frsrdg · H204JO1 · 2014-11-11 00:00:00 — Utredningen hade bl.a. att ta ställning till hanteringen av förvars- tagna som placerats inom . I sitt remissvar framhöll Kriminalvården att häkten och anstalter är byggda för att förvara personer som är misstänkta för brott respektive avtjänar fängelse- straff och därför drivs i en regi som inte är lämplig för förvarstagna. Krimi- nalvården påpekade även att man inte ansåg sig ha möjlighet att leva upp till kravet att förvarstagna som placeras inom ska hållas avskilda från övriga intagna. Kriminalvården framhöll de avsevärda prak- tiska problem som föreligger med att tillhandahålla fri telefoni och besök till vissa grupper av personer som vistas i , samti- digt som övriga grupper av säkerhetsskäl inte kan ha samma tillgång till detta. Efter behandling i lagrådet överlämnades proposition Genomförande av återvändandedirektivet (prop. 2011/12:60) till . I propositionen uttalades bl.a. att en uttrycklig regel borde införas som föreskrev att förvarstagna utlänningar som placerats i kriminalvårds- anstalt, häkte eller polisarrest skulle ges samma rätt att ta kontakt med per- soner utanför lokalen som förvarstagna utlänningar som vistas på en för- varsenhet. Vidare uttalades att de farhågor Kriminalvården framfört i sitt remissvar avseende en sådan ordning inte torde aktualiseras, eftersom det infördes ett krav på att dessa förvarstagna utlänningar skulle hål- las avskilda från övriga intagna (s. Någon ytterligare beredning skedde inte med Kriminalvården, utan myndigheten fick kännedom om regering- ens ståndpunkt först i samband med lagrådsremissen. De föreslagna änd- ringarna i utlänningslagen infördes genom SFS 2012:129, som utkom från trycket och trädde i kraft . För Krimi- nalvårdens del handlade det huvudsakligen om två förändringar. Den första nyheten var att förvarstagna som inte var dömda till utvisning av allmän domstol skulle hållas avskilda från övriga intagna. Den andra nyheten var att förvarstagna skulle ges möjlighet till kontakter med personer utanför häktet eller anstalten utöver vad som anges i häkteslagen. Enligt lagstiftaren ska en förvarstagen i ha samma rätt till kontakt som om personen suttit i och bestämmelsen gäl- ler även dem som dömts till utvisning av allmän domstol (jfr prop. 2011/12:60 s. 94). Med anledning av de förestående förändringarna gick rättsenheten vid ut med ett centralt rättsinformationsutskick till samtliga regionjurister . Utskicket lades även ut på Kriminalvårdens intranät (Krimnet) och syftade till att klargöra hur förändringarna skulle hanteras i praktiken vid de verksamhets- ställen som berördes, se bilaga 1. Med anledning av inkomna frågor förtyd- ligades och kompletterades informationen i en uppdaterad rättsinformation på Krimnet , se bilaga 2. lades ut ytterligare rättsinformation på Krimnet om hur regelverket skulle tillämpas, se bilaga 3. Inför ikraftträdande gjordes en kartläggning av hur många förvarstagna som förvarades inom och vilken möj- lighet som fanns till gemensamhet. Vid kartläggningen var 25 förvarstagna placerade i häkte och fyra i anstalt. De som var placerade i anstalt var per- soner som verkställt fängelsestraff och därefter placerats inom Kriminal- vården med stöd av utlänningslagen i avvaktan på utvisning. K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 kontrollerade rättsenheten i de klientadministrativa syste- men hur många intagna som var registrerade som förvarstagna enligt utlänningslagen och hur deras besöks- och telefontillstånd såg ut. var enligt klientsystemen sex förvarstagna placerade på anstalt och 29 på häkte. Såvitt rättsenheten kunde finna vid denna kontroll hade inga ansökningar om besöks- eller telefontillstånd beträffande dessa personer avslagits efter att lagändringarna trädde i kraft . Kriminalvården använder sig av ett administrativt betalningssystem för telefonsamtal (INTIK), som ger möjlighet till kontroll av vilken person en intagen telefonerar till. Telefonnumret läggs efter en säkerhetskontroll in i systemet och varje intagen loggar sedan in i systemet med en personlig kod för att få tillgång till ”sina” godkända telefonnummer. Det finns säkerhets- funktioner inbyggda i systemet som förhindrar vidarekoppling av samtal samt flerpartssamtal. Genom användandet av INTIK minskar behovet av personalövervakade telefonsamtal och intagna kan erbjudas att telefonera på egen hand utan att säkerheten åsidosätts. Även förvarstagna omfattas av INTIK och de telefonnummer som den förvarstagne önskar ha kontakt med läggs därför in i INTIK. Till skillnad från vad som gäller för intagna sker dock ingen regelmässig kontroll av abonnenten i misstanke- eller belast- ningsregistret och uteblivet samtycke från den som den förvarstagne önskar kontakt med är inte grund för att neka kontakt. Förvarstagna har tidigare placerats på olika verksamhetsställen beroende på var de befinner sig geografiskt för be- slut om placering. beslutade Kriminalvården att inrätta en särskild avdelning med sju platser för förvarstagna i gemensamhet på häktet . Syftet med en gemensam nationell avdelning var bl.a. att säker- ställa att de förvarstagnas rättigheter skulle tillgodoses som man kunde undvika att de isolerades från kontakt med andra. Verksamheten vid häktet har fallit väl ut, bl.a. beroende på ett nära samarbete med Migrat- ionsverket. Kriminalvårdens generaldirektör gav även i uppdrag till enhetschefen för dåvarande klient- och säkerhetsenheten (numera klientenheten) att ut- reda behovet av eventuella ytterligare åtgärder till följd av ändringen i ut- länningslagen samt att se över behov av ändringar i styrande dokument. Arbetet bedrivs av en arbetsgrupp vid som har representanter från klientenheten, säkerhetsenheten, placeringsgruppen och rättsenheten. Arbetsgruppen har bl.a. som mål att se över möjliga lös- ningar på placeringar av förvarstagna, försöka effektivisera samarbetet med och övriga myndigheter samt kartlägga vilka behov av styrdokument som finns. Flera avstämningsmöten har genomförts med häk- tesavdelningen för förvarstagna på . Arbetsgruppen har lämnat förslag på ytterligare åtgärder avseende Kriminalvårdens omhändertagande av förvarstagna, bl.a. att ytterligare en enhet ska inrättas i Mälardalsområ- det. Förslagen är under beredning. Representanter från ar- betsgruppen har även haft flera möten med för att disku- tera utformningen av en ny överenskommelse mellan myndigheterna. Syf- tet med den nya överenskommelsen är bl.a. att all placering av förvarstagna ska gå genom samma kanal så att Kriminalvården redan inledningsvis kan styra över var de hamnar. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:2) om häkte, (FARK Häkte), är under bearbetning. Det förslag som är under pågående remissbehandling innehåller bl.a. en uttrycklig hänvisning till de särskilda reglerna för förvarstagna i utlänningslagen i syfte att påminna verksamheten om detta8. Frågan om hur rätten till kontakt med omvärlden ska kunna garanteras kommer även att behandlas i en handbok om besök 8 En sådan hänvisning finns i FARK Häkte. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D och övriga kontakter. finns enbart i en utkastvers- ion, men målsättningen är att den ska slutföras . Den grundläggande förutsättningen för hur reglerna om förvar och place- ring ska tolkas framgår av 1 kap. 8 § utlänningslagen (2005:716) (UtlL) som stadgar att lagen ska tillämpas så att en utlännings frihet inte begränsas mer än vad som är nödvändigt i varje enskilt fall. Enligt 10 kap. 20 § UtlL får besluta att en utlänning som hålls i förvar ska placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest, om 1.utlänningen av allmän domstol har utvisats på grund av brott, 2.utlänningen hålls avskild enligt 11 kap. 7 § och av säkerhetsskäl inte kan vistas i en sådan särskild lokal som avses i 11 kap. 2 § första stycket, eller 3.det annars finns synnerliga skäl. En utlänning som placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest med stöd av första stycket 2 eller 3 ska hållas avskild från övriga intagna. Barn som hålls i förvar får inte placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. Enligt 11 kap. 1 § UtlL ska den förvarstagne utlänningen informeras om de rättigheter och skyldigheter han eller hon har som förvarstagen samt om de regler som gäller i förvarslokalerna. Enligt 11 kap. 2 § tredje stycket UtlL ska en förvarstagen som placerats i kriminalvårdsanstalt eller häkte, utöver vad som framkommer av häkte- slagen, ges möjligheter att ha kontakt med personer utanför inrättningen och även i övrigt beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom inrättningen. Av 11 kap. 4 § första stycket UtlL framgår att en utlänning som hålls i förvar skall ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför lokalen utom om besöket eller kontakten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret. Enligt 3 kap. 1 § häkteslagen (2010:611) (HäL) får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 §. Enligt 3 kap. 4 § HäL får en intagen stå i förbindelse med en annan per- son genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den kan äventyra sä- kerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning. Enligt 1 kap. 10 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:2) om häkte (FARK Häkte) ska en intagen, i anslutning till att han eller hon tas in i häkte, informeras om lokaler, signalanordningar och brand- skydd. Den intagne ska även, om sådan information inte redan har lämnats vid annat häkte, informeras om de rättigheter och skyldigheter som han eller hon har, skyldigheten att medverka vid drogkontroll, det regelverk som i övrigt gäller för häktesvistelsen, samt Kriminalvårdens registrering av personuppgifter. Som Kriminalvården skrev i sitt remissvar beträffande SOU 2009:60 anser myndigheten alltjämt att häkten och anstalter inte utgör en lämplig miljö för förvarstagna. Att getts möjlighet att ensidigt besluta om placering i Kriminalvårdens häkten medför onekligen vissa praktiska K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 svårigheter för Kriminalvården. Från Kriminalvårdens perspektiv är det na- turligtvis inte heller tillfredsställande att regler som får avgörande betydelse för verksamhetens bedrivande återfinns i utlänningslagen i stället för i häk- teslagen respektive fängelselagen. Eftersom utrymmet för att bereda förvarstagna gemensamhet numera i huvudsak är begränsat till eventuella andra förvarstagna personer, har ett enskilt verksamhetsställe i allmänhet mycket små möjligheter att bereda förvarstagna någon meningsfull gemensamhet. var det vanligaste att en person som hade verkställt ett fängelsestraff och därefter placerats i förvar inom i avvaktan på en utvisning stannade kvar på den anstalt där han eller hon hade avtjänat straffet. En sådan ordning är i och för sig alltjämt förenlig med bestämmelserna i 10 kap. 20 § UtlL, då dessa förvarstagna inte måste hållas avskilda från andra intagna. Skulle det emellertid bli känt att förvarstagna har rätt till telefonsamtal med en i prin- cip obegränsad personkrets (jfr 11 kap. 2 § tredje stycket och 4 § första stycket UtlL) anser dock Kriminalvården att det finns en överhängande risk för att övriga intagna kommer att försöka förmå förvarstagna att kontakta och lämna meddelanden till personer som de själva inte beviljats telefon- tillstånd till. Förändringen i utlänningslagen kan därför leda till att även dessa personer i större utsträckning placeras i häkte i stället för i anstalt. Kraven i lagstiftningen kan i praktiken leda till att de förvarstagna i högre grad än tidigare isoleras från kontakt med andra människor. Enligt Krimi- nalvårdens mening framstår detta som inhumant och det kan knappast ha varit lagstiftarens mening. Kriminalvården har tagit upp dessa problem vid möten både med och . För att i möjligaste mån lätta på isoleringen har Kriminalvården tillfäl- ligt inrättat en särskild avdelning för förvarstagna på anstalten . Målsättningen är att så många som möjligt ska kunna placeras där. Platsan- talet är dock begränsat. Det kan även finnas individuella anled- ningar till varför en förvarstagen inte placeras där, exempelvis olämplig personkonstellation eller att han eller hon måste placeras i avskildhet av säkerhetsskäl. Det förekommer naturligtvis även att en förvarstagen ut- trycker önskemål om att placeras i närheten av anhöriga. Som framgår ovan pågår en översyn av verksamheten inför ett ställ- ningstagande till en fortsatt nationell lösning. Arbetet med att skapa en en- hetlig hantering är omfattande och kräver löpande överväganden i förhål- lande till såväl som Polisen. Kriminalvården vill avslutningsvis framhålla att frågor rörande förvars- tagna, bl.a. ett förslag om inrättande av särskilda förvarsavdelningar i Kri- minalvårdens regi, alltjämt är föremål för behandling, se Förvar (SOU 2011:17). I bilaga 3 till remissvaret, rättsinformation på Kriminalvårdens intranät , gav Kriminalvårdens huvudkontor följande information om hur regelverket ska tillämpas: En förvarstagen person ska, enligt 11 kap. 2 § utlänningslagen, utöver vad som följer av häkteslagen ges möjlighet att ha kontakt med personer utanför inrättningen. Frågan som uppkommer är vad som avses med utöver bestäm- melserna i häkteslagen. Ändringen kan givetvis inte medföra att kontakter utöver vad som med- ges enligt utlänningslagen tillåts. Enligt 11 kap. 4 § utlänningslagen ska en utlänning som hålls i förvar ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför lokalen, utom om besöket eller kon- takten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret. Om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten, får ett besök övervakas. Ett besök av ett offentligt biträde eller en advokat får övervakas endast om bi- trädet eller advokaten själv begär det. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D Enligt bestämmelserna i utlänningslagen får en förvarstagen alltså nekas att ta emot ett besök eller ha en annan kontakt om den i ett enskilt fall skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret. Med detta begrepp avses i prin- cip detsamma som begreppet lämpligen kan ske i häkteslagen, dvs. i stor utsträckning praktiska förhållanden. En utgångspunkt är här, enligt Krimi- nalvårdens uppfattning, att verksamheten i ett häkte eller en anstalt på många sätt skiljer sig från verksamheten i ett av förvar. Det ställs exempelvis betydligt högre krav på säkerheten inom Kriminalvår- den. Kriminalvårdens uppfattning är vidare att det i grunden är häkteslagen som ska tillämpas men att bestämmelserna i utlänningslagen medför en in- skränkning i möjligheten att helt neka en kontakt. Det innebär att bestäm- melserna om förfarande och kontroll i häkteslagen ska tillämpas även när det gäller förvarstagnas kontakter. Möjligheten att kontrollera den som den förvarstagne vill ha kontakt med i t.ex. belastningsregistret finns alltså. När det gäller besök är utgångspunkten i utlänningslagen att ett besök får övervakas, om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten. Om det vid en kontroll av den tilltänkte besökaren framkommer att besöket kan äventyra säkerheten blir då utgångspunkten att, oavsett om det rör sig om en närstående person eller inte, medge bevakade besök. Endast om besöket skulle medföra sådana säkerhetsrisker att det krävs mer bevakningsåtgärder än vid ett normalt bevakat besök kan det bli aktuellt att helt avslå ansökan om besökstillstånd. Samma sak bör gälla vid ansökningar om telefontillstånd. Om det fram- kommer säkerhetsskäl som medför att tillstånd inom INTIK-systemet inte kan medges får tillstånd till avlyssnade samtal beviljas, oavsett angelägen- hetsgraden för samtalet. Hur ofta bevakade besök eller avlyssnade telefonsamtal kan ske får be- stämmas på samma sätt som för övriga intagna. Prövningen bör dock inte leda till att kontakten i praktiken förhindras. När det slutligen gäller ett samtycke från den som den förvarstagne vill ha kontakt med gör Kriminalvården bedömningen att bestämmelserna i utlän- ningslagen medför att 3 kap. 22 § FARK Häkte, dvs. bestämmelsen om att uteblivet samtycke medför att tillstånd inte får beviljas, inte kan tillämpas på förvarstagna. Tillstånd kan alltså beviljas oavsett om den som kontakten ska äga rum med har samtyckt eller inte. Samtyckesblanketten fyller emellertid ett vik- tigt informationssyfte och bör därför fortsatta användas. Det sagda leder enligt Kriminalvårdens uppfattning till följande. 1.Förvarstagna ska ansöka om besöks- och telefontillstånd på vanligt sätt. 2.Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl kan ett besök bevakas och ett telefonsamtal avlyssnas. 3.Bevakade besök och avlyssnade samtal kan beviljas oavsett vem kon- takten ska äga rum med och oavsett kontaktens angelägenhetsgrad. Hur ofta kontrollerade kontakter kan äga rum får prövas på samma sätt som för övriga intagna. Samtyckesblanketten kan användas. Uteblivet samtycke medför inte att tillstånd till kontakt kan nekas. För att ta reda på hur tillämpar utlänningslagens regler om kontakt med omvärlden för förvarstagna som vistas i förvar kontaktades experten , ansvarig för förvar. Vid ett telefonsamtal uppgav han bl.a. följande: Förvarstagna som vistas på förvar har rätt till obegränsad och okontrollerad användning av mobiltelefoner utan kamerafunktion. K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 Dessutom finns fasta telefoner på avdelningarna för inkommande och ut- gående samtal. Inga telefonsamtal avlyssnas. De förvarstagna har tillgång till datorer med internetuppkoppling. De regler för besök som framgår av gemensamma riktlinjer för förvarsverksamheten vid Mi- grationsverket (Dnr 111-2006-346) gäller fortfarande. Av gemensamma riktlinjer, standarder och rutiner för för- varsverksamheten vid (dnr MAL111-2006-346) framgår bl.a. följande när det gäller besök: Utgångspunkten för besök är att de förvarstagna ska beredas möjlighet att i princip obegränsat kunna hålla kontakt med omvärlden. Den enda begräns- ning det kan vara fråga om när det gäller besök är om det av rent praktiska skäl inte går att genomföra besök i den omfattning och på de tider som öns- kas. 6.1 Att vägra eller övervaka besök Om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten får ett besök övervakas. 6.2 Antal besökare, besökstillfällen, tider, information m.m. Öppettiderna ska vara generösa och så förlagda att de passar de flesta be- sökare om inte annat med en möjlighet till individuella lösningar i enskilda fall, t.ex. förlängd besökstid kvällen före avresa. 6.3 Antal besökstillfällen per person och dag Normalfallet bör innebära ett besök per förvarstagen och dag. Om det finns fler lediga tider går det bra att boka ytterligare be- sök. [– – –] Det är önskvärt om besök anmäls i förhand. Förhandsanmälan kan däremot inte utgöra krav för att ta emot besök. 6.4 Antal besökare per besök Hur många som kan tas emot vid ett och samma tillfälle måste avgöras från fall till fall. Det kan variera beroende på ålder och gruppens sammansätt- ning. I regel accepteras två vuxna besökare . Finns det flera besökande vuxna kan de turas om. Långväga besök bör ges större möjligheter än andra. Make/maka, barn och andra i den närmaste familjekretsen kan i all- mänhet ges större friheter, såväl vad det gäller extra tider som längre be- sökstid om möjligheten finns. 6.7 Information om besöket Besökaren ska uppge vem som ska besökas. Den förvarstagne bör kontak- tas när besök anländer och även i övrigt hållas underrättad om vilka perso- ner som sökt honom eller henne. 2 014 /1 5:JO1 K R I M I N A L V Å R D Anteckning av besökandes namn. Säkerhets- och ordningsskäl samt brand- och utrymningsskäl kan göra det befogat att anteckna de besökandes namn. En person som inte vill ange sitt namn eller inte kan förete någon legiti- mation kan emellertid inte nekas tillträde. Det är inte heller – i vart fall inte självständigt – tillräckliga skäl att bevaka besöket. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande. I remissvaret har Kriminalvården redogjort för de bestämmelser som är rele- vanta i ärendet. Jag vill därutöver framhålla följande. Enligt 11 kap. 2 § tredje stycket utlänningslagen ska en förvarstagen utlän- ning som placerats i kriminalvårdsanstalt, i häkte eller i polisarrest, utöver vad som följer av häkteslagen, ges möjlighet att ha kontakt med personer utanför inrättningen. Enligt uttalanden i förarbetena innebär detta att utlänningen ska ha samma rätt att ha kontakt med personer utanför inrättningen som en förvar- stagen person som vistas i ett förvar (prop. 2011/12:60 s. 94). Enligt 11 kap. 4 § första stycket utlänningslagen ska en utlänning som hålls i förvar ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med per- soner utanför förvarslokalen om inte besöket eller kontakten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret. Enligt författningskommen- taren till motsvarande bestämmelse i den äldre utlänningslagen (6 kap. 24 § första stycket utlänningslagen [1989:529]) ger bestämmelsen uttryck för det självklara förhållandet att förvarstagna utlänningar inte ska jämföras med brottslingar när det gäller kontakter med yttervärlden. Utlänningen ska kunna ta emot besök, ringa, skriva och i princip ha obegränsad kontakt med personer, organisationer, samfund och myndigheter utanför förvarslokalen. Den enda be- gränsning det kan vara fråga om vad gäller besök är om det av rent praktiska skäl inte går att genomföra besök i den omfattning eller på de tider som önskas (prop. 1996/97:147 s. 43). Under rubriken ovan redogörs för hur tillämpar utlänningslagens regler om kontakter med omvärlden för de förvarstagna som vistas i förvar. Av redogörelsen framgår att de förvarstagna har rätt till obegränsad och okontrollerad användning av mobiltelefon (utan ka- merafunktion) och även rätt att använda dator med internetanslutning. När det gäller rutiner för besök framgår bl.a. att besökarna inte kontrolleras på förhand och att de förvarstagna i normalfallet har rätt till ett besök per person och dag. Vid de inspektioner som genomfördes av samtliga förvar 2010 inom ramen för JO:s initiativärende dnr 6090-2009 framkom att den mest uppskattade kontakten med omvärlden var genom datorer med internetanslut- ning. Förvarstagna använde de tillgängliga datorerna bl.a. för att hålla kontak- ten med anhöriga i hemlandet, läsa tidningar från hemlandet och på andra sätt förbereda återvändandet dit. Detta ska jämföras med hur det ser ut för de förvarstagna som är placerade inom kriminalvården . De har begränsade möjligheter till såväl telefon- samtal som besök och saknar möjlighet till kontakt med omvärlden via internet. K R I M I N A L V Å R D 2 014 /1 5:JO1 Kriminalvården har i bilaga 3 till remissvaret, (rättsinformation om för- varstagnas kontakter) gett uttryck för att bestämmelserna i utlänningslagen endast medför en inskränkning i möjligheten att helt neka en kontakt och att bestämmelserna om förfarande och kontroll i häkteslagen ska tillämpas även när det gäller de förvarstagnas kontakter. Jag delar inte den bedömningen. Att, som Kriminalvården gör i bilagan när det gäller frågan om de förvarstagnas kontakter med omvärlden, i princip jämställa utlänningslagens begrepp i ett särskilt fall med häkteslagens lämpligen kan ske leder enligt min mening till felaktiga resultat i den praktiska tillämpningen. Begreppet i ett särskilt fall har en mycket snävare tillämpning än begreppet lämpligen kan ske, även om prak- tiska förhållanden i stor utsträckning avses i bägge fallen. Enligt 3 kap. 1 § häkteslagen kan telefonsamtal och besök begränsas om de utgör en fara från säkerhetssynpunkt. Återvändandedirektivet medger inte nå- got sådant undantag.