frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — Även om man helst ser att anmälaren uppger sitt namn och svarar öppet för sina uppgifter, kan i valet mellan en anonym anmälan och ingen an- mälan alls det förstnämnda vara att föredra. Om någon har gjort en anmälan anonymt bör nämnden endast i undantagsfall försöka ta reda på vem anmälaren är (JO 2010/11 s. 318, dnr 2798-2008 och 2845-2008). En anonym anmälan måste givetvis bedömas med försiktighet. Det kan också ibland vara motiverat att upplysa den anonyme anmälaren om de kom- plikationer som hans eller hennes önskan om anonymitet kan medföra ur utred- ningssynpunkt. Detta får dock inte ske på sådant sätt att anmälaren härigenom faktiskt tvingas att röja sitt namn. I det här aktuella fallet ringde X. till en ledamot i nämnden och uttryckte oro för barnen i en familj på orten. Det kan visserligen förhålla sig så att X. inte direkt uppgav att han eller hon ville göra en anmälan. Det torde dock stå klart att X. kontaktade ledamoten i dennes egenskap av befattningshavare i nämn- den. I ett sådant fall ska de uppgifter som den enskilde lämnar behandlas som en anmälan enligt 14 kap. 1 c § SoL (jfr bl.a. publikation An- mälningsskyldighet om missförhållanden som rör barn, 2004, s. 19). Det an- kom således på ledamoten att se till att de uppgifter som X. lämnade blev do- kumenterade. Ledamoten talade med en tjänsteman vid nämndens förvaltning om de upp- gifter som X. hade lämnat och om hur man borde hantera saken. Tjänstemannen ansåg att det kunde finnas skäl för nämnden att inleda en utredning med anled- ning av uppgifterna. Tjänstemannen vid socialförvaltningen skrev ned de upplysningar som nämndledamoten lämnade vid samtalet. Det framgår inte av dokumentationen vem som hade lämnat uppgifterna till nämndledamoten. Om X. vid samtalet 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T hade angett sitt namn borde även detta ha noterats eftersom X., som jag kon- staterat ovan, fick anses ha gjort en anmälan redan vid sitt samtal med nämnd- Efter nämndledamotens samtal med tjänstemannen kontaktade ledamoten X. som därefter ringde upp tjänstemannen vid förvaltningen. X. uppgav vid det samtalet att han eller hon önskade vara anonym. Tjänstemannen synes inte ha känt till vem X. var och som framgår av det ovan anförda hade tjänstemannen att respektera X:s önskemål om anonymitet eftersom det inte förelåg en sådan undantagssituation att det fanns skäl för tjänstemannen att försöka klarlägga När . senare bad att få veta vem som hade gjort anmälan fick han till svar att anmälaren var anonym. Eftersom nämndledamoten själv synes ha tagit kontakt med X. är det givetvis mycket som talar för att hon kände till vem X. När frågan diskuterades i nämnden uppgav nämndledamoten emellertid att så inte var fallet. Kommunstyrelsen tog över ansvaret för i anmälan kom in till JO . yttrade sig till JO . Nämndledamoten hade efter organisations- förändringarna inte något uppdrag i styrelsen eller något av dess ut- Mot bakgrund av dessa omständigheter har det inte framstått som me- ningsfullt att vidta ytterligare utredningsåtgärder i saken. Med utgångspunkt från det som har kommit fram i utredningen gör jag där- för den samlade bedömningen att X:s identitet under alla förhållanden var okänd i förvaltningens ärende. Oklarheten i fråga om vad nämndledamoten kände till eller inte kände till leder vidare till slutsatsen att det inte finns grund för mig att rikta någon kritik mot myndigheten för att . inte kunde få besked om vem som hade gjort anmälan. Jag vill avslutningsvis rent allmänt understryka vikten av att ser till att alla uppgifter av betydelse dokumenteras när en enskild gör en munt- lig anmälan om oro för barn. Detta gäller även när uppgifterna lämnas till en ledamot i socialnämnden i dennes egenskap av befattningshavare inom social- Det som . har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 Allvarlig kritik mot en i handläggningen av ett ärende om försörjningsstöd som domstol återförvisat till prövning (Dnr 3548-2012) Beslutet i korthet: i hade avslagit ansökningar om ekonomiskt bistånd. Efter överklagande av den enskilde upphävde förvaltningsrätten besluten och återförvisade målet till prövning. Domen innebar att överklagandet delvis bi- fölls. Den enskilde överklagade domen till kammarrätten i de delar han inte fått framgång i förvaltningsrätten. Eftersom det endast var den enskilde som överklagade till kammarrätten kunde en prövning där inte utfalla till nackdel för honom. Nämnden skulle ha sett till att ett nytt beslut fattades så snart den fått del av förvaltningsrättens dom. Nytt beslut fattades dock först . Nämnden får allvarlig kritik för bristerna i handläggningen. I en dom behandlade Förvaltningsrätten i , mål 7311- 10, ett överklagande från av tre beslut som hade fattats av i kommun (nedan kallad nämnden). Nämnden hade helt eller delvis avslagit ansökningar från om bistånd för september, . Målet i förvaltningsrätten gällde vilka inkomster som skulle beaktas vid be- dömningen av rätt till bistånd. I sin dom upphävde förvaltningsrätten de överklagade besluten och visade målet åter till ny prövning. Enligt domslutet skulle nämnden vid den förnyade prövningen enbart beakta inkomster från tidigast , och en del av det traktamente som hade uppburit vid arbete utom- lands skulle undantas vid inkomstberäkningen. överklagade förvaltningsrättens dom till kammarrätten som beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Förvaltningsrät- tens avgörande stod därmed fast. framförde i en anmälan klagomål mot bl.a. Utbildnings- och arbets- marknadsnämnden i kommun. Han anförde bl.a. att nämnden inte hade gjort någon förnyad prövning av hans ärende efter domstolsprövningarna. JO inhämtade handlingar från förvaltningen. JO anmodade därefter nämnden att inkomma med utredning och yttrande över vad hade anfört i sin anmälan. I remissvaret anförde nämndens arbetsutskott i huvudsak följande. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T har varit aktuell för ekonomiskt bistånd under två perioder. Den första insatsen påbörjades och avslutades . Sista ut- betalningsmånad var . När återkom med ny ansökan om ekonomiskt bistånd för septem- ber 2010 gjordes beräkningar bakåt i tiden. Det ansågs skäligt då tidigare varit aktuell för ekonomiskt bistånd och torde vara väl för- trogen med gällande regelverk. Beräkningarna för juli, september och ok- tober resulterade i normöverskott. Beräkningen för september låg till grund för beslutet om att avslå ansö- kan med hänvisning till normöverskottet. överklagade beslutet för och hänvisade till omkostnader han haft han arbetade i , som ansåg borde godkännas som skäliga utgif- ter. Beslutet för omprövades av handläggaren . Nya beräkningar gjordes och hänsyn togs till boendekostnader som haft under vistelsen i . Vidare togs inte en löneutbetalning med i beräkningen för juli månad. normöverskott kvarstod dock, men med en längre summa än de ursprungliga beräkningarna. Efter omprövning överlämnades ärendet till förvaltningsrätten för be- dömning . Dom meddelades av förvaltningsrätten i , där rätten upphävde det överklagade beslutet och återvisade målet till utbildnings- och prövning. Enligt domslutet ska enbart inkomster beaktas från tidigast . Domen från förvaltningsrätten inkom till kommunen och re- gistrerades i kommunens ärendehanteringsprogram . Dock saknas journalanteckning i den elektroniska akten, eller papperskopia i den fysiska akten och domen har därmed troligen ej kommit handläggaren tillhanda. har vid ett flertal tillfällen varit i kontakt med försörjningsstödsen- heten efter domslutet, men det finns inte någon journalanteckning om att han har påtalat domslutet eller begärt rättning i enlighet med det. Varken de handläggare eller den enhetschef som arbetade i ärendet under den ak- tuella tiden finns längre kvar på enheten. Förvaltningsrättsdomen gick partiellt emot och han överklagade förvaltningsrättens dom till kammarrätten, dom registrerades av kommunen . Kammarrätten beslutar att rätten inte meddelar prövningstill- stånd och att förvaltningsrättens dom därmed står fast. I syfte att följa förvaltningsrättens domslut beviljas följande kom- pletteringar för den aktuella perioden. Sammanlagt utbetalas till . För att förbättra rättssäkerheten samt för att säkerställa att inkomna handlingar från domstolen registreras, använder kommunen dokument- och ärendehanteringsprogrammet . Trots det kan förvaltningen konstatera att rutinerna har brustit i detta enskilda fall och att det är oklart exakt hur detta har kunnat ske. Förvaltningen har arbetat med att säkerställa interna rutiner. Enhetschef och gruppledare på försörjnings- stödsenheten har ansvar för att granska inkommande domar i samt för att säkerställa att de fysiska handlingarna når handläggaren för verkstäl- lande. Särskild fokus läggs på de domar som bifaller klientens överkla- gande och de domar som domstolen återförvisar för vidare handläggning. Det inträffade skall således inte upprepas. S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 I ett beslut anförde JO följande. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, rätt till bi- stånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livs- föring i övrigt. beslut i en fråga om bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL får överklagas hos förvaltningsrätten. Ett beslut eller en dom som överkla- gats endast av den ena parten kan inte ändras till den partens nackdel av den högre instansen. Förvaltningsrätten beslutade i dom att upphäva nämndens beslut från , och och visade målet åter till prövning. Det ankom därmed på nämnden att utan dröjsmål göra en förnyad prövning av rätt till försörjningsstöd för september, . Nämnden hade vid den nya pröv- ningen att följa de anvisningar som förvaltningsrätten angett i sitt domslut. En komplikation i sammanhanget var att överklagade förvaltnings- rättens dom till kammarrätten. Det väcker frågan om hur en nämnd ska hantera en situation då ett mål återförvisats från en förvaltningsdomstol till prövning som den enskilde överklagat domen till kammarrät- ten. Beroende på vilka omständigheter som är för handen kan frågan om litis- pendens bli aktuell, dvs. frågan om samma fråga kan vara föremål för prövning i två instanser . I fall innefattade förvaltningsrättens dom åtminstone delvis bifall till överklagande. Domen gällde (16 kap. 3 § SoL). Den omständigheten att det endast var som överklagade domen till kammar- rätten innebar att resultatet av kammarrättens prövning aldrig kunde utfalla till nackdel för . Nämnden skulle därför inte ha inväntat kammarrättens av- görande utan skulle ha sett till att det fattades ett nytt beslut beträffande framställningar om bistånd för de aktuella månaderna. Det kom emellertid att dröja från det att förvaltningsrätten avgjorde målet till dess att nämnden gjorde en ny prövning av ärende, vilket för övrigt skedde först sedan JO begärt yttrande från nämnden i detta ärende. Det är utrett att såväl förvaltningsrättens dom som kammarrättens beslut kom in till nämndens förvaltning. Huruvida handläggaren fick del av domen är inte klarlagt. Däremot finns det en notering i journalen om kammarrättens be- slut, daterad . Att någon åtgärd inte vidtogs efter det att domen hade kommit in till förvaltningen skulle i och för sig kunna bero på ett rent misstag. En sådan förklaring framstår emellertid som mindre sannolik eftersom någon åtgärd inte heller vidtogs när kammarrättens beslut att inte be- vilja prövningstillstånd kom in till förvaltningen. Den tid det dröjde innan nämnden fattade ett nytt beslut är i sig oacceptabelt lång. Att varken förvaltningsrättens dom eller kammarrättens beslut föranledde någon åtgärd från nämndens sida utgör en allvarlig brist i handläggningen. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Jag noterar att nu fått en förnyad prövning av sitt ärende och att nämnden tagit fram nya rutiner för att säkerställa att en liknande händelse inte ska uppstå igen. Mot bakgrund av detta finner jag inte skäl att uppehålla mig mer vid saken. Vad i övrigt anfört föranleder inte något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som innefattas i det ovan anförda. I ett ärende om utseende av kontaktperson för ett barn som inte har fyllt ska båda vårdnadshavarna höras innan nämnden fattar beslut om insatsen (Dnr 3380-2013) Beslutet i korthet: Enligt 3 kap. 6 b § socialtjänstlagen kan socialnämnden utse en kontaktperson för att hjälpa en enskild i personliga angelägenheter. Om den som ska få en kontaktperson inte har fyllt ska enligt den be- stämmelsen båda vårdnadshavarna samtycka till insatsen. är det dock, enligt 6 kap. 13 a § , i vissa fall möjligt att utse en kontaktperson även om en av vårdnadshavarna inte samtycker. I beslutet uttalar JO att båda vårdnadshavarnas inställning till frågan om att utse en kontaktperson ska utredas innan nämnden fattar sitt beslut. Det är inte tillräckligt att en vårdnadshavare enbart informeras om en beslutad insats innan den verkställs. i kommun kritiseras för att den inte frågat en av vårdnadshavarna (modern) om hennes inställ- ning innan nämnden beslutade att utse en kontaktperson för hennes 14-årige son. I en anmälan framförde C.A. klagomål mot socialförvaltningen i kommun. Hon klagade bl.a. på förvaltningens handläggning av ett ärende om kontaktperson för hennes son. Hon anförde i den delen sammanfattningsvis föl- jande. Chefen vid individ- och familjeomsorgen beslutade att bevilja insatsen kontaktperson för hennes 14-årige son, A. Hon fick informa- tion om insatsen i samband med att kontaktpersonen tillsattes, och hade således inte tillfrågats om hon tackade ja till insatsen. Även i övrigt var informationen om insatsen bristfällig. Till sin anmälan fogade C.A. Av dessa framgick bl.a. föl- jande. Av dokumentet ”Genomförandeplan för öppna insatser” framgick att soci- altjänsten beslutade att utse en kontaktperson för A. Vidare framgick att insatsen påbörjades . Under rubriken ”Vårdnadsha- vares uppfattning om insatserna” angavs att A:s far ”är positiv till insatsen” och att C.A. ”är informerad om insatsen”. S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 Efter remiss anförde socialnämndens arbetsutskott i huvudsak följande när det gällde frågan om utseende av kontaktperson. Svar på frågan hur kontaktpersonen blev förordnad utan båda vårdnadshavarnas samtycke. Vi inhämtade C:s samtycke. C. fick via mail daterat och tele- fonsamtal strax därefter om insatsen i form av kontaktperson. C. diskuterar hur kontaktpersonens arbete skall utformas i ett mail till handläggaren . (se medskickad bilaga) Vi bedömde att C. samtyckt och varit positiv till insatsen, med tanke på att hon har tät kontakt med kontaktper- sonen som verkar positivt. Ordvalet i utredningen är inte korrekt då det upplevts att båda föräldrarna varit positiva till insatsen från handläggarens sida. yttrade sig över remissvaret. Föredraganden hos JO inhämtade uppgifter per telefon från , verksamhetschef vid förvaltningen. I ett beslut anförde JO följande när det gällde hand- läggningen av ärendet rörande utseende av en kontaktperson. En socialnämnd får utse en särskild person (kontaktperson) med uppgift att hjälpa den enskilde och hans eller hennes närmaste i personliga angelägenheter, om den enskilde begär eller samtycker till det. För barn som inte har fyllt får kontaktperson utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller sam- tycker till det. Har barnet fyllt får kontaktperson utses endast om barnet själv begär eller samtycker till det. Detta framgår av 3 kap. 6 b § SoL. Även bestämmelsen i 6 kap. 13 a § (FB) är av intresse i det här sammanhanget. Av första stycket framgår bl.a. att om barnet står under vårdnad av två vårdnadshavare och endast den ena samtycker till en åtgärd till stöd för barnet, får socialnämnden besluta att åtgärden får vidtas utan den andra vårdnadshavarens samtycke om det krävs med hänsyn till barnets bästa och åtgärden gäller utseende av en kontaktperson enligt 3 kap. 6 b § SoL. Enligt andra stycket får ett sådant beslut av socialnämnden överklagas till allmän för- valtningsdomstol. Bestämmelsen började gälla . I förarbetena (prop. 2011/12:53 s. 26) anfördes bl.a. följande. Paragrafen gäller fall då personal inom eller hälso- och sjuk- vården bedömer att ett barn behöver viss vård eller vissa sociala insatser och bara den ena vårdnadshavaren ansöker om eller annars samtycker till detta. Behovet kan t.ex. ha uppmärksammats av vårdnadshavaren eller av skolan eller förskolan. Att vårdnadshavarna inte är överens kan ha olika orsaker. Det kan finnas en mer djupgående konflikt mellan dem. Det kan också vara så att den vårdnadshavare som inte samtycker har svårt att ac- ceptera att barnet har problem och upplever en insats för barnet som onödigt ingripande. 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Bestämmelsen är alltså tillämplig när ett barn står under vårdnad av två vårdnadshavare. Har barnet bara en vårdnadshavare, beslutar denna ensam. Bestämmelsen är i och för sig tillämplig även om vårdnadshavarna är gifta eller sambor, men det praktiska behovet är naturligtvis då begränsat. Det ska framgå att endast den ena vårdnadshavaren samtycker till den aktuella åtgärden till stöd för barnet. Bestämmelsen kan tillämpas inte bara när den andra vårdnadshavaren uttryckligen motsätter sig åtgärden utan även när vårdnadshavaren håller sig undan eller annars väljer att inte med- verka på ett sådant sätt att han eller hon får anses motsätta sig den. Frågan om socialnämndens handläggning kommenteras nedan. Om ingen av vård- nadshavarna samtycker, kan bestämmelsen inte tillämpas. Vidare ska socialnämndens beslut krävas med hänsyn till barnets bästa. I detta ligger en bedömning av vilket behov barnet har av insatsen och hur nödvändigt det är att socialnämnden ingriper. Det måste finnas ett påtagligt och tydligt behov i det enskilda fallet. I samma proposition (s. 28–29) anfördes bl.a. följande om socialnämndens handläggning. Liksom när det gäller andra beslut tillämpas 11 kap. socialtjänstlagen på handläggningen hos socialnämnden. Prövningen hos socialnämnden ska föregås av en utredning av vad som kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd; utredningen ska inledas utan dröjsmål (1 §). Frågan kan ha aktualiserats hos socialnämnden i ett pågående ärende om sociala insatser eller efter information från hälso- och sjukvården. Om ärendet inletts hos socialnämnden genom en begäran om medgivande från en vårdnadshavare, måste det avslutas genom ett formellt beslut. Social- tjänstlagens regler om handläggningen innebär att socialnämnden får kon- takta sakkunniga, att utredningen ska bedrivas så att ingen onödigt utsätts för skada eller olägenhet och att utredningen inte ska göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna (2 §). Om det gäller en insats enligt socialtjänstlagen, finns det redan ett ärende hos nämnden och utredningen om ett eventuellt medgivande blir ett led i utredningen om insatsen. beslutar måste vårdnadshavarnas inställning utredas. Utredningsskyldigheten innebär att socialnämnden ska kontakta vårdnads- havarna och utreda skälen för deras olika uppfattningar. Av allmänna prin- ciper för socialnämndens handläggning följer att nämnden också är skyldig att försöka få vårdnadshavarna att komma överens innan ett beslut enligt paragrafen fattas. Hur långt dessa skyldigheter sträcker sig får avgöras av förhållandena i det enskilda fallet, med beaktande av vilken sorts åtgärd det rör sig om och vilket behov det finns av ett snabbt beslut. Det kan behövas samråd med oeniga vårdnadshavare för att försöka åstad- komma en lösning som är så bra som möjligt för barnet, baserad på vård- nadshavarnas gemensamma beslut. Om en vårdnadshavare inte kan nås trots upprepade försök från socialnämnden, kan nämnden behöva fatta be- slut utan att ha inhämtat dennes inställning. har samma skyldighet att göra en objektiv och fullständig utredning när en vårdnads- havare håller sig undan som annars. Det kan innebära att nämnden i brist på uppgifter från vårdnadshavaren måste inhämta kompletterande underlag från andra för att kunna göra en tillräckligt grundad bedömning. I en sådan situation bör nämnden alltså inte förlita sig enbart på den andra vårdnads- havarens uppgifter. S O C I A L T J Ä N S T 2 014 /1 5:JO1 Uppgifter ska dokumenteras och vårdnadshavarna har rätt att ta del av dem. I det här fallet beslutade nämnden att A., som då var , skulle få en kontaktperson. och A:s far var båda vårdnadshavare för A. Av utredningen som låg till grund för beslutet framgår att C.A. var ”informe- rad” om insatsen, medan fadern var ”positiv” till den. Av en e-postkorrespon- dens mellan C.A. och socialsekreteraren framgår att C.A. informerades om att insatsen skulle inledas . Den rättsliga utgångspunkten enligt 3 kap. 6 b § SoL är alltså att båda vård- nadshavarna ska samtycka för att socialnämnden ska få utse en kontaktperson för ett barn som inte har fyllt . Nämnden skulle således bl.a. ha utrett båda vårdnadshavarnas inställning till frågan om en kontaktperson skulle utses. Det är inte tillräckligt att en vårdnadshavare enbart informeras om en beslutad in- sats innan den verkställs. Det kan konstateras att nämndens handläggning brustit genom att nämnden före sitt ställningstagande inte frågat . om hennes inställning till frågan om att utse en kontaktperson för A. Nämnden ska kritiseras för denna brist. informerades om insatsen dagen innan den påbörjades, och då inte verkar ha invänt mot den, förändrar inte bilden av att nämndens handläggning inför beslutet varit bristfällig. Omständigheterna i det aktuella ärendet hos nämnden verkar inte ha varit sådana att nämnden övervägde att fatta ett beslut med stöd av 6 kap. 13 a § FB. En tillämpning av den bestämmelsen skulle för övrigt ha ställt i princip samma krav på nämndens utredning av vårdnadshavarnas inställning som de jag beskrivit. Kunde ett nytt beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU fattas efter att ett tidigare beslut hade förfallit därför att beslutet inte hade underställts förvaltningsrätten i rätt tid? Särskilt fråga om betydelsen av bestämmelsen i 1 § LVU om barnets bästa (Dnr 534-2013) Beslutet i korthet: Ordföranden i i kom- mun beslutade att omhänderta ett barn med stöd av 6 § LVU. På grund av att beslutet inte kom in till förvaltningsrätten i rätt tid upphörde det omedel- bara omhändertagandet. Det går i detta fall inte att lasta någon enskild för det inträffade. När nämnden uppmärksammades på att beslutet om omhändertagande hade upphört fattade nämndens ordförande ett nytt beslut med stöd av 6 § LVU. I ärendet aktualiseras frågan om huruvida ordföranden kunde fatta ett sådant beslut trots att det inte hade tillkommit några nya omständigheter. Enligt 7 § LVU upphör ett beslut om omhändertagande att gälla om beslutet inte har underställts förvaltningsrätten inom föreskriven 2 014 /1 5:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Det har ansetts att i en sådan situation kan ett nytt beslut om omhändertagande inte fattas om det inte har tillkommit nya omständigheter. Ett sådant synsätt kan dock stå i strid med principen om att barnets bästa ska vara avgörande vid beslut enligt LVU. Hur en konflikt mellan den unges bästa och bestämmelserna som syftar till en rättssäker handläggning ska lösas i ett enskilt fall är komplicerad. Då det pågår en översyn av LVU översändes en kopia av beslutet till utredningen. Jur. kand framförde, som ombud för A-M. H. F., klagomål mot i kommun. Hon anförde bl.a. följande. i kommun beslutade den 27 decem- ber 2012 att omhänderta barnet . Hon kontaktade förvaltnings- rätten och fick beskedet att någon underställan inte inkom- mit. fattade socialnämnden ett nytt beslut om omhän- dertagande av E.M. Det beslutet underställdes förvaltningsrätten . Förvaltningsrätten upphävde det omedelbara omhändertagandet genom beslut . JO anmodade i kommun att inkomma med ut- redning och yttrande över vad som anförts i anmälan.