frsrdg · H104NR1 · 2014-03-18 00:00:00 — Han nämnde några exempel som visade på olika sätt att fördjupa det utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiska samarbetet: Ambassadsamarbetet, gemensam bevakning av luft- och vattenrum, och att de nordiska ländernas stats- och regeringschefer inbjöds till en middag för samtal med president i samband med hans besök i . Det blir allt mer naturligt att vi jobbar i en NB8-kontext, fortsatte . Vidare hade, som utrikesminister nämnt, ett samarbete med Visegradgruppen inletts, vilket han välkomnade. Vad gäller de nordiska ländernas relation till sin östra granne var det utmärkt att allt fler reser över landgränsen mellan och , och mellan och i norr – människor bygger kontakter och därmed byggs tillit. Men det fanns också en andra sida: utövar påtryckningar på sina grannländer, som , och , t.ex. inför toppmötet med EU:s östra partnerskap. Det var viktigt att stå upp för de gemensamma värdena, och bjuda in de här länderna till den västliga idégemenskap vi utgör en del av. avslutade med att hoppas att det efter Stoltenbergrapporten, där många förslag redan genomförts, skulle komma en uppföljande 2.0. , som talade för mittengruppen, uppskattade att ministrarna kommit så långt med att genomföra Stoltenbergrapporten, och påminde om att vid förra årets session 2012 hade fått det glädjande beskedet att de enats i fråga om övervakningen av det isländska luftrummet. Slutsatsen från rådets temasession i var klar: Det är inte ett hinder för det nordiska samarbetet att bara tre av länderna är med i EU, och det är inget hinder att bara tre av dem är med i Nato. hade noterat det förslag den grönländska statsministern framfört vid sessionen om en nordisk drönarskvadron. Den danska hade framfört kraftig kritik av den bristfälliga övervakningen av det enorma grönländska territoriet, och som svar på den var förslaget värt att överväga, även om man inte kunde ta ställning till det här. avslutade med att påminna om att tillsammans har den tionde största BNP:n i världen. Om vi samarbetar väl med andra länder, bland dem de baltiska, kan vi få kolossalt inflytande. Därför var hans uppmaning: Låt oss bekämpa småstatstänkandet – tillsammans är vi stora! Den konservativa gruppens talesperson var . Han underströk att det är de enskilda nationalstaterna som utgör byggstenarna i det internationella samarbetet. Staterna samarbetar genom internationella organisationer – om specifika nordiska problem i , i EES och EU, i och i FN. Det kan vara behov av att vara mer klar över när vi är inom en formell och förpliktande ram, och när vi är i en situation när vi egentligen bara utbyter synpunkter, menade han. Detta var viktigt också när man talar om försvarssamarbetet. Vi måste närma oss detta informellt och praktiskt, men respektera den överordnade allianssituationen de enskilda länderna har. Han trodde kunde göra mer tillsammans, men man fick inte skapa oklarhet om sina alliansgarantier genom att tala om överlappande garantier i . Høgni , som talade för den vänstersocialistiska gröna gruppen, stödde fullt ut det ökade fokus som lades på nordiskt utrikespolitiskt och försvarspolitiskt samarbete. Det var helt avgörande för hela vår regions utveckling, exempelvis i och . Den norske utrikesministern, , hade nämnt att man kunde tänka sig att ett ambassadsamarbete också kunde involvera annat, såsom kultur- eller handelspolitik, t.ex. genom ett i . Ett sådant – och kanske också i andra storstäder – där man fick synergieffekter av utrikespolitik, exportfrämjande, kultur skulle vara en stor förstärkning av hela det nordiska samarbetet. påminde i ett inlägg om att de nordiska länderna har samarbetat i fredsbevarande uppgifter både inom FN och Nato. Det var viktigt att dessa uppdrag och detta samarbete prioriteras också . De nordiska ländernas krav på att mänskliga rättigheter ska beaktas i freds- och samhällsuppbyggande får större tyngd om de framförs samstämmigt. Särskilt betydande var det att de lyfter fram kvinnornas roll och arbetar för genomförande av FN:s resolution om detta. De nordiska ländernas u-landsstöd borde därför bindas till krav på mänskliga rättigheter med särskild betoning på flickors och kvinnors rättigheter och säkerhet. En orsak till de nordiska ländernas framgång var att våra länder har insett samhällsnyttan av jämställdhet och jämlikhet. Vi i gör därför en global insats då vi med kraft betonar mänskliga rättigheter och vikten av att inkludera kvinnor både i fredsmedling och i arbetslivet, sade hon. Försvarsministrarnas redogörelse gavs av försvarsminister , i egenskap av ordförande 2013 för Nordic Defence Cooperation (Nordefco). Han påminde om att aktivt har varit del av diskussionen om det nordiska försvarssamarbetet. En öppen och livlig dialog var viktig med tanke och samarbetets utvecklingsmöjligheter. Det nordiska försvarssamarbetet utvecklades med god fart och kompletterar andra försvarspolitiska arrangemang. Inom ramen för internationella organisationer som EU och Nato lyfte man upp samarbetet mellan de nordiska länderna som ett lyckat exempel för hur smart försvarssamarbete kan förverkligas. skulle ett ministermöte, som en del av det finländska ordförandeskapet, samla de nordiska, baltiska och de s.k. Northern Group-ländernas försvarsministrar i . Även försvarsminister samt representanter för Nato och EU var inbjudna till mötet, som skulle ha fokus på kapacitetssamarbetet och dess utveckling. påminde om att grunden för det nordiska samarbetet inom säkerhets- och försvarspolitiken går tillbaka till 1960-talet. Då omfattade samarbetet främst informationsutbyte, samordning av FN-operationer och motsvarande. hade samarbetet växt och blivit betydligt mer mångsidigt. Samarbete hade varit ett naturligt sätt att maximera utfallet av våra begränsade resurser. hade i praktiken samarbetat enligt principerna för smart försvar . Som exempel på vad det handlar om nämnde han att genom samarbetet inom tränings- och övningsverksamhet har stridspiloter möjlighet att öva så gott som på daglig basis från sina hembaser, genom samarbete i kapacitetsbyggande insatser i kan vi tillsammans befrämja säkerhet och stabilitet på den internationella arenan, och det finns ett utbildningssamarbete inom krishantering. hade försvarsministrarna kunnat besluta att fördjupa samarbetet inom taktisk lufttransport, utvecklat ett sjölägesbildssamarbete och etablerat en nordisk force pool som ett sätt att samarbeta inom FN:s truppregister. Vidare fanns planer för ett gemensamt projekt om sjömålsrobotar med lång räckvidd. Olika studier genomfördes för att lägga grunden för fler framtida gemensamma anskaffningar, och man hade börjat arbeta för att montera ned de hinder som kunde uppkomma genom de nordiska ländernas olika praxis för upphandling och finansiering. För samarbetet på arbetade man med en politisk vision för det nordiska försvarssamarbetet. Den visionen skulle behandlas på det avslutande mötet för det finländska ordförandeskapet. Ett par utgångspunkter var att de nordiska länderna delar samma säkerhetsomgivning och står inför samma utmaningar. Baserat på en gemensam lägesbild borde man skapa förmåga att leverera och koordinera våra resurser både inom regionen och i ett bredare internationellt perspektiv. såg framför sig en utökad verksamhet. Efter redogörelse begärde Aleqa Hammond, ordförande för det grönländska självstyret naalakkersuisut, ordet. Hon ville med anledning av den tidigare debatten slå fast att befogenheterna i fråga om alla mineraliska råvaror i , inklusive uran och sällsynta jordarter, har övergått till genom självstyrelselagen 2010. Mer relaterat till försvarsministrarnas redogörelse ville hon ta upp samarbete om övervakning från luften i en sammansvetsad nordisk region, som har förbundit sig att koordinera sina insatser och förmågor i och i . havsområden, särskilt de öster om , är enorma och tills litet utnyttjade, sade hon. Men med ökande transporter till havs i , kryssningsturism, oljeprospektering offshore och annat måste man ta problemställningen på mycket stort allvar. En svår olycka riskerar att bli en ekologisk och mänsklig katastrof för dem som bor i , och som lever av havets levande resurser. Därför hade hon lanserat idén om en nordisk drönarskvadron för havsövervakningen. Flera inlägg både om råvaror och om övervakningen av havsområdena följde. Bland annat sade att han var fullt enig med Aleqa Hammond om behovet av ökad sjöövervakning i de arktiska områdena. Detta var dock inte någon militär fråga, utan en fråga om sjösäkerhet, om övervakning som kan ske från luften antingen med bemannade eller obemannade flygplan. Då det gäller internationella farvatten var detta något som i första hand bör behandlas i . Frågan hade varit uppe och skulle säkert vara ännu mer uppe där, sade Tuomioja, som ansåg det viktigt att samtliga åtta arktiska länder var med i detta samarbete. Presidiets talesperson för den försvarspolitiska redogörelsen, , nämnde den rundabordskonferens som presidiet hade hållit med det nuvarande och kommande ordförandeskapet i Nordefco. Där hade den finske överbefälhavaren understrukit två viktiga skäl, ur försvarets synpunkt, till det nordiska samarbetet inom denna sektor: För det första att det var nödvändigt att kunna agera gemensamt i närområdena i vissa situationer. För det andra att det var viktigt att vara samtränade inför deltagande i internationella operationer. Hon nämnde att presidium hade accepterat ett smidigt och dynamiskt försvarssamarbete utan ett formellt ministerråd. Efter att ha tagit det beslutet hade presidiet ändå bidragit aktivt till en klarare parlamentarisk förankring. förväntade sig dessutom att det pågående visionsarbetet kunde leda till fler konkreta åtgärder. Hon ställde därför två frågor: Är en gemensam försvarsplanering mellan de nordiska länderna möjlig inom ramen för och med respekt för de enskilda ländernas olika säkerhetspolitiska förankringar? Och är solidaritetsförklaringen från utrikesministrarna tillräcklig, eller behöver vi något mer? Oavsett svaren såg hon framför sig att det flexibla samarbetet skulle fortsätta i ett sådant tempo att detta nu var det mest dynamiska inom det nordiska samarbetet. Parlamentarikerna ville följa det, och ange utgångspunkter för fortsättningen. , som talade för mittengruppen, sade att för att skapa en gemensam vision om det nordiska säkerhets- och försvarssamarbetet behövdes en öppen dialog. Medborgarna i borde veta vad som redan nu görs, t.ex. gemensamma materialanskaffningar, gemensamma övningar, gemensam utbildning. En öppen dialog skulle stärka det gemensamma förtroendet, och bara på det sättet kunde samarbetet utvecklas vidare. Från ett mer finländskt perspektiv påpekade att de nordiska länderna hade valt olika lösningar för att organisera sitt försvar, och att betonar att man står utanför allianser. Av den orsaken var säkerhets- och försvarspolitiken i den finländska debatten alltid förknippad med utrikespolitik, vilket övriga nordiska länder hade skäl att lägga märke till. Den konservativa gruppens talesperson ställde inledningsvis frågan: Vad är det vi försvarar? Svaret var bl.a. den fredliga utveckling som har haft , rättsstaten och den fredsdrivande processen. Försvarspolitik var alltså både hard power och soft power, där just det evolutionära – rättsstat och grundlag – var den mjuka makten. Flera saker som nämnts i redogörelsen från var mycket bra, och som också sagt finns det flera saker att göra och fördjupa. Man borde inte stirra sig blind på de formella samverkansformerna med några Natomedlemmar i , och några som inte är med i Nato. Frågan var i stället vad vi kan göra tillsammans. Grunden i säkerhet var hur man ska kunna ge hjälp, men också ta emot hjälp. Då var träning och utbyte på oerhört viktigt, t.ex. att samverka inom cybersäkerhetsområdet och att driva gemensamma materielprojekt. Steingrimur J. Sigfusson, som talade för den vänstersocialistiska gröna gruppen, menade att det som här diskuterades som försvarspolitiskt samarbete snarare borde behandlas under rubriken säkerhetssamarbete. Han tyckte att man borde diskutera definitionen av säkerhet och säkerhetsbegreppet. Det skulle också göra det lättare med de olika anknytningsformerna till Nato – de som inte är med i Nato, de som är med i Nato, och hans grupp som vill gå ut ur Nato. Om vi i kunde enas om att det viktigaste är själva säkerheten för våra folk, och om vad som är av betydelse för den, skulle ministrarnas deklaration i förmodligen bli präglad av för mycket gammaldags försvarsmilitär tankegång, men för litet om det som är viktigt nu: naturkatastrofer, klimatförändring, oväder, vulkanutbrott, jordskalv, turism, organiserad kriminalitet osv. Därefter följde ett femtontal korta inlägg. Dels fördes en intern grönländsk diskussion om huruvida beslutet om att upphäva förbudet mot utvinning av mineraler hade fattats i demokratiskt acceptabla former, dels föreslogs att regeringarna i och på allvar skulle inleda en debatt om för- och nackdelar med ett Natomedlemskap – underförstått att det skulle visa sig att fördelarna överväger – dels diskuterades inrättande av ett nordiskt freds- och medlingsinstitut. Den årliga redogörelsen om Nordiska ministerrådets EU-relaterade aktiviteter förelåg, till skillnad från de utrikes- och försvarspolitiska redogörelserna, i skriftlig form. Det kunde därför presenteras ganska kortfattat av samarbetsminister . Han berörde i huvudsak tre punkter. För det första att det nordiska samarbetet inom Europeiska unionen hade en otrolig renässans i dagens läge. Det var inte bara fråga om att den nordiska modellen är populär, utan det hade att göra med att vi har gemensamma intressen. Den andra punkten rörde mer specifikt den EU-redogörelse som hade lämnats inför sessionen. Den påverkas av att det inte finns formella ramar för det nordiska samarbetet inom Europeiska unionen, utan ramarna innebär en informell koordinering. Som exempel nämndes ett möte med utrikeshandelsministrarna där man hade förberett ett kommande och diskuterat . Ett förslag om annat informellt samarbete hade framförts av statsminister vid denna session: Ett Team som kunde göra gemensamma exportfrämjande resor utanför eller inom . hänvisade också till att redogörelsen visade på att det inom det regionala samarbetet fanns många konkreta projekt: , och jobbade tillsammans med EU:s regionala politik 2014–2020. Alla de nordiska länderna, , och deltog i Interreg och Epson. De hade drivit, tillsammans med och de andra baltiska länderna, skapandet av , och jobbade tillsammans inom Arctic Impact Assessment, etc. Den sista punkten gällde Europeiska unionen i allmänhet och den nordiska synvinkeln. EU hade i fråga om den kris som pågått gjort mycket som lugnat ner situationen, som hade lugnat marknaden. Det hade omfattat både lagstiftning och krispaket. Fastän bara ett nordiskt land var med i eurozonen hade man lyckats koordinera den nordiska positionen i och under den ekonomiska och finansiella krisen mycket väl. Efter några frågor till gick ordet till presidiets talesperson . Han instämde i vad som hade sagts om det växande nordiska samarbetet i EU-frågor, och att inget hindrade de nordiska länderna från att samarbeta i EU även om två av länderna inte är medlemmar. Han var också glad över uttrycket nordisk renässans: Den nordiska modellen får beröm, och man uppmärksammar allt från film till musik, mat och socialpolitik. Låt oss vara stolta över det, och låt oss använda det till att marknadsföra oss i utlandet, sade han, och stödde förslag om en gemensam framstöt på det området. Vad gäller ett särskilt forum för kontakter mellan de nordiska Europaparlamentarikerna nämnde de frukostmöten som hölls under . Vidare nämnde han den rapport som höll på att utarbetas i , och som skulle ge förslag på hur samarbetet mellan de nordiska europaparlamentarikerna och , liksom mellan dem och parlamentarikerna i de enskilda nordiska länderna, skulle kunna stärkas. (S) tog ordet som ordförande för miljö- och naturresursutskott, och sade att mot bakgrund av att alla nordiska länder är underställda stora delar av EU:s lagstiftning hade utskottet fördjupat sitt EU-engagemang. Man höll möten med relevanta nordiska medlemmar av , deltog i EU:s parlamentariska ordförandemöten på utskottets områden och gjorde inlägg i intressanta utfrågningar som kommissionen anordnar. hade utskottet, vad gällde EU-frågor, haft fokus på reformeringen av EU:s gemensamma jordbrukspolitik, kemikaliepolitiken, sambandet mellan människohälsa och djurhälsa, , nya mål för EU:s klimatpolitik 2030 och avfallspolitiken. Utskottets slutsats var att EU-samarbetet är mycket viktigt från både Nordiska ministerrådets och sida. Därefter följde några inlägg som bl.a. berörde vilka resurser och ministerrådet lade på samarbete om EU-frågor i förhållande till samarbete med grannarna i öst, konflikten mellan EU och och delvis om fiskekvoter i och nya gränshinder som kunde uppkomma genom beslut i EU. Avslutningsvis lyftes fram att tanken på en lättare och lösare union vann terräng inför Europavalen och i och regeringar. Det vore också i de nordiska ländernas intresse – också och – menade man, och ställde den mer grundläggande frågan om huruvida samarbete i och med EU var vårt gemensamma mål. En årlig rapport lämnas även om Nordiska ministerrådets insatser för att bekämpa människohandel. tillträdande ordförande , , underströk att detta fortsatt hade hög prioritet i det nordiska samarbetet. Det rörde sig om ett globalt och komplext problem som kräver internationellt samarbete och koordination. Alla de nordiska länderna hade nationella handlingsplaner, och de stora likheterna mellan de nordiska länderna gav bra möjligheter att lära av varandras erfarenheter och utveckla nya lösningar. hade därför fokuserat sina insatser mot människohandel i ett sammanhängande program 2011–2013, som haft som mål att styrka det regionala samarbetet ytterligare. Flera hade varit involverade, och Nordiska ministerrådets kontor i de tre baltiska länderna och i Nordvästryssland hade också varit aktiva i genomförandet av programmet. De flesta rapporterade fallen av människohandel i gällde kvinnor och flickor som utnyttjats till prostitution, men erfarenheter från övriga visade att människor utnyttjas under slavliknande förhållanden på en rad andra områden, t.ex. lantbruk, byggnadsarbete eller rengöring. Utnyttjandet av offer som tvingas att tigga eller stjäla, liksom handel med barn, förekom också. Därför vägde det tungt i programmet att se på nya former av människohandel. Eygló Hardardóttir sade att Nordiska ministerrådets program mot människohandel hade skapat viktiga resultat över treårsperioden. Ett solitt regionalt samarbete mellan ursprungs-, transit- och destinationsländerna hade etablerats, och projekten hade utvecklat ny kunskap och konkreta rekommendationer om hur man ska gå framåt i kampen mot människohandel. (S) talade för medborgar- och konsumentutskottet, som har arbetat mycket med denna fråga. Hon påpekade att Nordiska ministerrådets program mot människohandel snart var slutfört, men att kampen mot människohandeln inte var det. Ett civiliserat samhälle med värderingar som bygger på alla människors lika värde var skyldigt att värna offren och lagföra förövarna, skyldigt offren för människohandel tid, insikt, engagemang, nationell lagstiftning och nordiskt samarbete. Mittengruppens talesperson , , framhöll att det var viktigt att inte bara utveckla samarbetet mellan olika myndigheter utan också att ge offren för människohandel skydd och vård. Vidare var det viktigt att stärka kompetensen och garantera tillräckliga resurser i kampen mot människohandel, som man gjort i det treåriga programmet. Man måste fortsätta att samarbeta på alla nivåer mot detta motbjudande och människoförnedrande fenomen, ge arbetet omfattande resurser och vara verksam i internationella organ i kampen mot människohandel. från den vänstersocialistiska gröna gruppen påpekade att det egentligen inte var fråga om handel utan om ett systematiskt slaveri, där det inte finns några gränser för hur man kan utnyttja en människa oavsett om det är för prostitution eller något annat. Därför var det viktigt att både göra insatser mot den organiserade kriminaliteten och att hjälpa offren. Det handlar om tvångsarbete i mycket vid mening, vilket man också ser när vi arbetar med social dumping, sade . Riktlinjer för samarbete med länder i närområde Efter de ovan nämnda redogörelserna gick plenarförsamlingen över till att behandla de tre ministerrådsförslagen om nya riktlinjer för dess samarbete med , och , för samarbetet med nordvästra , och för ministerrådets aktiviteter i . samarbetsminister framhöll, när han presenterade förslaget om samarbetet med , och , att samarbetet äger rum mot bakgrund av gemensamma intressen och värderingar. Många positiva förändringar hade ägt rum sedan de tidigare riktlinjerna antogs. Det handlade nu i ännu högre grad om ett samarbete mellan likvärdiga parter, vilket bl.a. kom till uttryck i principerna för finansiering och, som något nytt, att samarbetet med de baltiska länderna kan omfatta alla områden förutsatt att detta har förankrats i det relevanta ministerrådet. Två tvärgående områden hade särskild prioritet: Problem av gränsöverskridande karaktär, som människohandel eller miljöfrågor, samt att stärka den ekonomiska och sociala utvecklingen. Avslutningsvis betonade den centrala roll som Nordiska ministerrådets kontor i de baltiska länderna spelar när det gäller att utveckla samarbetet i regionen, liksom vad gäller samarbetet i EU, Östersjöstrategin och den nordliga dimensionen. Presidiets talesperson , , instämde i att de nordisk-baltiska kontakterna nu kunde bygga ut existerande nätverk i regionen och bidra till den nordliga dimensionen, och EU:s östliga partnerskap. stödde förslaget om gemensam finansiering av projekt och program. Parlamentariskt samarbete utgör en viktig del av förhållandet mellan och , fortsatte han, och sade att kontakterna på den nivån ska förstärkas inte minst när det gäller ett närmare samarbete i EU-frågor. Gade–hade pekat ut särskilda områden för närmare samarbete, som dialog om civil säkerhet, försvarssamarbete och energi, vilket borde följas upp. Därefter kommenterade den nya norska samarbetsministern förslaget om riktlinjer för samarbetet med nordvästra . Det var, som förut, inriktat på att skapa nätverk mellan och nordvästra och att utvidga kontakten mellan alla delar av samhället. ville genom samarbetet lägga en grund för ett förstärkt grannförhållande som ger stabilitet, säkerhet och utveckling i , samt bidra till att kunde vara en aktiv partner i det regionala samarbetet både i den nordliga dimensionen och , och . I de nya riktlinjerna låg särskild vikt på att samarbetet ska komma det civila samhället och demokratiutveckling till godo, inklusive kommunsamarbete, s.k. good governance och parlamentarikersamarbete. Därutöver låg fokus på problem av gränsöverskridande karaktär som människohandel, organiserad kriminalitet, smittsamma sjukdomar och miljöfrågor. Särskilt i ljuset av de inskränkningar som gjort gentemot det civila samhället, och som skapat betydande osäkerhet om ramvillkor och arbetsförhållanden för det, var det viktigt att Nordiska ministerrådets representation i nordvästra får en ändrad status, från att betraktas som en NGO till diplomatisk status. Även om vi i kan vara kritiska till utvecklingen i var det även i fortsättningen viktigt att samarbeta, sade . Geografiskt ligger vi nära varandra, vi har många gemensamma utmaningar och tillsammans kan vi skapa en utveckling som kommer hela regionen till godo, avslutade hon. (S), som var presidiets talesperson i ärendet, sade att presidiet i stort sett kunde ställa sig bakom förslaget. Det parlamentariska stödet och förankringen var avgörande för att regeringssamarbetet ska kunna utvecklas, och ministerrådets arbete borde därför vila på samma principiella grund som det samarbete har med sina partner i .