frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — verkar för ett samhälle där alla vill göra rätt för sig och vår målsättning är att hjälpa medborgare och företag att göra rätt från början. Det ska vara lätt att göra rätt och svårt att göra fel. Det är beklagligt att så inte har skett i det här fallet. Sammanfattningsvis har felaktigt underlåtit att diarieföra ett brev som har kommit in från U.H. Dessutom har U.H. bemötts på ett sätt som inte är i linje med hur vill arbeta. Mälardals- regionen beklagar det inträffade. har till yttrandet bifogat tjänstemannens redogörelse av det inträffade. Av redogörelsen framgår bl.a. att tjänstemannens uppfatt- ning är att U.H. har fel vad gäller påståendena om skyldighet att diarieföra de inkomna handlingarna. Tjänstemannen uppger vidare att han har återsänt U.H:s handlingar i original. Han anser inte att U.H. har blivit felaktigt behandlad. Aktuella bestämmelser, rutiner och medarbetarpolicy Enligt 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen, TF, avses med handling bl.a. en framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med hjälp av något tek- niskt hjälpmedel. En handling är, enligt 2 kap. 3 § första stycket TF, allmän om den för- varas hos en myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos en myndighet. Enligt huvudregeln i 5 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekre- tesslagen (2009:400), OSL, ska en allmän handling registreras så fort den har kommit in till eller har upprättats hos myndigheten. Registreringsskyldigheten gäller endast allmänna handlingar och den är enligt 5 kap. 1 § tredje stycket ovillkorlig beträffande sekretessbelagda handlingar. Om det finns särskilda skäl får regeringen enligt 5 kap. 3 § OSL för- skriva undantag från registreringsskyldigheten i fråga om sekretessbelagda handlingar av visst slag som förekommer i betydande omfattning. Bestämmelserna om undantag från registreringsskyldigheten finns i 2 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641), OSF. Av bestämmel- sen framgår att inte behöver registrera deklarationer, kontroll- uppgifter och andra handlingar som avser bl.a. taxering eller fastställande av skatt eller avgift. I 27 kap. 1 § första stycket OSL föreskrivs att sekretess gäller i verksam- het som avser bestämmande av skatt eller fastställande av underlag för be- stämmande av skatt eller som avser fastighetstaxering för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Av diarieplan framgår att brevfrågor ska diarieföras. JO har i flera beslut angett att om en handling ska registreras, ska detta ske så snart det praktiskt är möjligt, normalt sett som – eller senast dagen efter – handlingen kom in eller upprättades. Av 12 § arkivlagen (1990:782) framgår att en statlig myndighet får av- hända sig allmänna handlingar om det sker med stöd av lag eller föreskrift som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer eller om det sker med stöd av ett särskilt beslut av regeringen. T A X E R I N G O C H U P P B Ö R D S A M T F O L K B O K F Ö R I N G 2 014 /1 5:JO1 Enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223) ska varje myndighet inom sitt område så långt det är möjligt och lämpligt hjälpa enskilda att ta till vara sina intressen. Ett av mål är att medborgare och företag har förtroende för verket. Verksamheten ska genomsyras av ett bra bemötande, såväl in- ternt som externt. De som kontaktar ska vara nöjda och den service som lämnas ska tillgodose medborgarnas och företagens förvänt- ningar och krav. Av medarbetarpolicy framgår bl.a. att medarbetarna är till för medborgarna, att medarbetarna ska kunna sätta sig in i andras situation och vara hjälpsamma samt tala och skriva sakligt. Registrering av U.H:s brev och kontrolluppgifter I och med att U.H:s brev med bifogade kontoutdrag kom in till har handlingarna varit att anse som allmänna handlingar. Oavsett om brevet hade klassificerats som underlag för den kommande taxeringen eller som en brevfråga, skulle det, i enlighet med rutin att registrera brevfrågor, ha diarieförts. Detsamma gäller det svar som har upprättats och expedierats till U.H. Underlåtenheten att diarieföra det inkomna brevet innebär att Skattever- ket har brustit i sin registreringsskyldighet. Om de bifogade kontouppgifterna hade klassificerats som kontrollupp- gifter, hade de inte behövt registreras enligt bestämmelsen i 2 § OSF. De inkomna handlingarna omfattas inte av undantagen i 12 § arkivlagen. Genom att skicka tillbaka brev och kontouppgifter till U.H., har Skattever- ket brustit även i denna del. Det bemötande som U. H. har fått i skriftväxlingen med ligger inte i linje med ett bemötande en medborgare kan förvänta av myndigheten. svar till U.H. har formulerats på ett helt oacceptabelt sätt. Be- skrivningen av U.H:s beteende ger intryck av att tjänstemannen har låtit sin bedömning styras av personliga och känslomässiga värderingar snarare än sakliga kriterier. Det är vidare anmärkningsvärt att tjänstemannen ännu inte synes ha kommit till insikt om att han har agerat felaktigt. policy om att personalen ska kunna sätta sig in i andras situation och vara hjälpsamma har uppenbarligen brustit i det nu aktuella ärendet. vill avslutningsvis beklaga den handläggning och bemö- tande som U.H. har fått i ärendet. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Hanteringen av allmänna handlingar Av utredningen framgår att det brev som U.H. skickade in till inte diariefördes. Efter att brevet besvarats skickades det, inklu- sive bilagorna, tillbaka till U.H. har uppgett att brevet och det svar som expedierades till U.H. rätteligen skulle ha registrerats och att det saknats stöd för att återsända de in- komna handlingarna på det sätt som skedde. Jag delar denna bedömning. 2 014 /1 5:JO1 T A X E R I N G O C H U P P B Ö R D S A M T F O L K B O K F Ö R I N G M.I:s mellanhavande med U.H. om diarieföring utmynnade från U.H:s sida i ett e-postmeddelande där han påpekade att borde ha diariefört de handlingar som han gett in och uppgav att han planerade en JO-anmälan. Det är inte ovanligt att företrädare för myndigheter får kritik av personer som har med dem att göra. Till en god förvaltningskultur hör då att myndighetens an- ställda bemöter den missnöjde på ett korrekt sätt. Kravet på korrekt bemötande framgår av regeln i 1 kap. 9 § regeringsformen att förvaltningsmyndigheterna ska iaktta saklighet i sin verksamhet (se 2007/08:KU6 s. 14 f. med hänvis- ningar). Ett skäl till att myndigheterna ska bemöta medborgarna korrekt är för- stås att den enskilde har rätt till ett gott bemötande. Ett annat skäl är att den offentliga förvaltningen för att fungera bra måste ha ett gott förhållande till dem som kommer i kontakt med den. Om tjänstemännen använder en konfrontato- risk linje i sina kontakter med allmänheten, försämras förtroendet för myndig- heterna och därmed myndigheternas möjligheter att få allmänheten att med- verka till att handläggningen blir korrekt. M.I:s svar på U.H:s sista e-postmeddelande är hållet i en obehaglig ton. beskylls för att raljera, för att skriva sarkastiskt och hotfullt samt för att komma med dumheter som att hota med en meningslös JO-anmälan. Genom att skriva på det sättet till U.H. brutit mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § rege- ringsformen. Jag är förvånad över att han har uttryckt sig som han har gjort och jag är oroad över att han – som framgår av hans svar till JO – inte inser att han har gjort fel. förtjänar allvarlig kritik. Med dessa uttalanden avslutas ärendet. S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 En nämnd genomförde ett oanmält hembesök i syfte att ”utreda misstänkt bidragsbedrägeri”. bl.a. om förfarandet stred mot artikel 6 i (Dnr 6798-2012) Beslutet i korthet: Efter ett anonymt tips om att en kvinna som fick ekono- miskt bistånd var sammanboende gjorde två tjänstemän ett oanmält hembe- sök i kvinnans bostad. Nämnden har i sitt remissvar till JO uppgett att hem- besöket gjordes i syfte att ”utreda misstänkt bidragsbedrägeri”. Enligt 6 § bidragsbrottslagen ska bl.a. socialnämnden göra en anmälan till polis eller åklagare om det kan misstänkas att det har begåtts ett brott enligt bidragsbrottslagen. I förarbetena till lagen sägs att en anmälan bör göras när det finns en ”välgrundad anledning att anta att brott har begåtts”. Det finns inga bestämmelser eller förarbetsuttalanden som behandlar frågan om nämnden får eller bör vidta några egna utredningsåtgärder – och i så fall vilka – innan nämnden gör en sådan anmälan. Om nämnden genomför ett hembesök för att utreda om det finns anled- ning att anta att ett brott begåtts skulle bl.a. bestämmelserna i rättegångsbal- ken om husrannsakan och hur en sådan ska gå till åsidosättas. Även i övrigt skulle de regler som finns för att skapa garantier för en rättssäker utredning om brott riskera att bli åsidosatta. ska därför inte, enligt JO, genomföra hembesök som syftar till att utreda om den enskilde kan miss- tänkas för brott. Mot den bakgrunden borde nämnden inte ha gjort det aktu- ella hembesöket. Ärendet väcker frågor bl.a. om förhållandet mellan reglerna om bidrags- brott och de särskilda reglerna i socialtjänstlagen om återkrav, vilka egna utredningsåtgärder en socialnämnd kan vidta enligt dessa regelsystem och hur sådana åtgärder förhåller sig till artikel 6, om rät- ten till en rättvis rättegång. Enligt JO finns det anledning att överväga dessa frågor i ett större sammanhang. En kopia av JO:s beslut överlämnas därför till och för kännedom. . framförde i en anmälan till JO klagomål mot Social- och arbetsmark- nadsnämnden i kommun. Hon anförde i huvudsak följande: På mor- gonen ringde två tjänstemän från förvaltningen på hen- nes dörr. Handläggarna uppgav att de ville se hur hon bodde och klev in. Hon svarade att detta var ”okej” men hon kände sig illa till mods. De uppgav att de hade fått ett anonymt ”tips” om att hon var sammanboende. Handläggarna tit- tade sig omkring. Hon kände sig kränkt över att handläggarna utan förvarning och underlag granskade hennes hem och ställde frågor. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T JO begärde att i kommun skulle yttra sig över vad som framförts i anmälan. Nämnden yttrade sig enligt följande: Aktuell situation och handläggning (vidare ) har varit aktuell hos miskt bistånd sedan 120305. saknar helt egna inkomster utöver statliga bidrag (bostadsbidrag, underhållsstöd och barnbidrag). Vid nybe- sök 120305 skrev under en nyansökan med "Bestämmelser angå- ende försörjningsstöd” och Försäkran och underskrift”. Där framkommer att ”Vid utredning om rätten till bistånd kan hembesök förekomma för att bland annat kontrollera vistelse och boendeförhållanden". 121205 inkommer en anonym anmälan om att har en man bo- ende hos sig vilket nämnden tolkar som sammanboende. För att utreda misstänkt bidragsbedrägeri gör nämnden ett oanmält hembesök till adress 121214. Nämndens rutin är att handläggarna ska be om att få komma in i bostaden och där framföra sitt ärende, detta utifrån sekretess. Nämn- dens handläggare ska sedan framföra skäl till hembesök. Nämnden har till- gång till portkoder i flertalet fastigheter så även i denna fastighet. Vid aktuellt hembesök bad nämndens handläggare om att få komma in och tillåter dem att komma in. När ytterdörren är stängd framför handläggarna att de kommer på hembesök utifrån en anonym anmälan om att ska vara sammanboende samt för att utreda boendeförhållanden. Det senare då är ombedd att flytta till följd av att hon har ett för stort och för dyrt boende utifrån vad nämnden anser är ett skäligt boende som ensamstående med ett barn. Handläggarna frågar om de får se sig om i bostaden vilket de får tillåtelse till. Enligt handläggarna frågar de om hon är sammanboende och hon svara att hon inte är det då mannen som är i bostaden bor hos sin faster eller moster. Hon uppger att han sover hos henne ibland när han inte jobbar, kanske . Enligt handläggarna ropar till sig den man som vid hembesöket sitter i vardagsrummet och tittar på tv. På fråga upp- ger mannen då att han är självförsörjande och bor med sin pappa. [– – –] kontaktar nämndsekreterare 121214 och ett klagomål upprättas enligt rutin. Undertecknad (vidare ut) ringer därav upp 121220. Ut klargör att ut tagit del av klagomål. Ut lyssnar till klago- mål. På frågor från ut uppger sedan att handläggarna har bett om lov att få komma in och väl inne i bostaden framfört syftet med hembesöket. Ut klargör att ut därav ser att handläggarna har följt rutiner för hembesök. Ut klar- gör att det inte finns något regelverk eller lagstiftning som styr hembesök från nämndens sida. Ut klargör hembesök i syfte att utreda bidragsbedrägeri och bo- endeförhållanden och att nämnden därav utför hembesök oanmält. Ut klargör för skillnad mellan beslut och bemötande och vilka instanser (För- valtningsrätten och ) som handlägger vad. Ytterligare åtgärder utifrån klagomålet görs inte från nämndens sida. Avseende beslut i frågan om rätten till bistånd som sammanboende eller ensamstående avgörs frågan av Förvaltningsrätten. Det är undertecknads uppfattning och bedömning att handläggarna har följt rutiner för hembesök avseende syfte och tillåtelse att komma in i bo- staden. Undertecknad vill även tillstyrka att har skrivit under och fått information om att hembesök kan förekomma i utredande syfte. Eme- lies upplevelse av att bli kränkt är hennes känsla och nämnden anser det olyckligt att vårt arbetssätt framkallar detta och vi bör beakta detta vid vi- dare handläggning av ärendet. Det är dock undertecknads klara uppfattning att tjänstefel inte begåtts i ärendet. S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 . gavs tillfälle att kommentera nämndens yttrande. Mot bakgrund av vad som kommit fram begärde JO att skulle yttra sig över den principiella frågan om vilka utredningsåtgärder en social- nämnd och/eller dess förvaltning lämpligen får och bör vidta vid misstanke om bidragsbrott, särskilt mot bakgrund av det hembesök som skett i det aktuella fallet. yttrade sig enligt följande: anser att kommunen i princip inte ska vidta någon utrednings- åtgärd som syftar till att klarlägga omständighet som gäller bidragsbrott eller säkra bevisning om sådant brott, utan med befintliga uppgifter avgöra om brott "kan misstänkas" i enlighet med 6 § bidragsbrottslagen (2007:612). Enligt 3 kap. 5 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453), SoL, ska soci- alnämndens insatser för den enskilde utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne och vid behov i samverkan med andra samhällsor- gan och med organisationer och andra föreningar. Enligt 4 kap. l § SoL har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd för sin försörj- ning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde ska ge- nom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. Enligt 11 kap. l § SoL ska socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Vad som har kom- mit fram vid utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande ska tillvaratas på ett betryggande sätt. Enligt l § bidragsbrottslagen (2007:612) gäller lagen sådana bidrag, ersätt- ningar, pensioner och lån för personligt ändamål (ekonomiska förmåner) som enligt lag eller förordning beslutas av , Pensionsmyn- digheten, , , Arbetsför- medlingen, kommunerna eller arbetslöshetskassorna. Av 2 § bidragsbrottslagen följer att den som lämnar oriktiga uppgifter eller inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är skyldig att anmäla enligt lag eller förordning, och på så sätt orsakar fara för att en eko- nomisk förmån felaktigt betalas ut eller betalas ut med ett för högt belopp, döms för bidragsbrott till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . I 4 § bidragsbrottslagen finns bestämmelse att den som av grov oaktsamhet begår en sådan gärning som avses i 2 §, döms för vårdslöst bidragsbrott. Enligt 6 § bidragsbrottslagen ska myndigheter som anges i l § samt kom- muner och arbetslöshetskassor göra anmälan till en polismyndighet eller till om det kan misstänkas att brott enligt denna lag har be- gåtts. Av 2 kap. 6 § regeringsformen första stycket följer att varje medborgare gentemot det allmänna är skyddad mot husrannsakan och liknande intrång. Enligt 2 kap. 6 § andra stycket är utöver vad som föreskrivs i första stycket var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Enligt artikel 8 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen) har var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Offentlig myndighet får inte inskränka åtnju- tande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säker- heten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. 1979/80:1 Om framgår angående utredningsmöjligheterna följande (s. 398 ff). konstaterar inledningsvis att det för den enskildes rättssäkerhet är viktigt att myndigheterna grundar sina avgöranden på en tillförlitlig utredning. När regler om utredning utformas, måste man väga det intrång i den personliga integriteten som långt gående befo- genheter för myndigheten medför mot de intressen som myndigheten skall tillgodose genom sitt beslut. Ju mer ingripande de beslut är som nämnden får fatta, desto angelägnare framstår kravet på ett tillförlitligt beslutsunderlag. Förändras de sociala insatsernas karaktär så att de end- ast omfattar stöd- och hjälpåtgärder i samförstånd med den enskilde, finns det enligt socialutredningen inte längre behov av särskilda tvångs- medel för att säkerställa beslutsunderlaget, […] framhåller bl.a. att en utredning skall begränsas till att avse omständig- heter som har betydelse för bedömningen av sökandens behov av stöd eller hjälp. Ofta räcker det med ett samtal med sökanden. kan nämnden behöva vända sig till en annan myndighet, t.ex. för att få reda på vilka åtgärder myndigheten har vidtagit. Nämnden kan också behöva samordna sina hjälpinsatser med en annan myndighet. Samråd med en annan myndighet bör som regel inte ske utan klientens samtycke. Be- höver nämnden under utredningen kontakta arbetsgivare eller annan en- skild person förutsätter det att det görs i samförstånd med klienten. Mot- sätter sig klienten att hans uppgifter kontrolleras, får enligt utredningen denna omständighet bedömas tillsammans med andra när ärendet av- görs. Det nu sagda gäller när den enskilde själv har sökt hjälp. [...] So- cialutredningen framhåller vidare att det inte finns något behov av att ge nämnden befogenhet att kalla den enskilde vid vite eller mot hans vilja genomföra läkarundersökning eller hembesök i de fall då klienten själv har vänt sig till nämnden. Inte heller när nämnden skall lämna ytt- rande eller göra ansökan till domstol eller annan myndighet finns det enligt utredningens mening något praktiskt behov av att ge socialnämn- den särskilda tvångsmedel för att kunna genomföra utredning. Även i prop. 2006/07:80 Bidragsbrottslag har frågan om samtycke vid ut- redningsåtgärd för bedömning av rätten till bistånd tagits upp som bakgrund till lagförslaget (s. 19). gör normalt vissa kontroller i samband med an- sökningar om ekonomiskt bistånd. Lämnade uppgifter kontrolleras mot folkbokföringen, bolagsregister, fordonsregister och uppgifter hos För- säkringskassan. Om deklaration inte lämnats in tidigare och ett ärende pågår , begär som regel in deklarationen för att kontrollera tidigare lämnade uppgifter om inkomst m.m. Kontrol- lerna förutsätter sökandens samtycke. S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 JO har uttalat i ett beslut av (JO 2009/10 s. 249) att i vissa ärenden kan ha ett befogat intresse av att göra besök i en biståndssökandes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om vilka biståndsbehov som föreligger. Ett hembesök får inte genomföras så att det kränker den enskildes skydd enligt bestämmelserna i 2 kap. 6 § regerings- formen och artikel 8 i Europakonven-tionen. En grundläggande förutsätt- ning för att socialnämnden ska få göra ett hembesök är att den enskilde samtycker till besöket. JO har i beslut av med diarienummer 6514- 6516- 2009 anfört att ett hembesök inte får vara påtvingat utan måste äga rum med den enskildes samtycke. JO understryker att frivilligheten måste vara reell. Grundlagsskyddet får inte kringgås genom att myndigheten genom ett hot- fullt uppträdande eller genom antydningar om att den enskilde är tvungen att öppna sitt hem för ett besök förmår vederbörande att hörsamma en sådan begäran. JO anförde i beslut av (JO 2011/12 s. 392) att principerna om självbestämmanderätt och integritet är grundläggande för verksamhet. Utrymmet för att inom ramen för ett ärende som rör rätt till eko- nomiskt bistånd göra oanmälda hembesök torde således enligt JO vara mycket begränsat och bör kunna godtas endast i undantagsfall, t.ex. om befarar att det föreligger en nödsituation. I andra fall ska , om den anser att det är nödvändigt att göra ett hembesök, diskutera saken med den enskilde så att denne får möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill ac- ceptera det intrång i hans eller hennes integritet som ett hembesök otvivelaktigt utgör. JO har begärt yttrande från avseende den principiella frågan om vilka utredningsåtgärder som en socialnämnd eller dess förvaltning lämpli- gen får företa vid misstanke om bidragsbrott mot bakgrund av det hembesök som skett i förevarande fall. Som framgår av redogörelsen angående gällande rätt under punkten 2 ger socialtjänstlagen kommunerna skyldighet att inom vissa ramar utreda den enskildes rätt till bistånd för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Sådan utredning kan aktualiseras dels vid initialt beslut om bistånd, dels vid en senare prövning av biståndsfrågan. De bedömningar JO har gjort i flera beslut enligt ovan talar med styrka för att en kommun för sin utredning om rätt till bistånd för den enskilde kan göra hembesök under förutsättning av ett reellt och frivilligt samtycke från den enskilde. Kommunen kan även vidta andra utredningsåtgärder inom ramen för en utredning om rätt till bistånd, bland annat samtal med den enskilde själv och inhämtande av uppgifter från utomstående (se bl.a. prop. 1979/80:1 s. 400). Inhämtande av uppgifter om utomstående förutsätter, utöver de kon- trollmöjligheter som ges i 11 kap. 11-l l c §§ SoL, den enskildes samtycke. När det sedan gäller den situationen att det föreligger uppgifter som innebär att kommunen ska ta ställning till om den ska göra en anmälan om bidrags- brott anges i propositionen till 6 § bidragsbrottslagen (prop. 2006/07:80 s. 99)följande. Vid bedömningen av om en anmälan skall göras bör myndigheten, kom- munen eller arbetslöshetskassan göra en preliminär bedömning av om det föreligger uppsåt eller grov oaktsamhet. Denna bedömning inklude- rar frågan om en gärning som i och för sig omfattas av bestämmelsen om vårdslöst bidragsbrott är mindre allvarlig och därför inte kan för- väntas föranleda straffansvar. Så som anförts i den allmänna moti- veringen (se avsnitt 10) bör anmälan ske när det finns en välgrundad anledning att anta att brott har begåtts. Någon bedömning av om den 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T bevisning som finns är tillräcklig för lagföring skall däremot inte göras av den anmälande myndigheten, kommunen eller arbetslöshetskassan.