frsrdg · H104NR1 · 2014-03-18 00:00:00 — Nordisk frihet hade uppfattningen att man framöver så mycket som möjligt skulle spara på administration, men såg också gärna att man övervägde att spara på områden som förväntades kunna klara sig på kommersiella villkor. Avslutningsvis tog samarbetsministrarnas ordförande (M) ordet för att kommentera några av de frågor som hade ställts under debatten. Hon nämnde att ministrarna hade haft visionsdiskussioner vid tre olika tillfällen, och att en ordförandeskapssammanfattning av dessa diskussioner skulle delges under slutet av året. Detta skulle naturligtvis märkas i budgeten . Till Högni , som hade sagt att det är fel att dra ned när man säger att man ska prioritera, ville hon säga att prioritera också kan vara att välja bort. Det gällde att prioritera det som gör mest nordisk nytta. Framåt borde man tänka nytt och våga prioritera mer. Då fick man också mycket mer politik i hela det nordiska samarbetet. Beträffande Nordjobb och jobbreseprojektet hade ministrarna begärt närmare information, och skulle återkomma när man tittat på den. Från att tidigare ha debatterats tillsammans med ärenden på övriga sakområden gjordes gränshinderfrågor års session till en separat debatt, för att markera den ökade uppmärksamheten på dessa frågor. Detta gjordes även under sessionen 2013. Utöver gränshinderarbetet generellt fanns under denna dagordningspunkt två särskilda ärenden – dels en redogörelse som medborgar- och konsumentutskottet bett om rörande beskattningen av pensionärer som flyttat från till , dels ett utskottsförslag om standardisering och reglering inom byggsektorn. Debatten inleddes med en redovisning av ministerrådets arbete med gränshinderfrågor . samarbetsminister sade att det hade bedrivits ett dagligt och praktiskt arbete med att lösa gränshinderproblem. Det svenska ordförandeskapet hade prioriterat detta mycket högt. Fokus hade legat på små och mellanstora företag, utbildningssektorn och på social- och arbetsmarknadsområdet. Också det gångna året hade en rad problem kunnat lösas, bl.a. möjligheten att öppna bankkonto i , möjligheten att få hela det danska bidraget för barn och unga utan karenstid, enklare tillgång till utbildningar i utan språktest, en rad lokala hinder i kring utbildning och forskning, en rad hinder på social- och arbetsmarknadsområdet vid den svensk-norska gränsen, och informationsförbättringar i fråga om . Vidare hade en rad rapporter och analyser getts ut . Det förebyggande arbetet hade likaledes varit högt prioriterat under det svenska ordförandeskapet, t.ex. i samband med genomförandet av det reviderade EU-direktivet om yrkeskvalifikationer. I hade skrivit till övriga ministerier om vikten av god lagkvalitet, och att lagstiftningen i de övriga nordiska länderna ska beskrivas när det är relevant. Sammanfattningsvis kunde man därför säga att arbetet med gränshinder nu nått ett stadium där problem i större omfattning än förut kan lösas smidigare, både lokalt och mellan länderna. Därefter presenterade den isländska samarbetsministern ett ministerrådsförslag om en handlingsplan för gränshindersamarbetet 2014–2017. Man ville nu omorganisera det framgångsrika Gränshinderforum och skapa ett Gränshinderråd, med en ny strategi och handlingsplan som skulle träda i kraft . Till bakgrunden hörde att det bor totalt 280 000 nordiska medborgare i ett annat nordiskt land – av den totala nordiska befolkningen. flyttade 58 000 nordiska medborgare till ett annat nordiskt land, och omkring 70 000 människor är dagliga gränsöverskridare i . Man ville prioritera tre områden i arbetet med att bryta ned gränshinder: Få bort existerande gränshinder, arbeta förebyggande så att inte nya gränshinder uppstår, och öka och effektivisera informationsinsatserna för individer och företag nordiskt, nationellt och regionalt. Det nya skulle kopplas närmare den politiska ledningen genom att ordförandelandet i också är ordförande i . Samarbetsministrarna skulle få en tydligare roll i arbetet: Tillsammans med berörda ministrar, myndigheter och organisationer ska de verka för att främja den fria rörligheten för individer och företag, och för att nordisk nytta ska jämställas med nationell nytta. Även generalsekreteraren i skulle få en starkare roll. Generalsekreteraren ska ansvara för att gränshinderfrågor förs vidare till ministerråd och ämbetsmannakommittéer, samt samordna arbetet mellan regeringarna. Därefter gick ordet till , ordförande för det Gränshinderforum som skulle ersättas av . Han sammanfattade med att Arbetet går bättre men det går inte bra. Gränshinder fanns nu på dagordningen i sessioner samt som regel på utskottsmöten, ministerrådsmöten och ämbetsmannakommittéernas möten. Besluten var dock fortfarande otydliga, och det saknades en tidtabell för genomförandet. Huvudproblemet kvarstår, menade , och sade att den nya strategin för arbetet mot gränshindren till stor del bygger på de linjer Gränshinderforum har följt i sitt arbete. Den innehåller också några förtydliganden om hur administrationen bör fungera. I strategin sägs att samarbetsministrarna får en tydlig roll i arbetet, men det skulle kräva ny ansvarsfördelning i ländernas regeringar och sådana beslut var inte i sikte. Vidare påpekade att fem till tio lösta gränshinder innebar en sänkt ambitionsnivå jämfört med nuläget, och menade att det sade mycket om inställningen till arbetet mot gränshindren, men också till det nordiska samarbetet i stort. För att nå bättre resultat i arbetet mot gränshindren och i det nordiska samarbetet ansåg han personligen att några åtgärder var angelägna: För det första borde statsministrarna förtydliga sitt övergripande politiska ansvar för det nordiska arbetet. För det andra borde samarbetsministrarnas roll inom regeringarna preciseras. För det tredje borde alla beslut i de nordiska organen vara mycket tydligare och innehålla tidtabeller för både genomförandet och rapportering. Slutligen, för det fjärde, kunde ta en mycket aktivare roll. Presidiets talesperson Högni inledde med att säga att presidiet skulle slutbehandla ärendet vid sitt möte . Vad gällde redogörelsen önskade rådet att ordförandelandet vid sessionen skulle gå igenom vilka åtgärder som hade vidtagits mot gränshinder – också mot sådana som inte hade lösts och varför de inte hade kunnat lösas. Vidare borde det finnas tydligare mål för de olika sektorerna så att man kunde få konkret rapportering om hur de enskilda sektorerna hade löst gränshindren. Beträffande handlingsplanen fanns frågan hur borde vara sammansatt – med tjänstemän eller politiker – och hur man kunde undvika att de kom i intressekonflikt mellan den regering som hade utsett dem och det nordiska. En annan sak var hur kunde förankras ännu bättre. Här skulle presidiet komma med konkreta förslag till ministrarna. Han var glad för att mycket hände i gränshinderarbetet, och för det stora steget att skapa en ny struktur för det. , som talade för den socialdemokratiska gruppen, sade att när man nu var i färd med att byta arbetssätt var det viktigt att stanna upp och fundera på hur man borde fortsätta. För gruppens del ville hon lyfta fram fem synpunkter: För det första skulle det vara klokt att ha färre och klarare prioriteringar än vad som föreslås i handlingsplanen. Fyrtio prioriteringar var en bruttolista. Dessutom borde prioriteringarna göras samnordiskt. För det andra måste det vara helt säkert att de medlemmar som länderna utser till inte har en sådan position, t.ex. som ämbetsmän i ministerier, att de är bundna och inte kan sätta press på sin regering. För det tredje borde preventiva åtgärder beaktas starkare och tas in i handlingsplanen. För det fjärde ville gruppen påminna om att , och också är med i arbetet. För det femte och sista var det ett viktigt steg att regeringen och parlamentet i hade ingått ett förpliktande avtal om gränshinderarbetet, och också övriga borde överväga någonting sådant. Mittengruppens talesperson var mycket positiv till det framsteg som såg ut att komma med det nya . Det var litet frustrerande att man i detta konsensusparlament inte hade kunnat komma överens i presidiet nu och komma vidare, utan skulle tala om saken igen . Men man instämde i den lista med förbättringar som framfört, och dem skulle man ha med vid presidiets nästa möte. (M), som talade för den konservativa gruppen, menade att gränshinder är medborgarnas lackmustest på om fungerar eller inte. Därför gällde det att leverera. Sedan måste vi göra mer, träffa medborgare och få de där små lapparna om saker och ting som är problem. Avslutningsvis ville han nämna som ett föredöme, med avtal och årliga skrivelse, och de frågor man lyft fram i det över tio sidor långa avtalet – såsom äldreboende, studenter, rehabilitering, lärlingsplatser, ledigheter för politiska uppdrag, byggregler och barnbidrag. Talespersonen för gruppen nordisk frihet, , , sade att de största handelshinder som företagen i stöter på är brist på information, olika bestämmelser och standarder och otillräckliga språkkunskaper. Det finns mycket information, men det är en utmaning att hitta rätt information och förstå den. Det behövdes alltså en tydlig informationskanal där det var lätt att få aktuell information och rådgivning, samt dessutom översättnings- och tolktjänster till rimligt pris. I den följande debatten tog , , upp rekommendation om en nordisk ombudsman. Regeringarna hade svarat att det var en bra synpunkt, men att man i stället skulle använda den existerande strukturen, dvs. ombudsmännen i respektive land. Så hade den norsk-svenska skattefrågan kommit upp i , och när medborgarna hade vänt sig till den svenska justitieombudsmannen (JO) hade denne nekat att behandla ärendet. Regeringarnas svar duger inte om medborgarna i realiteten inte kan vända sig till ombudsmännen i de enskilda länderna, sade han, och då måste vi igen diskutera vad medborgarna ska göra, vem de ska tala med, vart vi ska hänvisa dem om deras rättigheter inte blir respekterade i . På det svarade samarbetsminister att en speciell ombudsman som medborgarna kan ta sina ärenden till var något man inte hade sagt och hållet nej till. Man skulle tvärtom fortsätta att se på olika synpunkter på detta. Frågan var vad som skulle vara bäst för våra medborgare. Om det är en ombudsman så fattar vi det beslutet, sade hon. Ytterligare några inlägg gjordes, bl.a. av (C) om vikten av att arbeta proaktivt för undanröja gränshinder för ESS (European Spallation Source) Denna forskningsanläggning kommer att finnas i medan datacentret kommer att finnas i . Det innebär att 2 000–3 000 forskare från hela världen kommer att behöva röra sig åtskilligt mellan och . Andra inlägg rörde upphovsrättsliga gränshinder och vikten av samarbete för att förebygga att genomförandet av nya EU-direktiv skapar gränshinder inom . medborgar- och konsumentutskott hade bett den svenske finansministern (M) att komma till sessionen för att redogöra för den uppmärksammade frågan om det nordiska skatteavtalet och de bilaterala reglerna mellan och . Redogörelsen lämnades i stället av samarbetsminister (M) på det svenska vägnar. Närmare bestämt handlade det om de svenska skattereglerna för pensionärer från andra nordiska länder som bosätter sig i . Ändringar i det nordiska skatteavtalet trädde i kraft , och innebar att man bytte metod för att undanröja dubbelbeskattning av pensioner. Med den tidigare metoden beskattades pensionerna endast i utbetalarlandet, men efter ändringen kunde även bosättningslandet beskatta pensionerna, men måste då undanröja dubbelbeskattning genom att räkna av den skatt som betalats i utbetalarlandet. Ändringen betyder i princip att pensionärer som bor i ett nordiskt land och får sin pension från ett annat nordiskt land nu beskattas på samma nivå som övriga pensionärer i det land där man bor. En undantagsregel hade införts så att personer som varit bosatta i beskattas enligt de gamla reglerna. Tyvärr hade det förekommit fall där beskattningen inte blivit rätt från början, och där vissa pensionärer i efterhand fått krav på ytterligare inbetalningar av skatt. Detta hade uppmärksammats på flera håll, och finansminister och andra företrädare för regeringen och hade besvarat de frågor som ställts på basis av den information som varit tillgänglig. Enligt den hade inte framkommit något som tyder på att det svenska generellt lämnat felaktig information i t.ex. sitt externa eller interna informationsmaterial. Den grupp pensionärer som har drabbats ska även ha varit förhållandevis begränsad, sade hon. (Här avbröts samarbetsministern av högljudda protester från publiken på läktaren. Ganska många norska pensionärer boende i hade kommit till för att genom sin närvaro markera missnöje med situationen.) Den information regeringen hade var att ett tiotal personer hade vänt sig till där de hävdar att felaktig information ska ha lämnats i deras enskilda fall. Detta var emellertid en fråga för rättsväsendet att bedöma. Enligt den svenska lagstiftningen får regeringen inte ta ställning i enskilda fall som prövas av domstolar och myndigheter, avslutade samarbetsministern. Medborgar- och konsumentutskottets ordförande , , påpekade att problemet var att den information som de norska pensionärerna hade fått varit muntlig, och därför fanns det inga skriftliga dokument som kunde användas för att bedöma riktigheten i den information som lämnats. Men faktum var att en grupp pensionärer, må den sedan vara stor eller liten, hade råkat i mycket stora ekonomiska svårigheter och i praktiken förlorat sin egendom. Om frågan inte kunde avgöras på juridisk väg, vilka sätt fanns det då att underlätta pensionärernas situation och rätta till dessa fel som uppenbarligen uppkommit på grund av skattemyndigheternas okunnighet eller missförstånd? , , sade att detta nog handlade om en större grupp människor än den svenska samarbetsministern utgick från. Det handlade också i väldigt hög grad om helt vanliga människor med ordinär ekonomi som hade mött sitt livs största gränshinder. Han ville, så starkt han kunde, uppmana den svenska samarbetsministern att ta ett initiativ i den egna regeringen för att rätta till det tydliga missförståndet att denna sak bara gällde ett fåtal människor. Det var många som hade drabbats av hur dessa ärenden behandlats, och därmed hamnat i en ekonomisk förlamning. Det fanns bara en möjlig väg ut ur en sak som denna, och det var inte att hänvisa dessa pensionärer till en riskabel och kostnadskrävande process i domstolarna, utan det var ett politiskt ansvar att ordna upp det hela. Han hade dokument som visade att svenska skattemyndigheter också skriftligen klart gett uttryck för det som pensionärerna uppger, och som han skulle överlämna till samarbetsministern, så att den nu kunde ta tag i saken. (S) sade att hon hade kontaktats av många i den här frågan. hade tagit emot berättelser från många människor som får gå från hus och hem. Tiden medgav inte att hon läste upp några av dem, men hon gav som exempel ett gift par från som 2011 hade köpt hus i . Innan det hade ringt till i och till Skatteetaten i för att ta reda på vilka skatteregler som gällde, och alltid fått beskedet att när de får pension från och betalar skatt i ska de inte betala skatt i . De hade också, efter flytten 2011, kontaktat i för att höra om de skulle lämna in en inkomstdeklaration, och fått svaret att det skulle de inte eftersom de beskattas i . Detta är, fortsatte hon, en fråga som bara kan lösas politiskt, och förutsatte därför att den skulle ta frågan på allvar och lösa den situation som norska pensionärer har hamnat i. , , underströk att även hans partivänner i hade tagit upp frågan. Han menade att det inte var nog att hade frågat sin myndighet om den gjort något fel, och myndigheten svarat att så var det inte. Förvaltningen måste dessutom leva upp till den grundläggande principen om skyldighet att informera och vägleda, och här kunde det dokumenteras att man inte bara brustit i sin informationsskyldighet utan också gett direkt felaktig information. Vidare pekade han på bristen på symmetri: När medborgarna inte ger fullständig information får de tilläggsskatt och straffskatt, men när staten inte ger information har det inga konsekvenser och staten insisterar ändå på sina krav. Han frågade om det inte kunde vara möjligt att lösa den här frågan på ett praktiskt sätt. Det fanns ju ett skatteavtal, så det var möjligt att avgränsa situationen tidsmässigt och säga att de som före ett visst datum hade tagit fel på den kunde man göra undantag för. Även , , tog ordet i denna debatt, och menade att även om detta inte handlade om en stor grupp människor var det en stor sak i . kom utmaningar för det nordiska samarbetet, och detta var ett test på om det nordiska samarbetet fungerar som det ska. Han ställde sig bakom alla dem som från talarstolen tagit till orda för att här måste förnuftet råda. Detta handlade om viktiga principer och om verkliga människor, och han ville starkt uppmana samarbetsministern att ta upp frågan. Avslutningsvis återkom utskottets ordförande , , och sade att alla medlemmar i utskottet ansåg att pensionärernas situation måste rättas till på ett eller annat sätt, och att man skulle följa situationen tills saken är utredd. Det var inte bara fråga om ett enskilt fall utan handlade också om förtroendet för rättsstaten, och förtroendet för myndighetssystemet. Som medborgare i måste vi känna oss trygga i alla nordiska länder och kunna vara säkra på att våra mänskliga rättigheter och åsikter respekteras vilket land vi än bor i. Det var ett mycket viktigt budskap till alla medborgare i som överväger att flytta till eller bo i ett annat nordiskt land. Kunde den nu utnämna någon person som hjälper pensionärerna i denna situation, frågade hon, och ansåg att regeringen måste vara tillmötesgående i den här frågan. Den svenska samarbetsministern (M) sade att hon skulle ta med sig alla synpunkter hon fått denna dag hem till , men att hon tyvärr inte kunde lämna något annat besked än det svar hon fått förmedlat från att läsa upp. Det tredje ärendet under rubriken gränshinder rörde ett förslag från näringsutskott om standardisering och reglering inom byggsektorn. Det presenterades av utskottets ordförande . Hon sade att byggstandarder hanteras väldigt olika i , och det fanns många omotiverade olikheter i standarder på vissa byggdetaljer och i vissa krav, t.ex. hur bred en dörr ska vara eller hur högt ett trappsteg ska vara. Många standarder var inte lagreglerade, utan branschen hade tagit fram egna standarder. Detta gav ibland upphov till ett protektionistiskt agerande, eftersom det var möjligt att skapa standarder som är rent nationella och som gjorde det svårare för konkurrenter från andra nordiska länder. Som konsekvens blev till exempel prefabricerade hus mycket dyrare för konsumenten, och det blev mycket svårare för nordiska företag att växa över gränserna mellan de nordiska länderna. Den socialdemokratiska gruppens talesperson (S) sade att borttagandet av gränshinder skulle ge en ökad sund konkurrens, en effektivare byggproduktion, stora samhällsekonomiska vinster och inte minst större förutsättningar för ett hållbart, klimatsmart byggande – inte bara i , utan förhoppningsvis också i resten av . Detta var ett viktigt exempel på att gränshinderarbetet kunde göra nytta för alla i . Med gemensamma regler skulle vi bli starkare och få konkurrensfördelar som vi kunde sprida våra kunskaper ut i . Gemensamt arbete och enighet skulle göra det möjligt att våra standarder kan bli EU-standard. Hennes grupp ansåg att detta var en mycket viktig fråga, och uppmanade därför ministerrådet att placera frågan högt upp på dagordningen. Under rubrikerna Välfärd och mångfald, Kultur, forskning och utbildning samt Hållbar utveckling debatterades ett stort antal betänkanden över medlems- och ministerrådsförslag, liksom redogörelser för ministerrådets verksamhet på olika områden. Den tillgängliga tiden var relativt kort i förhållande till antalet ärenden. Genom att flertalet ärenden hade diskuterats grundligt i utskotten, och att man i nästan samtliga frågor hade enats om formuleringar och förslag i betänkandena, blev debatterna i plenum ofta kortfattade. I vissa fall presenterades betänkandet av utskottets talesperson i ärendet, och antogs utan ytterligare debatt. I andra fall, inte minst beträffande förslag och redogörelser från ministerrådet, blev debatten mer omfattande. Utskotten och partigrupperna hade som brukligt utsett talespersoner för olika förslag bland sina medlemmar. lade fram en ny strategi för samarbetet på social- och hälsoområdet, som skulle ersätta det nordiska samarbetsprogrammet . Strategin hade fyra huvudmål: Att säkra social trygghet i på en arbetsmarknad i ständig förändring, målinriktade och förebyggande insatser, att stärka kvalitet och säkerhet i social- och hälsoväsendet, samt att främja innovation och forskning. En rad talare kommenterade olika aspekter av strategin. Flertalet instämde i stort i dess innehåll, men med vissa tillägg eller preciseringar. talesperson (KD) sade sammanfattningsvis att den nya strategin går i rätt riktning och att ministerrådet förhoppningsvis skulle ta till sig de synpunkter som framfördes i utskottets betänkande. Han nämnde också utskottsförslaget om sociala investeringar, som markerar att det är lönsamt att investera i barn och ungdomar för att säkra att de klarar övergången till vuxenlivet och finner sin plats både i arbetsliv och i samhället i övrigt. Flera inlägg gjordes till stöd för det förslaget, bl.a. av (M) och (MP). Ett annat ärende som orsakade debatt var den redogörelse för åtgärder mot ungdomsarbetslösheten som presenterades av samarbetsminister (M) på ministerrådets vägnar. I stort sett alla som tog ordet var eniga om att detta var en viktig fråga och att det var bra att ministerrådet hade uppmärksammat den. Men föga förvånande ansåg flera ledamöter att det som gjorts inte var tillräckligt – ungdomsarbetslösheten låg ju kvar på en hög nivå. Det fanns också olika uppfattningar om vilka åtgärder som borde vidtas, och i flera fall kom det till replikskiften mellan ledamöter från samma land, men med olika partipolitiska utgångspunkter. Från Nordiska ministerrådets sida gavs också redogörelser om projektet nordisk välfärd och om arbetet med jämställdhetsfrågor. Medborgar- och konsumentutskottets betänkande över ett medlemsförslag som två färöiska medlemmar lagt fram på den vänstersocialistiska gröna gruppens vägnar var kontroversiellt. De föreslog att en strategi för att stimulera inflyttning av kvinnor till glesbygdsregioner skulle utarbetas. Utskottets talesperson (M) sade att varken män eller kvinnor ska behandlas som grupper som andra ska försöka påverka i frågan om var man ska leva sitt liv. När människor flyttar beror det på att de vill forma sitt liv på ett annat sätt än den gamla bygden medger, och utgångspunkten borde vara att alla delar av samhället utvecklas så att de erbjuder goda livschanser i stället för att någon skulle försöka dirigera de demografiska strömmarna så att en balans mellan kvinnor och män uppnås. Utskottet menade därför att inte borde arbeta vidare med en strategi enligt förslaget. Förslagsställarna, men också flera medlemmar av mittengruppen – från , och – menade tvärtom att förslaget var bra: Det handlade inte om att tvinga någon att bo någonstans, utan om att skapa sådana förhållanden som gör att man får tillväxt i glesbygden och därmed skapar fler arbetsplatser, argumenterade man. Den omröstningen som hölls efter debatten utföll med 37 röster för utskottets betänkande, 16 emot och 2 som avstod. Kultur, forskning och utbildning Under denna rubrik gav först kulturminister en rapport om uppföljning av den språkdeklaration som antogs , och som bl.a. säger att alla nordbor bör kunna läsa och skriva på det språk som är samhällsbärande i det område där man bor, och att alla nordbor bör kunna kommunicera med varandra på ett skandinaviskt språk. rapporterar till session om utvecklingen på detta område.