligt 2 eller 3 § eller på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt 10 kap. 1 § 1 st. FäL får en intagen, för att underlätta hans eller hennes anpassning i samhället, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalt (permission) om minst en fjärdedel av strafftiden, dock , har avtjänats och det inte finns en påtaglig risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D Av 10 kap. 1 § FARK Fängelse framgår att vid bedömningen av de ris- ker som framgår av 10 kap. 1 och 2 §§ fängelselagen (2010:610) ska bl.a. särskilt beaktas karaktären och omfattningen av den intagnes tidigare och aktuella brottslighet, med särskild hänsyn tagen till eventuella brottsoffer, den intagnes personliga förhållanden, såsom missbruk eller psykisk ohälsa, samt förhållandena under vilka permissionen kommer att genomföras. Av artikel 3.1 konventionen om barnets rättigheter (FN:s Barnkonven- tion) framgår att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offent- liga eller privata social välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska barnets bästa komma i främsta rummet. Av om permission och annan tillfällig vistelse utanför anstalt, 2012:4, framgår på s. 11 bl.a. följande. I FN:s Barnkonven- tion, artikel 9, slås fast att om ett barn är skilt från sin förälder har barnet rätt att upprätthålla kontakt med föräldern. Att få träffa sin förälder i hem- miljö och få leva sitt vanliga liv är viktigt för ett barn. Ett sätt att göra detta är genom permission. Detta innebär inte att en intagen alltid har rätt till permission för att träffa sina barn. En riskbedömning måste göras i varje enskilt fall. En bedömning måste också göras om det kan anses vara till barnets bästa. Enligt 1 kap. 5 § FARK Fängelse avses med brottsoffer en person som har utsatts för brott av en intagen, om brottet har riktats mot offrets liv, hälsa, frihet eller frid och den intagne avtjänar straff för brottet, ett barn som är närstående till en intagen och som har bevittnat när den intagne utövat våld eller begått andra övergrepp, och ett barn som har bevittnat när en intagen har utövat våld eller begått andra övergrepp mot en person som är närstående till barnet. Den riskbedömning som görs enligt 7 kap. 1 § FäL rörande besök och den som görs enligt 10 kap. 1 § FäL rörande permission är två olika bedöm- ningar. I dessa skiljer sig de faktorer som ska beaktas delvis åt, vilket inne- bär att utgången av bedömningarna kan bli olika. är beviljad be- sökstillstånd för sonen medför således inte med automatik att denne också ska få träffa sonen under permission. Kriminalvården tolkade inte A.V:s permissionsansökan som att det framgick att han avsåg att träffa sonen under permissionen. Detta ledde till att utredningen i inledningsskedet inte omfattade detta. Utredningen ledde fram till att anstalten bedömde att permission för att träffa sonen inte kunde beviljas. För att bevilja permission till den aktuella adressen behövde därför anstalten försäkra sig om att sonen inte skulle vistas där de aktuella datu- men. Detta kunde emellertid inte göras då A.V. inte eftergav sekretessen. Kriminalvården tillbakavisar att det inte skulle ha skett en individuell pröv- ning utifrån barnets bästa i A.V:s fall och att ett skäl till att han inte fick träffa sonen var att anstalten inte kunde ”säkerställa sonens säkerhet”. Den av A.V. framförda misstanken att beslutsutgången har påverkats av att beslutsfattaren kontaktats av en journalist tillbakavisar Kriminalvården bestämt. Beslutsfattaren har över huvud taget inte haft kontakt med journa- listen. Det som framkommit tyder på att de delar A.V. menar är felaktiga sna- rare utgör faktorer som A.V. och Kriminalvården har olika uppfattning om hur de ska bedömas och vägas in. Beslutet har även ersatts av regionens omprövningsbeslut. Kriminalvården beklagar däremot att inget av besluten varit så tydligt som kan vara önskvärt. har emellertid, om han varit K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 fortsatt missnöjd, haft möjlighet att få saken prövad i domstol. Kriminal- vården finner därmed ingen anledning att närmare kommentera dessa om- ständigheter. Under det samtal som genomfördes mellan anstalten och vårdnadshava- ren till A.V:s son har de uppgifter som anstalten haft rätt att lämna ut be- gränsats av sekretess. Av utredningen framgår inte att anstalten har brutit mot sekretessen eller på något sätt försökt ”överföra” sekretess på vård- nadshavaren. Bedömningen att sonen är ett brottsoffer I ett tidigare ärende har JO förordat att begreppet brottsoffer i denna utvid- gade mening enbart används när det är klarlagt att barnet bevittnat våld eller andra övergrepp, dvs. att barnet sett eller hört den brottsliga gärningen be- gås (JO:s beslut dnr 5856-2011 och 6026-2011). JO har i sitt beslut hänvisat till proposition 2005/06:166 s. 16. Genom nämnda pro- position infördes 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2011:453), av vilken bl.a. framgår att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot när- stående vuxna är offer för brott. Denna formulering är lik den i 1 kap. 5 § FARK Fängelse. Det innebär att uttalanden i propositionen får anses ha re- levans även avseende Kriminalvårdens bedömning av brottsofferbegreppet. I propositionen framgår dock inte att det uppställs ett krav på det är klarlagt att barnet bevittnat våldet. Om det ska göras en jämförelse med beviskravet i förvaltningsrättsliga mål i domstol har i litteraturen framförts att det kan utgås från att normalkravet är sannolika skäl (Bevisprövning i förvaltnings- mål - Bevis 7, red. , 2003, s. 102). Av nämnda proposition framgår vidare att det med att barn bevittnat våld eller andra övergrepp avses huvudsakligen [Kriminalvårdens kursivering] att barnet sett eller hört den brottsliga gärningen begås (s. 16). På s. 17 i propositionen framgår att detta innebär att inte enbart fall då barnet sett våld eller andra övergrepp omfattas, utan även andra situationer när barnet upp- levt t.ex. en pågående misshandel. Bedömningen att A.V:s son är att betrakta som ett brottsoffer har grun- dat sig på att anstalten har bedömt att sonen har bevittnat våld riktat mot mamman. Vid sin bedömning har anstalten bl.a. vägt in ut- talade att de bedömt att sonen bevittnat våldet, att våldet skett i det gemensamma hemmet och även uttalanden i domen som an- stalten anser tyder på att sonen sannolikt bevittnat våldet. Det kan ifråga- sättas om det nämnda uttalandet i domen i sig visar på att sonen varit när- varande vid händelsen och ska ges den betydelse som anstalten har till- mätt det. uttalande kan dock tillmätas större vikt då deras bedömning av vilka barn som anses ha bevittnat våld enligt lag är lik den som Kriminalvården gör enligt föreskrifter. Anstalten har kommit fram till slutsatsen att sonen med största sannolikhet bevittnat våldet och därigenom är att jämställa med ett brottsoffer enligt 1 kap. 5 § FARK Fängelse. Att någon betraktas som brottsoffer kan få betydelse, exempelvis avse- ende bedömning att bevilja permission och besökstillstånd för att träffa barn. Kriminalvården vill dock påpeka att enbart det faktum att ett barn betraktas som brottsoffer inte är ensamt avgörande för utgången när det gäller t.ex. besök eller permission. Det är enbart en faktor som vägs med vid en helhetsbedömning. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D har i sin anmälan framfört klagomål mot anstalten Saltviks beslut om utevistelse (permission). Inledningsvis vill jag framhålla att ef- tersom JO som regel inte uttalar sig i bedömningsfrågor, saknas det skäl för mig att närmare kommentera anstalten Saltviks beslut att avslå A.V:s begäran om permission. Det finns emellertid andra bedömningar som har lett fram till avslagsbeslutet och anstalten Saltviks handläggning av ärendet, som jag finner skäl att beröra närmare i det följande. Sonens status som brottsoffer Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för innehållet i 20 § förvaltnings- lagen, där myndigheters skyldighet att motivera beslut regleras. Enligt bestäm- melsen ska slutliga beslut avseende myndighetsutövning som går en enskild emot enligt huvudregeln innehålla de skäl som har bestämt utgången.