frsrdg · H204RS1 · 2014-12-15 00:00:00 — Utredningens kartläggning visar att stöden på ett väl fungerande sätt betalas ut enligt respektive ersättningssystems regler och att stöden i vissa fall kombineras och får komplettera varandra. Utredningen ser inte något problem i sig med det förhållandet att stöd för delvis samma typ av resor betalas ut från två olika håll. Kartläggningen har således inte visat på gränsdragningsproblem som ger utredningen anledning att föreslå några regeländringar i detta avseende. Utredningen konstaterar dock att det är viktigt att reglerna och tillämpningen av dem är transparenta och att det är lätt att hitta de parallella systemen. Enligt utredningen är det av intresse att den vice talman som fattar beslut om en resa får information om att stöd till resan även har sökts enligt lagen 2014/15:RS1 5 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i . En ansökan om en utrikes tjänsteresa bör alltså innehålla en uppgift om att stöd har sökts via partigrupperna. En bestämmelse med detta innehåll bör tas in i tillämpningsföreskrifterna till den nya ersättningslagen. Att ledamöterna har olika möjligheter att få stöd till utrikes resor bör klart framgå av en författning. I den nuvarande ersättningslagen och i den nya ersättningsslag som utredningen föreslår finns en bestämmelse i vilken det hänvisas till regler för beslut om utrikes tjänsteresa på uppdrag av en partigrupp i i den nya lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i (se nuvarande 4 kap. 3 a § tredje stycket och föreslagna 4 kap. 9 §). För att få en parallell reglering föreslår utredningen att en motsvarande bestämmelse tas in i den nya lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i . Utredningen bedömer att bestämmelserna är tillräckliga för att kravet på transparens ska anses uppfyllt. Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen delar utredningens uppfattning och anser att förslaget bör genomföras. 5.4.2 Gränsdragningar vid finansieringen av språkutbildningar Riksdagsstyrelsens förslag: lämnar stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas språkutbildning med ett belopp som förvaltningen bestämmer. En bestämmelse som påminner om att det finns regler om stöd till språkutbildning för riksdagsledamöterna i den nya lagen (2015:000) om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i tas in i den nya lagen (2015:000) om ersättning till ledamöter. En bestämmelse som påminner om att det finns regler om stöd till vidareutbildning för riksdagsledamöterna i lagen (2015:000) om ersättning till ledamöter tas in i den nya lagen (2015:000) om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i . Riksdagsledamöter erbjuds stöd till språkundervisning från både och partigrupperna. Rätten till språkutbildning är inte författningsreglerad. upphandlar intensivkurser för ledamöterna i engelska och franska. Kurserna hålls både i och utomlands. 5 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG Under valår hålls ingen språkutbildning för ledamöterna. Partierna bestämmer vilka ledamöter som ska delta och platserna fördelas efter antalet mandat. Partigrupperna får ett bidrag från som ska användas till utbildning i andra språk än engelska och franska eller till fortbildningar i engelska och franska. Om en partigrupp inte använder hela sitt stöd, finns den resterande delen kvar för användning året efter. Stödet förnyas inte innan det föregående stödet har använts. Utredningens överväganden och förslag Utredningen gör bedömningen att det förhållandet att stöd för delvis samma typ av resor betalas ut från två olika håll i sig inte innebär något sakligt eller administrativt problem. Utredningen anser att samma resonemang kan tillämpas även på den språkutbildning som erbjuds ledamöterna från och partigrupperna. Kartläggningen av stöden till språkundervisning ger inte vid handen att det finns problem med att de betalas ut enligt respektive ersättningssystem. För att undvika gränsdragningsproblem ska stödet till den språkundervisning som anordnas via partigrupperna dock enligt utredningens mening, på samma sätt som när det gäller den vidareutbildning som anordnas via , författningsregleras i den föreslagna lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i och dess tillämpningsföreskrifter och allmänna råd. Regleringen bör enligt utredningens mening baseras på dagens förhållanden men göra det tydligare vad det är som gäller. Bestämmelser som innehåller en exakt beloppsangivelse och där ändringar behöver göras med inte allt för långa tidsintervall har typiskt sett den karaktären att de inte bör regleras i lag. Summan av stödet bör regleras i tillämpningsföreskrifterna till lagen, och utredningen föreslår att det i lagtexten lämnas ett bemyndigande till att bestämma med vilket belopp stödet ska betalas. Utredningen föreslår således att till partigrupperna betalar stöd till språkutbildning för riksdagsledamöterna med ett belopp som förvaltningen bestämmer. På samma sätt som när det gäller stödet till kostnader för ledamöternas utrikes resor i tjänsten bör regleringen av stöden vara transparent, och det bör vara lätt att hitta de parallella ersättningssystemen. En regel som påminner om att det finns bestämmelser om stöd till språkutbildning för riksdagsledamöterna i den nya lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i ska därför tas in i den nya ersättningslagen. En motsvarande bestämmelse ska även tas in i den nya lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i . Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt över förslaget. 5 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen delar utredningens bedömning att det i lagen bör lämnas ett bemyndigande till att bestämma med vilket belopp stödet för riksdagsledamöternas språkutbildning ska betalas. Riksdagsstyrelsen ställer sig även bakom bedömningen att regleringen av stöden bör vara transparent och att det bör vara lätt att hitta de parallella ersättningssystemen och anser att de hänvisningsbestämmelser som utredningen föreslår därför ska införas. 5.5 Resa vid en extraordinär händelse Riksdagsstyrelsens förslag: En ledamot har rätt till ersättning för kostnader för tjänsteresor som ledamoten gör därför att han eller hon måste inställa sig i på grund av en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses. Om ledamoten inte befinner sig i bostaden på hemorten eller på tjänsteresa och om han eller hon inte kan använda sin biljett för resan tillbaka, ska ledamoten få ersättning för kostnaden för resan med ett belopp som svarar mot den faktiska kostnaden. Kostnader för en resa på grund av en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses som görs med egen bil, förmånsbil eller motorcykel ersätts med de belopp som bestämmer. Ledamoten lämnar efter avslutad resa en reseräkning till , dock senast efter det att resan avslutades. eller den som bestämmer får besluta att ersättningen ska omfatta resekostnader även för en medföljande person som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. Ledamoten får själv besluta om inrikes och utrikes resor på grund av en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses och om lämpligt färdmedel med hänsyn tagen till kostnads-, tids- eller miljöaspekter. Riksdagsstyrelsens bedömning: Talmannen bör besluta om ersättning för kostnader för resa för en medföljande person som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. En ledamot bör efter en resa, som har sin grund i en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses, ge in ett underlag till som visar a)vilken händelse som har lett till hemresan, b)att ledamoten inte har kunnat boka av hemresan eller använda värdet av resan . Bestämmelser om tjänsteresa i ersättningslagen 5 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG Riksdagsledamöternas ersättning för resekostnader regleras i 4 kap. ersättningslagen och i tillämpningsföreskrifterna till den lagen. Med tjänsteresa avses en resa som en ledamot gör som ett led i utövningen av sitt riksdagsuppdrag, och ledamotens bostad på hemorten betraktas då som tjänsteställe (se 4 kap. 1 § ersättningslagen). Som tjänsteresor betraktas dels resor till och från för det löpande riksdagsarbetet, dels resor till, från och i den valkrets för vilken ledamoten är vald. Också resor med anledning av sammanträde med riksdagsgruppen, partikonferens och annat partiarrangemang, utskottsresa samt deltagande i arbetet i nämnder, delegationer, kommittéer eller liknande inom utgör tjänsteresor. Egna studieresor inom ramen för uppdraget räknas också som tjänsteresor, liksom resor med anledning av medverkan i arrangemang som syftar till att informera om eller riksdagsuppdraget. Resor som inte är direkt knutna till riksdagsuppdraget ger däremot inte rätt till ersättning. Det gäller exempelvis uppdrag för organisationer, kommuner eller myndigheter. Reseersättningen ska svara mot den faktiska kostnaden (se 4 kap. 2 § ersättningslagen). Resa vid en extraordinär händelse Resor som en ledamot är tvungen att göra på grund av ett akut tjänsteärende regleras i punkt 6 andra och tredje styckena i tillämpningsföreskrifterna till 4 kap. 2 och 2 a §§ ersättningslagen. Det talas där om en ledamot som inte befinner sig i bostaden eller på en tjänsteresa när ska samlas på grund av en extraordinär händelse eller av någon annan oplanerad orsak. Ledamoten ska ersättas för de extra kostnader som tjänsteresan för med sig när ledamoten måste inställa sig i . Om ledamoten inte kan boka om eller använda sin biljett för återresan, eller saknar årskort på tåg eller flyg, ska han eller hon få ersättning för den faktiska kostnaden för resan, det vill säga kostnaden för resebevis eller biljett samt bagageförvaring. Vid resa med egen bil, förmånsbil eller motorcykel blir det fråga om fastställd kilometerersättning och utlägg för parkering. Talmannen kan besluta om att ersättningen även ska omfatta resekostnader för medföljande som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. Skatterättsliga regler om tjänsteresa Regleringen av resekostnadsersättningens skatterättsliga konsekvenser finns i inkomstskattelagen (1999:1229). Som allmän regel i skattesammanhang gäller att tjänstestället är den plats där den skattskyldige utför huvuddelen av sitt arbete (se 12 kap. 8 § första stycket inkomstskattelagen). För riksdagsledamöter finns det emellertid en särskild regel. Den innebär att bostaden på hemorten utgör tjänsteställe (se 12 kap. 8 § tredje och fjärde styckena inkomstskattelagen). Bestämmelserna får till följd att resor mellan bostaden och arbetet är tjänsteresor. Den ersättning som ledamöterna får för kostnader vid resor i tjänsten är skattepliktig och ska tas upp som en inkomst, medan utgifter för att förvärva 2014/15:RS1 5 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG och bibehålla inkomster som huvudregel kan dras av som en kostnad (se 11 kap. 1 § och 12 kap. 1 § första stycket inkomstskattelagen). gränsdragning mellan tjänsteresor och privata resor har tagit ställning till hur gränsen mellan tjänsteresor och vissa privata resor bör dras. Enligt ställningstagandet Gränsdragning mellan tjänsteresor och vissa privata resor, 2011–07–08, bör det finnas en tydlig skiljelinje mellan vad som skatterättsligt är att betrakta som privata resor i form av arbetsresor och hemresor respektive tjänsteresor. Detta får sedan betydelse för avdragsrätten. Lagstiftaren har i inkomstskattelagen reglerat och begränsat vilken avdragsrätt som ska finnas för det som i grunden anses som privata resor, det vill säga arbetsresor och hemresor. Eftersom dessa resor (till skillnad från tjänsteresor) är definierade i lagtexten bör definitionerna styra den anställdes avdragsrätt och därmed arbetsgivarens möjlighet att betala ut skattefri reseersättning etcetera. Resor som en anställd gör mellan bostaden och tjänstestället kan därför inte utgöra tjänsteresor. Det kan inträffa att en anställd som är på semesterresa måste återvända hem enligt arbetsgivarens beslut på grund av ett akut uppkommet tjänsteärende, och att arbetsgivaren bekostar en ny biljett för resan hem. Om den anställde kan avboka sin privata hemresa bör den av arbetsgivaren betalda hemresan enligt ses som en skattepliktig förmån, eftersom en sådan resa i grunden är en privat levnadskostnad. Om villkoren för den nya hemresan i stort överensstämmer med den som har bokats av, bör förmånen kunna värderas till ett belopp som svarar mot värdet på den avbokade resan. Om den anställde inte kan boka av sin hemresa eller utnyttja värdet av den , bör däremot den resa som arbetsgivaren har betalat inte anses utgöra någon beskattningsbar förmån. Den anställde har i denna situation enbart fått olägenheten av att behöva avbryta sin semester och har inte fått någon inbesparad privat levnadskostnad. Samma sak bör enligt gälla om arbetsgivaren bekostar också medföljande familjemedlemmars hemresa. I ett sådant fall utgör inte hemresan en ordinär tjänsteresa, och arbetsgivaren bör därför spara underlag som visar vilken akut händelse som har orsakat den avbrutna semestern. Även underlag som visar att den anställde inte har kunnat boka av sin hemresa bör sparas. Det kan till exempel röra sig om en kopia av villkoren vid biljettbeställningen. Utredningens överväganden och förslag En resa på grund av en extraordinär händelse ska även fortsättningsvis ersättas En ledamot får ersättning för en resa till på grund av en extraordinär händelse eller av någon annan oplanerad orsak. Det är enligt utredningens mening väl motiverat att en resa på grund av ett akut tjänsteärende även fortsättningsvis ska ersättas av . En sådan resa be- 5 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG traktas enligt tillämpningsföreskrifterna till ersättningslagen som en tjänsteresa. Ersättningsreglerna måste vara parallella med de skatterättsliga reglerna för att avdrag för resan ska beviljas eller för att resan inte ska förmånsbeskatttas. En tjänsteresa för en ledamot kan enligt inkomstskattelagen endast starta vid tjänstestället eller från en pågående tjänsteresa, till exempel från . Trots att en ledamot måste göra en resa i en akut situation, är resan alltså skatterättsligt att betrakta som en privat arbetsresa om ledamoten reser från en annan utgångspunkt än bostaden på hemorten och om resan inte heller påbörjas när ledamoten redan befinner sig på tjänsteresa. ställningstagande torde emellertid innebära att en ledamot som i en sådan situation inte kan avboka sin resa eller använda den får dra av kostnaden för resan. Det torde inte heller bli aktuellt med en förmånsbeskattning om har betalat resan; ledamoten har inte sparat in någon privat levnadskostnad. Av detta skäl föreslår inte utredningen någon ändring av bestämmelserna om ersättning för resa i inkomstskattelagen. Bestämmelser om ledamöternas ekonomiska villkor ska regleras i lag. Reglerna om ersättning för resor vid extraordinära händelser ska därför tas in i den nya ersättningslagen. ersätts kostnaden för en resa på grund av en extraordinär händelse eller av någon annan oplanerad orsak. Det bör inte göras några väsentliga ändringar av vad som gäller . En ledamot bör alltså få resan betalad om den följer av en extraordinär händelse, till exempel en naturkatastrof, en större olycka som drabbar många människor, en händelse som i stor utsträckning påverkar det ekonomiska eller politiska läget eller någon annan händelse av extraordinär karaktär. Det är också viktigt att en ledamot kan kallas in till på grund av händelser som uppkommer hastigt och som inte har kunnat tas med ens vid en omsorgsfull planering. Det kan till exempel gälla en oplanerad presskonferens, ett extra insatt möte i kammaren eller utskotten eller att en ledamot måste inställa sig med kort varsel vid ett visst voteringstillfälle i . Ledamoten bör därför ha rätt till ersättning om han eller hon måste inställa sig i av en orsak som inte har kunnat förutses. Enligt utredningen bör därför bestämmelsen, i enlighet med ställningstagande, utformas på så sätt att ersättning endast ges om ledamoten inte kan använda sin biljett för resan tillbaka, det vill säga inte kan avboka sin hemresa eller utnyttja värdet av resan vid ett annat tillfälle. betraktas en resa på grund av en extraordinär händelse som en tjänsteresa enligt tillämpningsföreskrifterna. Den faktiska kostnaden för ledamotens resa ersätts på vanligt sätt. Dessutom får ledamoten ersättning för de extra kostnader som tjänsteresan för med sig. Om ledamoten inte kan boka om eller 2014/15:RS1 5 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG använda sin biljett för återresan eller saknar årskort på tåg eller flyg, ska ledamoten få ersättning för den faktiska resekostnaden. En ledamot som gör en resa på grund av en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses ska även fortsättningsvis få ersättning för resan. Ersättningen ska, på samma sätt som när det gäller tjänsteresor och resor från och till en annan bostad än bostaden på hemorten, svara mot den faktiska kostnaden för resan. Utredningen föreslår också att det i lagen anges att eller den som bestämmer får besluta att ersättningen ska omfatta resekostnader även för en medföljande person som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. För att kunna betala ut ersättningen till ledamöterna behöver få in ett underlag för resan. Enligt utredningens bedömning bör därför en ledamot ge in ett underlag till som visar vilken händelse som har lett till hemresan och att ledamoten inte har kunnat boka av hemresan eller kan använda värdet av resan . I likhet med vad som gäller bör talmannen besluta att ersättningen ska omfatta också resekostnader för en medföljande person som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. Utrikes resor på grund av en extraordinär händelse En ledamot får själv besluta om tjänsteresor inom riket, medan de vice talmännen beslutar om utrikes tjänsteresor. När resan beror på en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses, behöver ledamöterna snabbt inställa sig i . På samma sätt som vid inrikes resor i tjänsten anser utredningen att en ledamot i en sådan situation själv ska få besluta om resor till från utlandet. De vice talmännen kommer vid en extraordinär händelse att ha svårt att tillräckligt skyndsamt besluta om ledamöternas hemresor från utlandet. Även om en ledamot befinner sig utomlands anser utredningen därför att ledamoten själv ska få besluta om resan hem. Den moderata riksdagsgruppen gör bedömningen att det finns skäl till att talmansprövningen av utrikes resor vid en extraordinär händelse avskaffas. Den anser att en dialog mellan partiets gruppledning och den berörda ledamoten om förutsättningarna för utrikes resor vid en extraordinär händelse till viss del skulle kunna uppfylla syftet med talmansprövningen. Ett krav på en sådan dialog skulle kunna formuleras i riktlinjer eller föreskrift. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig över förslagen. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag och bedömning Riksdagsstyrelsen delar utredningens förslag om hur bestämmelsen om ersättning för resa vid en extraordinär händelse bör utformas och hur ledamoten 5 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG Riksdagsstyrelsen finner i likhet med utredningen även att ledamoten själv ska få besluta om utrikes resor på grund av en extraordinär händelse eller någon annan orsak som inte har kunnat förutses. Det förfarande som den moderata riksdagsgruppen förordar finns det anledning att återkomma till i samband med att tillämpningsföreskrifter till lagen tas fram. 5.6 Möjligheter till vidareutbildning Riksdagsstyrelsens förslag: får erbjuda ledamöterna en introduktion till uppdraget som ledamot av . Introduktionen ska vara inriktad på arbetsformerna i . får erbjuda ledamöterna språkutbildning och ledarskapsutveckling. får även erbjuda ledamöterna stöd för annan vidareutbildning inom ramen för uppdraget som ledamot av . Att ansvaret för stödet till vidareutbildning vilar på förvaltningen ska framgå av lagen (2011:745) med instruktion för . Efter ett val erbjuder nya riksdagsledamöter en introduktion i kammarens arbete, den interna servicen, de ekonomiska villkoren och den tekniska utrustningen. erbjuds ledamöter språkutbildning i form av intensivkurser i engelska och franska. Vidare ges genom försorg kurser i ledarskapsutveckling. Ledamöter som har någon form av arbetsledande ställning i erbjuds en sådan kurs. Platserna fördelas i proportion till partiernas storlek. Dessa olika stödformer är inte författningsreglerade. Utredningens överväganden och förslag Introduktion till arbetet i Utredningen anför att riksdagsuppdragets innehåll och ledamöternas situation skiljer sig från vad som gäller i samhället i övrigt. Ledamöterna ska företräda folket i de beslut som fattar. Uppdraget består bland annat i att delta i arbetet i kammaren, i utskotten och i andra riksdagsorgan. Arbetet innebär vidare att skriva motioner och interpellationer, ställa frågor och utarbeta reservationer och särskilda yttranden. En stor del av uppdraget utgörs även av arbetet i den egna partigruppen. Uppdraget som riksdagsledamot är speciellt. Ledamöterna är inte anställda av utan är uppdragstagare, vars ekonomiska villkor regleras i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen). Enligt utredningen går det inte att förutsätta att alla nyvalda ledamöter känner till närmare hur arbetet i bedrivs eller vilka rättigheter och skyldigheter en ledamot har. Mot bakgrund av riksdagsuppdragets särdrag anser 2014/15:RS1 5 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG utredningen att det finns skäl för att i likhet med vad som gäller erbjuda ledamöterna en introduktion som behandlar uppdragets innehåll och villkor samt den rättsliga reglering som omger uppdraget. Den introduktion som anordnar bör därför finnas kvar och ha fokus på arbetsformerna i riksdagsuppdraget, regleringen av villkoren för uppdraget och vad som gäller i olika frågor, till exempel om jäv och andra intressekonflikter. Utredningen konstaterar att dagens samhälle internationaliseras i allt större utsträckning, bland annat genom . Till följd av internationaliseringen hanterar ledamöterna allt fler internationella aspekter inom olika politikområden. EU-frågor och internationella kontakter utgör en integrerad del i den dagliga politiska verksamheten. Denna utveckling förutsätter att ledamöterna har eller tillägnar sig goda kunskaper i språk. Ledamöterna har olika bakgrund både i fråga om ålder, utbildning och tidigare yrkeslivserfarenhet. Detta innebär att ledamöterna har varierande språkkunskaper. Mot bakgrund av vikten av att riksdagsledamöter kan uttrycka sig väl i tal och skrift även på andra språk än svenska anser utredningen att det är av väsentligt intresse att ledamöterna även i fortsättningen erbjuds språkutbildning. anordnar kurser i ledarskapsutveckling för de ledamöter som har en ledande position inom , dess myndigheter och organ. Det är viktigt att kunna tillgodose dessa ledamöters behov av att utveckla sina ledaregenskaper, bland annat i form av att kunna sätta tydliga mål, genomföra förändringar, coacha medarbetare, ha svåra samtal med medarbetare, ge feedback, förstå grupprocesser och hantera konflikter. Även riksdagsverksamheten i stort gagnas av att det finns duktiga och engagerade ledare. Utredningen anser därför att kurser i ledarskapsutveckling även fortsättningsvis bör erbjudas ledamöterna. har bland annat till uppgift att svara för stöd och service till ledamöter. I linje med de uppgifter som har lagts på anser utredningen att förvaltningen även fortsättningsvis ska svara för den vidareutbildning som erbjuds ledamöterna.