frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — Inte heller när det gäller räntan är det alltså uppenbart att fördel- ningsbeslutet är oriktigt, och det var därför inte möjligt för Kronofogdemyn- digheten att rätta beslutet genom att ändra ränteberäkningarna så att ränta räk- nades för beslutet. Min uppfattning är alltså att det inte var möjligt för Kronofogdemyndig- heten att rätta fördelningsbeslutet med stöd av 2 kap. 20 § UB eftersom felen i beslutet inte var uppenbara. Även hantering av rättelsefrågan förtjänar att granskas. Innan en rättelse görs med stöd av 2 kap. 20 § UB ska en part eller en annan sakägare få tillfälle att yttra sig, om det inte är obehövligt. Möjligheten att be- sluta om rättelse utan att ge dem tillfälle att yttra sig ska användas med försiktighet. Om det finns minsta anledning att tro att de kan ha något av betydelse att säga i frågan, bör yttrande alltid inhämtas. Ett beslut om rättelse ska vidare dateras och expedieras till dem som är be- rörda som det meddelas. Eftersom ett sådant beslut dessutom går att överklaga ska det i beslutet anges hur den som vill överklaga ska gå till väga. Sammanfattningsvis förtjänar kritik för hur myn- digheten har hanterat och tillämpat möjligheten till självrättelse av beslut enligt 2 kap. 20 § UB i detta fall. Vad som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. 2 014 /1 5:JO1 F Ö R V A L T N I N G S D O M S T O L A R Kritik mot en rådman och en nämndeman vid Förvaltningsrätten i för hanteringen av en fråga om jäv (Dnr 772-2013) Beslutet i korthet: En nämndeman var ledamot i en socialnämnd. Hon var därför jävig att handlägga ett mål där socialnämnden hade ansökt om vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Nämndemannen får i beslutet kritik för att hon inte upplyste rättens ordfö- rande om att hon endast före förhandlingen i förvaltningsrätten hade deltagit i socialnämndens arbetsutskotts beslut gällande samma parter som de i målet vid domstolen. Rådmannen får kritik för att han tillät nämn- demannen att delta i handläggningen av målet trots att hon var jävig. . framförde i JO:s ärende med dnr 5964-2012 klagomål mot bl.a. Förvalt- ningsrätten i med anledning av handläggningen i domstolens mål 845-12 i fråga om en ansökan om vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga, LVU, där sökanden var i kommun. . uppgav bl.a. att nämndemannen var jävig i målet eftersom hon var ledamot i i kommun. JO hämtade in muntliga upplysningar från . Hon uppgav i huvudsak följande. Hon är ledamot av i kommun . Hon minns inte namnen i aktuell dom från Förvaltningsrätten i , men det torde vara detta ärende som hon minns som det enda ärende som hon har suttit i som nämndeman och där sökande var i Bor- länge kommun. När handlingarna från Förvaltningsrätten i kom till henne, läste hon igenom dem. Hon kände inte igen namnen eller hade på något sätt fått information om ärendet i socialnämnden. Hon hade alltså ingen insyn i ärendet. Ordföranden i förvaltningsrätten frågade henne om hon hade någon koppling till ärendet eller anknytning i övrigt och då berät- tade hon ovanstående och svarade nej på hans fråga. beslutade JO att vad som framkommit inte gav anledning till fortsatt utredning. . och . lämnade härefter, för räkning, in en ny anmälan mot Förvaltningsrätten i och nämndemannen . De uppgav bl.a. följande. Nämndemannen var jävig i förvalt- ningsrättens mål 845-12 gällande vård enligt LVU eftersom hon F Ö R V A L T N I N G S D O M S T O L A R 2 014 /1 5:JO1 2012 var med i i kommuns arbetsutskott och beslu- tade om umgängesbegränsning med stöd av LVU rörande exakt samma parter som de i aktuellt mål vid domstolen. hade inte anmält detta jävsförhållande till rätten. Hon hade i telefonsamtal också lämnat felaktiga upplysningar om förhållandena till JO. Förvaltningsrätten uppmanades att yttra sig över anmälan och redovisa sin be- dömning av det som kommit fram. Förvaltningsrätten (lagmannen ) lämnade ett remissvar . Av yttrandet framgick i huvudsak följande. Juristdomaren i målet, , har lämnat följande yttrande. Jag har en förhållandevis tydlig minnesbild av mål nr 845-12, eftersom det var ett LVU-mål med omfattande utredning. Den muntliga förhand- lingen, som hölls i förvaltningsrätten , tog närmare i anspråk och inkluderade flera vittnesförhör. Förutom jag själv dömde nämndemännen , och i målet. Eftersom jag kände till att är ledamot i i kommun tog jag upp frågan om eventuellt jäv med nämndemännen innan målet ropades på. Min minnesbild av de frågor jag särskilt ställde till stämmer väl överens med vad hon själv har sagt till byråchefen vid , dvs. jag frågade henne om hon hade någon koppling till ärendet eller kände sig jävig i övrigt. svarade nekande på dessa frågor. Eftersom jag gjorde bedömningen att ledamotskapet i nämnden i detta fall inte per automatik jävade ut drog jag, utifrån de svar hon lämnade, slutsatsen att hon inte var jävig att handlägga målet. Hade jag haft kännedom om att hon deltagit i beslutet om umgänges- begränsning rörande samma parter hade naturligtvis min slutsats blivit den motsatta. Jag vill i sammanhanget påpeka att det enligt 4 kap. 14 § RB är domarens eget ansvar att självmant ge till känna omständigheter som kan antas utgöra jäv. Med hänsyn till att man som juristdomare även vid en domstol av Förvaltningsrätten i Faluns storlek tjänstgör med förhållandevis många olika nämndemän finns det, enligt min mening, varken möjlighet eller anledning att inte upprätthålla en tämligen strikt tillämpning av den nämnda bestämmelsen. Avslutningsvis bör nämnas att förvaltningsrätten fick in ett överklagande av det ovan nämnda umgänges- begränsningsbeslutet (mål nr 1675-12). Målet lottades inledningsvis in på min domarkod som ett sambandsmål till mål nr 845-12. hade jag semester. beslutade jag att det inte var lämpligt att jag även skulle hantera frågan om umgängesbegränsning, varför jag bad registratorn lotta om målet till den andra dömande enheten. Eftersom målet direkt lot- tades om till annan domare, fanns det ingen anledning för mig att gå igenom handlingarna i akten. Det ska dock för tydlighetens skull framhållas att sammanträdesprotokollet från socialnämnden aktbilage- rats i mål nr 1675-12, och att uppgiften om att deltagit i beslutet därmed fanns tillgängligt i ett annat öppet mål hos domstolen när jag meddelade dom i LVU-målet. Nämndemannen har framfört att hon inte har något minne av att ha suttit i socialnämnden när frågan om umgängesbegränsning av- gjordes där och vill betona att hon inte medvetet har lämnat felaktiga upp- lysningar om förhållandena till JO. 2 014 /1 5:JO1 F Ö R V A L T N I N G S D O M S T O L A R Inledningsvis vill jag framhålla att jag anser att var jävig i det aktuella målet. I övrigt vill jag anföra följande. Det är, precis som skriver i sitt yttrande, domarens eget ansvar att själv- mant ge till känna omständigheter som kan antas utgöra jäv. När det gäller det aktuella målet tog själv upp frågan om jäv med och de övriga nämndemännen. Två frågor uppkommer med an- ledning av detta, dels om därmed kan anses ha gjort vad som kan krävas av honom för att säkerställa att inte var jävig i målet, dels om enbart den omständigheten att var ledamot i socialnämnden i fråga borde ha varit tillräckligt för att hon skulle anses jävig, och att domstolen således borde ha kallat in en ersättare för henne. När det gäller den första frågan anser jag att , genom att ställa frågan om eventuellt jäv, har gjort vad som kan krävas av honom för att en jävssituation skulle undvikas. Nästa fråga är om det kan anses vara förvaltningsrättens skyldighet att se till att en nämndeman som, jäm- sides med sitt uppdrag, också är ledamot i en socialnämnd inte sitter med i rätten där socialnämnden i fråga är part. Även om en sådan skyldighet skulle minska risken för jäv, anser jag den inte motiverad med hänsyn bl.a. till det betydande merarbete som en sådan rutin skulle medföra för en redan pressad administration. Däremot anser jag det självfallet vara av stor vikt att domstolen informerar nämndemännen om vad som gäller, och att ord- föranden i ett mål där socialnämnden är part förhör sig om möjlig jävspro- blematik för de nämndemän som deltar i avgörandet. . och . kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 1 kap. 9 § regeringsformen ska domstolar i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet (objektivitetsprincipen). I avsikt att skapa garantier för att den grundlagsfästa objektivitetsprincipen efterlevs av domstolarna har det i förvaltningsprocesslagen (1971:291), FPL, och , RB, införts jävsbestämmelser. I 41 § FPL anges att i fråga om jäv mot den som handlägger mål enligt FPL gäller bestämmelserna i 4 kap. RB om jäv mot domare. I 4 kap. 13 § RB finns bestämmelser om domarjäv. Paragrafen innehåller dels en uppräkning av särskilt angivna förhållanden som medför att en domare är jävig att handlägga ett mål (punkterna 1–9), dels en allmänt hållen bestäm- melse, en s.k. generalklausul (punkt 10). De bestämmelser som är av intresse i detta sammanhang återfinns i punk- terna 4 och 10. Det sägs där att domare är jävig att handlägga mål dels om han, då kommun är part, är ledamot av nämnd eller styrelse som handhar förvalt- ningen av den angelägenhet målet rör, dels om eljest särskild omständighet fö- religger, som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i målet. Av betydelse för tolkningen av generalklausulen i punkten 10 är artikel 6.1 i Europeiska konventionen av om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (se t.ex. NJA 2010 s. 274). har i sin rättspraxis urskilt två element, dels krav på sub- jektiv opartiskhet, nämligen att varje domare faktiskt ska döma opartiskt, dels krav på objektiv opartiskhet, som innebär att det för en objektiv iakttagare inte F Ö R V A L T N I N G S D O M S T O L A R 2 014 /1 5:JO1 får finnas några legitima tvivel om domstolens opartiskhet och oberoende (jfr , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2012, s. 201). I 4 kap. 14 § första stycket RB anges att om en domare vet att det finns en omständighet, som kan antas utgöra jäv mot honom, är han skyldig att själv- mant ge det till känna. Med domare avses i detta sammanhang inte bara juristdomare utan också nämndemän. Dessa ska alltså bedömas på samma sätt som juristdomarna vid bedömning av om jäv föreligger eller inte. Enligt 41 § FPL och 4 kap. 13 § 4 RB är en domare jävig att handlägga ett mål där en kommun är part om domaren är ledamot av den nämnd som har hand om förvaltningen av den angelägenhet som målet rör. var le- damot av i kommun. Kommunen svarar enligt 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) för inom sitt område. Enligt 2 kap. 4 § socialtjänstlagen fullgörs kommunens uppgifter inom av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer, i kom- mun av socialnämnden. I det mål som anmälan avser var det i kommun som hade ansökt hos förvaltningsrätten om vård med stöd av 4 § LVU. Frågan är om den domare som också är ledamot av en socialnämnd redan av det skälet är jävig att handlägga mål där socialnämnden är sökande. Bestämmelsen om domarjäv för den som är ledamot av en nämnd kom till i då domstolarna inte var inblandade i den kommunala myndig- hetsutövningen på det sätt som är fallet . Bestämmelsen får därför antas ursprungligen ha tagit sikte främst på fall där kommunen är part i ett civilrätts- ligt mellanhavande. Enligt sin ordalydelse träffar bestämmelsen emellertid också den situation som är aktuell i detta fall, dvs. att domaren är ledamot i den socialnämnd som är part i målet eftersom den fullgör kommunens uppgifter inom . Så bör bestämmelsen också enligt min mening tolkas. var alltså redan på grund av att hon var ledamot i i kommun enligt 41 § FPL och 4 kap. 13 § 4 RB jävig att handlägga det mål om vård med stöd av LVU där socialnämnden var sökande. var ordförande i rätten och ansvarig för hanteringen av frå- gan om någon av rättens ledamöter var jävig. Han visste att var ledamot i socialnämnden men ansåg inte att hon av det skälet var jävig att handlägga målet. Det finns därför enligt min mening inte tillräckliga skäl att kritisera för att hon inte avstod från att delta i handläggningen redan av det skälet att hon var ledamot i socialnämnden. Hon hade däremot en skyldighet att i enlighet med 41 § FPL och 4 kap. 14 § första stycket RB upplysa om att hon endast före förhandlingen i förvaltningsrätten hade deltagit i socialnämndens arbetsutskotts beslut gällande samma parter som de i målet vid domstolen. Hon ska kritiseras för att inte ha gjort det. förtjänar kritik för att han tillät att delta i handläggningen av målet trots att hon var jävig på grund av att hon var ledamot i socialnämnden. 2 014 /1 5:JO1 F Ö R V A L T N I N G S D O M S T O L A R Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Kritik mot fyra domare vid Förvaltningsrätten i för utformningen av domskäl i mål om psykiatrisk (Dnr 748-2014) Beslutet i korthet: I förvaltningsprocesslagen föreskrivs att rättens avgö- rande ska innehålla de skäl som har bestämt utgången. JO har granskat fem avgöranden från Förvaltningsrätten i enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård. Resultatet av granskningen är att inget av de fem avgörandena uppfyller lagens krav på motivering. De domare som är ansvariga för avgö- randena får därför kritik. Den 26–genomförde jag en inspektion av Förvaltningsrätten i . Vid inspektionen uppmärksammades fem domar i mål enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, där motiveringen kunde ifråga- sättas. I domarna var det fråga om att tillämpa reglerna i 3 § LPT om förutsätt- ningarna för tvångsvård. Bestämmelsen har i relevanta delar följande lydelse. Tvångsvård får ges endast om patienten lider av en allvarlig psykisk stör- ning och på grund av sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt 1.har ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att patienten är intagen på en sjukvårdsinrättning för kvalificerad psykiatrisk dygnetruntvård (sluten psykiatrisk tvångs- vård), eller 2.behöver iaktta särskilda villkor för att kunna ges nödvändig psykiatrisk vård (öppen psykiatrisk tvångsvård). En förutsättning för vård enligt denna lag är att patienten motsätter sig så- dan vård som sägs i första stycket, eller det till följd av patientens psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans eller hennes samtycke. Villkor för öppen psykiatrisk tvångsvård får enligt 26 § tredje stycket LPT avse skyldighet att underkasta sig medicinering eller annan vård eller be- handling, skyldighet att hålla kontakt med en viss person, skyldighet att vistas på ett hem eller annan eller be- handling eller att besöka en vårdcentral eller anlita , vistelseort, bostad, utbildning eller arbete, förbud mot att använda berusningsmedel, förbud mot att vistas på en viss plats eller att ta kontakt med en viss person, eller annat som är nödvändigt eller följer av vårdplanen. F Ö R V A L T N I N G S D O M S T O L A R 2 014 /1 5:JO1 Samtliga fem mål hade avgjorts efter muntlig förhandling. De fem domarna är uppställda på likartat sätt. Först anges parterna och förvaltningsrättens avgö- rande. I ett följande avsnitt redovisas en kort bakgrund, chefsöverläkarens yr- kande, en redogörelse för vad chefsöverläkaren anfört till stöd för sitt yrkande, patientens inställning till yrkandet, en upplysning om att rättens sakkunnige har tillstyrkt chefsöverläkarens ansökan samt vissa uppgifter om handläggningen. Det följande avsnittet har rubriken för förvaltningsrättens avgörande el- ler Skälen för avgörandet. Det inleds med en redogörelse för innehållet i 3 § LPT. Därefter följer förvaltningsrättens egentliga domskäl. I mål 52-13 prövade förvaltningsrätten en ansökan från en chefsöverläkare om fortsatt tvångsvård i sluten form. Patienten, , hade motsatt sig ansökan och anfört att han inte led av en allvarlig psykisk störning som krävde sluten heldygnsvård utan att vårdbehovet kunde tillgodoses på frivillig väg. Förvalt- ningsrätten biföll chefsöverläkarens ansökan. Förvaltningsrättens egentliga domskäl har följande lydelse: Det är utrett att E.S. lider av en allvarlig psykisk störning. På grund av sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har han ett ound- gängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för kvalificerad psy- kiatrisk dygnetruntvård. motsätter sig sådan vård. Förutsättningarna för sluten vård med stöd av 3 § LPT är därmed uppfyllda. Chefsöverläka- rens ansökan ska bifallas med stöd av 9 § LPT. I mål 61-13 prövade förvaltningsrätten en ansökan från en chefsöverläkare om fortsatt tvångsvård i öppen form och om särskilda villkor för vården. Patienten, , hade motsatt sig bifall till chefsöverläkarens ansökan och uppgett att det saknades förutsättningar för tvångsvård då vården kunde ges på frivillig grund. När det gällde de särskilda villkoren accepterade hon att inte ha någon kontakt med sin mor inledningsvis, men inte . Förvaltningsrätten biföll chefsöverläkarens ansökan om vård. Som ett villkor för vården beslutade för- valtningsrätten att B.W. skulle avhålla sig från att ha kontakt med sin mor. För- valtningsrättens egentliga domskäl har följande lydelse: Det är utrett att B.W. lider av en allvarlig psykisk störning. På grund av sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt behöver hon iaktta i domslutet angivna särskilda villkor för att kunna ges nödvändig psy- kiatrisk vård. Det finns till följd av B.W:s psykiska tillstånd grundad anled- ning att anta att vården inte kan ges med hennes samtycke. Förutsättning- arna för öppen psykiatrisk tvångsvård med stöd av 3 § LPT är därmed upp- fyllda. Chefsöverläkarens ansökan ska således bifallas. I mål 354-13 prövade förvaltningsrätten en ansökan från en chefsöverläkare om fortsatt tvångsvård i öppen form och om särskilda villkor för vården. Patienten, , hade motsatt sig ansökan och uppgett att han ansåg att han var färdigvår- dad. Förvaltningsrätten biföll chefsöverläkarens ansökan om vård och före- skrev särskilda villkor för vården. Förvaltningsrättens egentliga domskäl har följande lydelse: Det är utrett att R.N. lider av en allvarlig psykisk störning. På grund av sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt behöver han 2 014 /1 5:JO1 F Ö R V A L T N I N G S D O M S T O L A R iaktta i domslutet angivna särskilda villkor för att kunna ges nödvändig psy- kiatrisk vård. N. motsätter sig sådan vård. Förutsättningarna för öppen psy- kiatrisk tvångsvård med stöd av 3 § LPT är därmed uppfyllda. I mål 687-13 prövade förvaltningsrätten en ansökan från en chefsöverläkare om fortsatt tvångsvård i sluten form. Patienten, , hade motsatt sig ansökan och hävdade att hon inte led av någon allvarlig psykisk störning. Förvaltningsrätten biföll chefsöverläkarens ansökan. Förvaltningsrättens egentliga domskäl har följande lydelse: Det är utrett att U.A. lider av en allvarlig psykisk störning. På grund av sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har hon ett ound- gängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att hon är intagen på en sjukvårdsinrättning för kvalificerad psy- kiatrisk dygnetruntvård. motsätter sig sådan vård. Förutsättningarna för sluten vård enligt 3 § LPT är därmed uppfyllda. Chefsöverläkarens an- sökan ska därför medges. I mål 826-13 prövade förvaltningsrätten en ansökan från en chefsöverläkare om fortsatt tvångsvård i sluten form. Patienten, , hade motsatt sig ansökan och bl.a. uppgett att han mådde bra och att han avsåg att fortsätta med sin medici- nering även när han skrivits ut. Förvaltningsrätten biföll chefsöverläkarens an- sökan. De egentliga domskälen har följande lydelse: Det är utrett att F.M. lider av en allvarlig psykisk störning. På grund av sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har han ett ound- gängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för kvalificerad psy- kiatrisk dygnetruntvård. motsätter sig sådan vård. Förutsättningarna för sluten vård med stöd av 3 § LPT är därmed uppfyllda. Chefsöverläka- rens ansökan ska bifallas. Förvaltningsrätten uppmanades att yttra sig över huruvida domstolen bedömde att domskälen i domarna uppfyllde motiveringsskyldigheten i 30 § förvalt- ningsprocesslagen (1971:291), FPL. Förvaltningsrätten (lagmannen ) gav in följande remissvar. F.d. rådmannen har lämnat följande synpunkter (mål 354-13 och 687-13) Jag bistår på distans Förvaltningsrätten i som extradomare vid handläggning av psykiatrimål i . Förslag till bl.a. dom sätts upp av föredragande och skickas tillsammans med övriga handlingar i målet via e-mail till Tingsrätten i där jag har tillgång till dator och skrivare. Efter förhandling på i redigerar jag do- marna på tingsrätten och sänder dessa tillsammans med protokoll per post till förvaltningsrätten. Enligt min mening bör domskälen i LPT-mål i normalfallet hållas kort. Domskälen ska naturligtvis motiveras. För att uppnå mål om handläggningstider torde det vara ofrånkomligt att i vissa måltyper an- vända sig av en förenklad domskrivning. Som även JO påpekat finns det anledning att vara återhållsam i domen med vissa uppgifter som för den enskilde kan uppfattas som kränkande. F Ö R V A L T N I N G S D O M S T O L A R 2 014 /1 5:JO1 Av all kontakt som jag haft med föredragande på Förvaltningsrätten i har jag bibringats uppfattningen att förvaltningsrätten använder sig av en standardiserad domskrivning i LPT-mål. För egen del håller jag normalt domskälen i LPT-mål kort, men oftast med en annan variant än vad föredraganden föreslagit. I mål där utgången varit given och jag haft mål på patienten tidigare, såsom mål nr 354-13, som rör en kroniskt sjuk patient, har emellanåt förekommit att jag har god- tagit det uppsatta standardiserade domförslaget. I de få mål som överklagats, med mig som ordförande, har kammarrätten i samtliga fall, såvitt jag kan komma ihåg, inte skrivit andra skäl än att den delar förvaltningsrättens bedömning. Kammarrätten har således uppenbart inte haft någon erinran mot domskälen. F.d. rådmannen har lämnat följande synpunkter (mål 52-13) I handlingarna och vid den muntliga förhandlingen lämnades uppgifter om patientens förhållanden som inte togs in i domen, främst beträffande hans sjukdomstillstånd. Den sakkunniges utlåtande var utförligt med en redovis- ning av de omständigheter som han byggde sina slutsatser på. Patienten var närvarande vid förhandlingen. Domskälen får anses redovisa förvaltningsrättens överväganden på ett sätt som är förenligt med förvaltningsprocesslagens krav på doms- motivering. Domstolen konstaterade således att det var utrett att patienten led av en allvarlig psykisk störning, att patientens förhållanden var sådana att psykiatrisk vård i sluten form var nödvändig och att patienten motsatte sig sådan vård. Mer utförliga domskäl hade kunnat medföra att känsliga uppgifter behövde redovisas. Jag anser emellertid ändå att det är angeläget att pröva möjligheterna att något mer utveckla domskälen än vad som skedde i målet. Bl.a. kunde ha utvecklats varför sluten vård ansågs vara nödvändig, detta särskilt mot bak- grund av patientens inställning i målet. Detta är en fråga som kan tas upp i förvaltningsrättens fortsatta utvecklingsarbete. Det i målet tillämpade mer summariska sättet att utforma domskälen torde vara allmänt förekommande vid förvaltningsrätterna. Jag välkomnar att JO tagit upp frågan. Förvaltningsrättsfiskalen har lämnat följande synpunkter (mål 61-13) I samband med på förvaltningsrätten den 26–valde JO ut fem domar i mål om tvångsvård enligt LPT för gransk- ning. Det är fem LPT-mål av drygt 600 avgjorda .