frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — Enligt 15 § andra stycket rennäringslagen (1971:437), RNL, bestämmer läns- styrelsen det högsta antal renar som får hållas på bete inom en samebys betes- område. Om samebyn bryter mot ett sådant beslut, får enligt be- stämmelsens tredje stycke vid vite förelägga byn att följa beslutet. I det fall samebyn med stöd av 35 § första stycket RNL bestämt hur många renar en medlem högst får inneha, får ett föreläggande att minska antalet renar även riktas mot en medlem som inte följer samebyns beslut (15 § fjärde stycket RNL). Ett vitesföreläggande ska enligt 2 § fjärde stycket lagen (1985:206) om viten delges adressaten. Enligt 7 § delgivningslagen (2010:1932) är det den myndighet som hand- lägger ett mål eller ett ärende som har ansvar för att se till att delgivning sker i målet eller ärendet. M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 2 014 /1 5:JO1 beslutade att förelägga 13 medlemmar i att vid vite minska sitt renantal. Eftersom beslut var förenat med vite skulle det därmed också delges var och en av de 13 med- lemmarna. Av utredningen framgår det att efter att den fick del av hindersbevisen inte vidtog några som helst åtgärder för att för- söka delge M.H.R. beslutet innan tidpunkten för fullgörelse inträf- fade. har förklarat sin passivitet med att ett agerande från länssty- relsens sida mot vissa medlemmar i samebyn inte skulle gynna förutsättning- arna för att nå en samförståndslösning. Det är en mycket dålig förklaring. Ef- tersom har valt att meddela beslutet var också skyl- dig att se till att alla de 13 medlemmarna delgavs beslutet. för- tjänar allvarlig kritik för sin passivitet. Vad Ruvhten Sijte i övrigt anfört föranleder inte några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida. Kritik mot en länsstyrelse för bl.a. underlåtenhet att kommunicera en uppgift som har varit av betydelse för ett beslut om avlivning av en hund och för dröjsmål med att underrätta djurhållaren om beslutet (Dnr 1735-2013 och 6458-2013) Beslutet i korthet: hade omhändertagit en hund enligt djur- skyddslagen och beslutat att hunden skulle säljas eller överlåtas på annat sätt. Därefter fick ett besked från polismyndigheten att det inte gick att sälja eller överlåta hunden utan att polismyndigheten lämnade ären- det till för beslut om avlivning. beslutade att hunden skulle avlivas utan att kommunicera polismyndighetens besked till hundens ägare och får kritik för det. underrättade hundägaren om avlivningsbeslutet genom delgivning med stämningsman, vilket ledde till att hundägaren blev underrättad först efter beslutet och efter det att hunden hade avlivats. får kritik för att hundägaren inte underrättades tidigare. Slutligen får kritik för brister i fråga om skyldigheten att registrera allmänna handlingar. I en anmälan (dnr 1735-2013), som kom in till JO , framförde . klagomål mot i och gjorde gällande att personal i samband med en kontroll av hans hundhållning hade gått in i hans bostad utan tillstånd. Han uppgav bl.a. följande. När djurskydds- handläggarna ringde på dörren var han nyvaken och inte påklädd. Han bad dem därför att vänta . Han förklarade sedan att han inte kunde släppa in dem i bostaden eftersom det inte var hans lägenhet, utan hans sambos. 2 014 /1 5:JO1 M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D var sjuk, hade bett honom att inte släppa in någon i bostaden. gick djurskyddshandläggarna ändå in i lägenheten utan tillstånd från hans sambo eller några papper som styrkte deras rätt att gå in. I en anmälan (dnr 6458-2013), som kom in till JO , fram- förde . ytterligare klagomål mot och uppgav bl.a. föl- jande. överlämnade en polis ett beslut till honom enligt vilket hans hund skulle avlivas. Han hade inte fått någon information om detta tidi- gare. I beslutet stod det att han hade på sig för att överklaga beslutet till förvaltningsrätten, men fick han veta att hunden redan var avlivad. Han framförde även klagomål mot i med anledning av hur avlivningsbeslutet hade verkställts. Genomförande av kontrollbesök i bostaden Handlingar i ärende med dnr 282-848-2013 begärdes in och granskades. Ärendet remitterades därefter till som uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen av ärendet såvitt avsåg länsstyrel- sens besök hos . . I remissvaret anförde bl.a. följande (bifogade handlingar har här utelämnats). Anmälningar om misstänkta brister i djurhållningen avseende hund har inkommit till under en tvåårspe- riod. har också tidigare besökt eller försökt besöka . för kontroll av hundhållningen. Vid två av dessa till- fällen bereddes de inte tillträde till inomhusmiljön, en gång pga. sjukdom, en gång pga. att . endast var inneboende. Enligt djurskyddskon- trollanterna angav . vid nu aktuellt tillfälle att han inte ville släppa in dem eftersom det var hans flickväns lägenhet. De påpekade då att han var skriven på adressen och att de oberoende av vem som var inneha- vare av lägenheten hade rätt att kontrollera djurhållningen. . grundar sin anklagelse om hemfridsbrott på att djurskyddarna går in i lägenheten, utan tillstånd från hans sambo eller några papper som styrker att de har rätt att gå in. Efter informationen om handräckning enligt ovan gick . till- baka in i lägenheten med hunden. Djurskyddskontrollanterna har angett att de upplevde att . genom att gå tillbaka in i lägenheten och lämna dörren öppen efter sig gav sitt medgivande till besiktning av inomhusmiljön varför de följde efter in i lägenheten. De tillbakavisar därför helt anklagel- sen om hemfridsbrott. uppdrag när det gäller kontroll av djurhållning grundar sig på 2–4 §§ djurskyddslagen och det är djurens situation som ska utgöra grun- den för beslut i dessa ärenden. M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 2 014 /1 5:JO1 Allmänheten har god kännedom om djurens rättigheter och är mycket uppmärksam på djur som befaras fara illa eller bli illa behandlade. Anmälningarna till om misstänkt vanvård är därför många. I det aktuella fallet har flera anmälningar om brister i hundhållningen kom- mit in till . Att bli ifrågasatt som djurhållare väcker självklart många känslor och kan bli oerhört traumatiskt för ägaren. Beslut om omhändertagande av djur innebär, för i stort sett alla berörda, ett mycket stort ingrepp i den personliga integriteten oavsett hur välgrundat beslutet är. Mot bakgrund av denna vet- skap diskuteras tillvägagångssätt vid kontroller både inom myndigheten och mellan olika länsstyrelser. Kännedomen om ärendenas känslighet och om vad som är tillåtet eller inte kan anses som mycket god. har därför inte anledning att tvivla på att kontrollen gått till på det sätt och utifrån de tolkningar som och redogjort för i sin PM [här utelämnad, JO:s anm.]. anser därför att klagomål inte ska föranleda nå- gon åtgärd. Kommunikation inför och underrättelse om beslutet om avlivning Handlingar i ärende med dnr 282-1232-2013 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick dels att . sedan beslutat att hans hund skulle säljas eller överlåtas inte fick möjlighet att yttra sig inför ett beslut om avlivning av hunden , dels att han fick del av det beslutet, som var verkställbart, först . Ärendet remitterades till som uppmanades att lämna upplys- ningar om handläggningen av ärendet i dessa båda avseenden. skulle vidare redovisa sin bedömning av det som kommit fram. kom in med följande yttrande (bifogade handlingar har här utelämnats). har i bifogad PM [här utelämnad, JO:s anm.] redogjort för sin syn på klagomålen. Av sammanställning framgår att haft anledning att kontrollera hundhållning ett antal gånger och vid samtliga tillfällen dels ifrågasätta skötseln av hunden dels gett . möjlighet till rättelse. Trots påpekande vid första besöket kom nya anmälningar mot skötsel av hunden in till . Efter den senaste anmälningen genomförde en kontroll av djurhållningen och fattade då beslut om omhändertagande enligt djurskyddslagen och underrättelse inför beslut om vad som ska ske med omhändertagna djur. Av det beslut som . då erhöll framgick att beslutet om omhändertagande gällde även om det överklagades vad som skulle ske med omhändertagna djur, dvs. säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. . har lämnat ett yttrande där han beskriver förhållandena och mil- jön där hunden vistades. Detta yttrande har inte diarieförts men funnits tillhanda i akten. I beslut, enligt 34 § djurskyddslagen fastställer att hunden ska säljas eller överlåtas på annat sätt genom polismyndig- hetens försorg. I detta beslut refereras också till yttrande. 2 014 /1 5:JO1 M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D anser att det i båda besluten, respektive 2013- 04-12, tydligt framgick att avlivning var en möjlig åtgärd om det visade sig att beslutet om försäljning eller överlåtelse inte kunde verkställas. Av yttrande från polismyndigheten framgår att de inte anser att det går att sälja eller överlåta hunden till någon utan lämnar ärendet till för beslut om avlivning. Denna handling har ej heller diarieförts men funnits tillgänglig i akten. I beslut fattas slutligen beslut om avlivning med omedelbar verkan. Detta beslut expedierades och sändes ut med stämnings- man. Delgivning skedde dock inte förrän . Med anledning av ovanstående redogörelse anser att . inte varit okunnig om att hunden kunde komma att avlivas och anser sig inte ha brustit i kommunikationen i ärendet. Enligt 17 § första stycket punkten 1 förvaltningslagen (1986:223) får ett ärende avgöras utan föregående kommunicering om åtgärden är uppenbart obehövlig. Eftersom det visat sig omöjligt att sälja eller på annat sätt över- låta hunden, återstod endast alternativet att avliva denna. Ett yttrande från . har inte kunnat påverka den slutliga utgången i ärendet och en kommunicering har därmed tett sig meningslös. Dessutom framkom av handlingarna i ärendet att hunden var mycket osäker och rädd. Eftersom avlivning var den enda återstående åtgärden bedömde av djur- skyddsskäl att verkställigheten borde ske skyndsamt. Däremot anser att det är allvarligt att alla handlingar i ären- det inte diarieförts, även om de varit tillgängliga i akten, och kommer att vara uppmärksamma på att detta inte upprepas. Likaså anser det olyckligt att delgivning inte skedde förrän efter beslutet. Överklagningstiden gick inte ut , som . tycks ha uppfattat det, utan . kom- mer fortsättningsvis att skicka liknande beslut både med vanlig post och med stämningsman. Som redan i förra yttrandet i ärendet till JO konstaterade är det svårt att bli ifrågasatt som djurhållare och det är därför ytterst ange- läget att tillvägagångssättet i hela hanteringen är korrekt. an- ser, med undantag av vad som skrivs i styckena ovan angående diarieföring och delgivning att ärendet hanterats på ett korrekt sätt. anser därför att klagomål inte ska föranleda någon åtgärd. Verkställigheten av beslutet om avlivning Ärendet remitterades till polismyndigheten som uppmanades att göra en utred- ning och yttra sig i frågan om verkställighet av det aktuella ärendet. Yttrandet skulle innehålla en redogörelse för förfarandet och myndighetens bedömning av detta. kom in med ett yttrande enligt följande. beslutade att omhänderta hun- den ””. beslutade att ”” skulle säljas eller överlåtas på annat sätt genom polismyndighetens försorg. meddelade polismyndigheten att det inte går att sälja eller överlåta ””. inkom till polismyndigheten via mail beslut om avlivning av ””. Beslutet gällde ome- delbart. M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 2 014 /1 5:JO1 tog en av polismyndighetens djurhandläggare kontakt med föreståndaren på aktuellt för att beställa tid för avliv- ning av ””. Föreståndaren beställde tid för avlivning vid veterinärstat- ionen i och avlivades ””. har inte varit involverad i den process som pågick mellan och ”Heras” ägare. har fått del av de beslut som fattades av , samt . Övrig dokumentation såsom överklaganden från hundägaren, beslut eller domar från förvaltningsrätten etc. har inte polis- myndigheten fått del av. Däremot har polismyndigheten haft kontakt med angående de försök till omplacering av ”” som polismyn- digheten gjort, beskrivning av hur ”” agerat på hundpensionatet samt polismyndighetens bedömning att det inte gick att sälja eller på annat sätt överlåta hunden. Enligt 34 § djurskyddslagen (1988:534) får besluta att ett djur som har omhändertagits ska avlivas om det inte går att verkställa ett tidigare beslut om att djuret ska säljas eller överlåtas. Djuret ska avlivas genom po- lismyndighetens försorg. Av 74 § djurskyddsförordningen (1988:539) framgår att ett beslut enligt 34 § djurskyddslagen gäller om den beslutande myndigheten inte bestämmer annat. I ”En ny förvaltningslag” (SOU 2010:29) s. 535 ff. anges att det är be- slutsmyndigheten som ska göra en avvägning mellan effektivitetsintresset och den enskildes rättsskyddsintresse och, om det anses befogat, skjuta upp verkställigheten. Vidare anges att även om det i och för sig skulle vara till- låtet för myndigheten att verkställa det aktuella beslutet kan ett uppskov av särskilda skäl vara motiverat. Sådana särskilda skäl kan vara att beslutet innebär ett allvarligt ingrepp i den enskildes frihet och egendom, att verkställigheten skulle bli irreparabel och sålunda göra ett överklagande meningslöst eller att det finns risk för att beslutet blir upphävt om det över- klagas. Av djurskyddsförordningen framgår att ett beslut om avlivning av en hund gäller om den beslutande myndigheten inte bestämmer annat. I aktuellt ärende är den beslutande myndigheten . Polismyndig- heten har enbart haft att verkställa det beslut som har fattat. Det torde således vara som hade att pröva huruvida det kunde anses befogat att skjuta upp verkställigheten eller inte. mailade sitt beslut om avlivning till polismyndigheten som beslutet fattades, dvs. Det fanns i underla- get inte någon indikation på att polismyndigheten skulle avvakta med att verkställa beslutet. Av beslutet framgick dessutom tydligt att det gällde varför polismyndigheten omgående såg till att ordna så att ”” skulle avlivas. gör den samlade bedömningen att det under rådande omständigheter inte kan anses lagstridigt att polismyndigheten fullgjorde verkställigheten av beslut. kan konstatera att aktuellt ärende är snarlikt ett ärende där JO prövat just frågan om avlivning av en hund (dnr 5195-2010). Det som skiljer de båda ärendena åt är förhållandet att det i det redan prövade ärendet var polismyndigheten som fattade beslutet om avlivning av hunden. Delar av JO:s bedömning får ändå anses relevanta i nu aktuellt ärende. Po- lismyndigheten har därför initierat en dialog med i syfte att 2 014 /1 5:JO1 M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D säkerställa att våra respektive rutiner är sådan att ingen oklarhet ska före- ligga vid verkställighet av motsvarande beslut . . fick möjlighet att kommentera remissvaren men hördes inte av. I ett beslut anförde JO följande. Genomförande av kontrollbesök i bostaden En enskild åtnjuter grundlagsskydd mot husrannsakan och liknande intrång (2 kap. 6 § regeringsformen). Skyddet för den enskildes hem fullföljs genom bestämmelser i allmän lag, framför allt 4 kap. 6 § , som gäller hem- fridsbrott. Enligt artikel 8 i om mänskliga rättigheter, vil- ken gäller som lag i , ska var och en ha rätt till respekt för sitt hem. Enligt 27 § första stycket 2 djurskyddslagen (1988:534) har en kontrollmyn- dighet i den utsträckning som behövs för kontrollen rätt att få tillträde till om- råden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen där djur hålls el- ler som berör djurhållningen och där besiktiga djuren, göra undersökningar och ta prover. Det ligger i sakens natur att bestämmelsen tar sikte på områden och byggnader som till sin funktion är avsedda för djurhållning, t.ex. stall, ladugår- dar och beteshagar. Djur kan dock även hållas i en bostad. Djurskyddslagen omnämner inte bostäder särskilt. Med tanke på det starka skydd som bostaden ges i grundlagen, och har JO tidigare uttalat att en kontrollmyndighet inte kan bereda sig tillträde till bostäder på samma sätt som till typiska djurhåll- ningslokaler. Vidare uttalades att lagstiftningen i praktiken inte torde ge kon- trollmyndigheten någon befogenhet att – utan handräckning från polisen – be- reda sig tillträde till en bostad när den kontrollerade inte samtycker till det, om det inte föreligger en nödsituation (JO 2011/12 s. 511, dnr 6650-2009). Läns- styrelsens kontroll i en djurhållares bostad får alltså i normalfallet inte vara påtvingad, utan måste föregås av djurhållarens uttryckliga samtycke. När det gäller frågan om samtycke har funnits i det nu aktuella ärendet fö- religger motstridiga uppfattningar. Med anledning av uppgifterna från länssty- relsen om hur situationen uppfattades av de närvarande tjänstemännen finner jag dock att underlaget inte ger tillräckligt stöd för kritik i den delen. Kommunikation inför beslutet om avlivning I 34 § djurskyddslagen föreskrivs att , när ett beslut om omhän- dertagande har meddelats, ska fastställa om djuret ska säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. Om har beslutat att djuret ska säljas eller överlåtas på annat sätt och om det visar sig att beslutet inte kan verkställas, får i stället besluta att djuret ska avlivas. I motiven till bestäm- melsen anfördes att djurhållaren vanligen bör få del av samt tillfälle att yttra sig över utredningen innan beslut fattas om försäljning eller avlivning (prop. 1991/92:173 s. 22 och prop. 2007/08:63 s. 34). M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 2 014 /1 5:JO1 I 17 § förvaltningslagen (1986:223), FL, finns regler om myndigheternas s.k. kommunikationsplikt. Där föreskrivs att ett ärende inte får avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndig- hetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan kommunikation t.ex. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehöv- liga. Av utredningen framgår följande. I samband med att genom- förde en kontroll av djurhållning beslutade läns- styrelsen att omhänderta hans hund. fattade läns- styrelsen ett beslut om att hunden skulle säljas eller överlåtas på annat sätt till en mycket hundkunnig person. Innan beslutet fattades hade . fått del av och tillfälle att yttra sig över viss utredning. meddelade polismyndigheten i ett e-postmeddelande till att det inte var möj- ligt att sälja eller överlåta hund, varför ärendet överlämnades för beslut om avlivning. Detta meddelande diariefördes inte hos . Inte heller underrättades . om denna uppgift eller fick möjlighet att yttra sig över den. fattade ett beslut om att hund skulle avlivas genom polismyndighetens försorg. I sitt remissvar har gjort gällande att den inte har brustit i sin kommunikationsplikt eftersom det av tidigare beslut tydligt hade framgått att avlivning var en möjlig åtgärd om det visade sig att beslutet om försäljning eller överlåtelse inte kunde verkställas. Vidare har uppgett att en kommunikation hade varit meningslös med hänsyn till att avlivning var den enda återstående åtgärden. Ett sådant resonemang stämmer inte med förvaltningslagens regler. Huvud- regeln är att kommunikation ska ske inför ett beslut varigenom ett ärende av- görs. Myndigheten kan avgöra ett ärende utan kommunikation om det är up- penbart att kommunikation inte behövs. Så snart någon tvekan om detta upp- kommer ska man kommunicera med parten på vanligt sätt (se och , Förvaltningslagen med kommentar, 3:e uppl., s. 210). I detta ärende fick ett e-postmeddelande från polismyndig- heten med besked om att beslutet om försäljning eller överlåtelse på annat sätt inte kunde verkställas. Denna uppgift låg till grund för beslut om avlivning av hunden. . kände inte till polismyndighetens bedömning i detta avseende. Ett avlivningsbeslut är dessutom ett beslut med allvarliga kon- sekvenser för djurägaren. Det är inte bara fråga om ekonomiska värden, utan det kan få konsekvenser på ett djupare personligt plan. Uppgiften borde därför ha kommunicerats till . innan beslutet fattades. Som själv har påpekat borde handlingen givetvis även ha diarieförts hos länsstyrel- sen. förtjänar kritik för sin underlåtenhet i dessa båda avseenden. 2 014 /1 5:JO1 M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D Underrättelse om beslutet om avlivning Av 21 § FL framgår att en myndighet vid myndighetsutövning mot någon en- skild ska underrätta parter om innehållet i slutliga beslut, om det inte är uppen- bart obehövligt. I paragrafens tredje stycke föreskrivs att myndigheten bestäm- mer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Bestämmelsen i 21 § FL anger inte när underrättelseskyldigheten ska full- göras. Det följer emellertid av 7 § samma lag att parten ska underrättas . Om beslutet är verkställbart från det fattas, bör parterna underrättas om beslutet genast (se och , Förvaltningslagen med kommentar, 3:e uppl., s. 260). Beslutet om avlivning av hund gällde . Länsstyrel- sen var därför skyldig att underrätta . om beslutet genast. Länssty- relsen valde att skicka beslutet till polisen för delgivning med stämningsman. Jag har tidigare påpekat att ett sådant förfarande medför risk för att underrät- telse sker senare än om beslutet skickas genom vanligt brev (JO 2013/14 s. 517, dnr 2744-2011). . underrättades om avlivningsbeslutet , dvs. först efter att det meddelades och efter att hans hund hade avlivats. Detta är inte förenligt med det skyndsamhetskrav som gäller för underrättelse om beslut som är verkställbara från den dag de fattas. har i sitt remissvar uttalat att det var olyckligt att underrättelse och delgivning av beslu- tet inte skedde . Jag instämmer i den bedömningen. borde ha underrättat . om beslutet på något annat sätt, exempelvis via e- post eller vanlig post. förfarande innebar att . fråntogs sin möjlighet att begära inhibition av verkställigheten, dvs. att få verkställig- heten uppskjuten av högre instans. förtjänar därför kritik. uppger att den fortsättningsvis kommer att skicka liknande beslut både med vanlig post och med delgivningsman. Det blir en förändring till det bättre. Verkställigheten av beslutet om avlivning Av 34 § tredje stycket djurskyddslagen framgår att beslut om vad som ska hända med ett omhändertaget djur verkställs genom polismyndig- hetens försorg. beslut om avlivning av hund fattades och gällde . skickade beslutet till polismyndigheten via e-post för verkställighet. Enligt polismyndighetens re- missvar fanns det ingenting i beslutsunderlaget som tydde på att polismyndig- heten skulle avvakta med att verkställa beslutet. Myndigheten ansåg det därför angeläget att verkställa beslutet omgående. Mot bakgrund av vad som kommit fram genom utredningen i ärendet finner jag inte någon anledning att kritisera polismyndigheten i fråga om verkställig- heten av avlivningsbeslutet. Jag noterar att polismyndigheten har tagit initiativ M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 2 014 /1 5:JO1 till en dialog med i syfte att säkerställa att deras respektive rutiner är sådana att ingen oklarhet ska föreligga vid verkställighet av motsvarande beslut , vilket jag ser positivt på. Som jag har redogjort för anser jag att i flera avseenden har brustit i sin handläggning av ärendet om avlivning av hund. har brustit i sin kommunikationsplikt och underrättelseskyldighet samt i sin skyldighet att registrera allmänna handlingar. förtjänar därför kritik för hur ärendet har handlagts i dessa delar. Vad . har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. 2 014 /1 5:JO1 P L A N - O C H B Y G G N A D S V Ä S E N D E T Allvarlig kritik mot en att