bet · H101FiU24 · 2014-06-10 00:00:00 — Utskottet vill därför avvakta utvärderingens resultat innan det tar ställning till om det eventuellt behövs några förändringar av målen för penningpolitiken. Därmed avstyrker utskottet motion Fi203 (V) yrkande 1 och 2. Utskottet har sagt att det finns goda skäl att genomföra en översyn av den svenska riksbankslagen. Mycket har hänt sedan den senaste mer omfattande förändringen . Utskottet har dock valt att avvakta resultatet av de ganska omfattande utredningarna som genomförts . Enligt utskottets mening närmar sig tidpunkten för en översyn. Utskottet kommer därför att pröva frågan på nytt under nästa mandatperiod. Det kan emellertid finnas skäl att invänta resultatet av utskottets nya externa utvärdering som på många sätt berör regelverket i riksbankslagen. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservation. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2013 – motiveringen (V) av (V). Redogörelse för penningpolitiken 2013 visar att den svenska inflationen har legat långt under inflationsmålet på –2013. genomgångar visar att den aktuella perioden inte är ett undantag utan att inflationen har legat under målet sedan det infördes . Enligt uppfattning är detta ett tydligt bevis för att har fört en alltför stram penningpolitik, vilket har resulterat i ett svagare resursutnyttjande, en lägre sysselsättning och en högre arbetslöshet i den svenska ekonomin än vad som annars hade varit nödvändigt. Tusentals arbetstillfällen har gått förlorade. En mer expansiv penningpolitik hade hållit inflationen närmare inflationsmålet och aktiviteten i ekonomin hade varit högre. redogörelse visar också att eventuella risker för finansiell instabilitet har spelat en viktig roll vid räntebesluten . Majoriteten i direktion har valt att föra en stramare penningpolitik än nödvändigt med hänvisning till den höga och växande skuldsättningen i hushållssektorn. anser att hushållens skuldsättning har getts en för hög vikt vid utformningen av penningpolitiken. Det har gått ut över uppdrag att stabilisera inflationstakten kring . Till saken hör att egna beräkningar visar att räntan har en mycket begränsad effekt på skuldnivåerna i samhället. Vid sidan av att har underskridit inflationsmålet har banken inte heller lyckats stabilisera den svenska ekonomin kring ett fullt kapacitetsutnyttjande. Resursutnyttjandet har legat under normala nivåer, inte bara utan i genomsnitt sedan inflationsmålet infördes . anser därför att inflationsmålet bör kompletteras med ett mål för den reala ekonomin, så att penningpolitiken i större utsträckning än tidigare fokuseras på produktions- och sysselsättningsutvecklingen i samhället. Det mest lämpliga är enligt att det nya målet utformas som ett sysselsättningsmål. Sysselsättningsmålet ska, till skillnad från de hänsyn till den realekonomiska utvecklingen som tar inom ramen för den s.k. flexibla inflationsmålspolitiken, inte vara underordnat inflationsmålet, utan båda målen ska ha samma vikt. anser också att nivån på det svenska inflationsmålet bör höjas till . Efter finanskrisen har det varit en omfattande internationell debatt om inflationsmålen. Bland annat hävdade valutafondens chefsekonom efter krisen att centralbankerna borde höja sina inflationsmål för att minska riskerna för djupa ekonomiska kriser. I har bl.a. professorerna pläderat för ett högre svenskt inflationsmål, kring 3–om det skulle ändras och fastställas . En viktig lärdom av finanskrisen är att de nuvarande låga inflationsmålen allvarligt begränsade centralbankernas utrymme att kraftfullt stimulera den ekonomiska aktiviteten. Under krisen sänkte centralbankerna snabbt styrräntorna ned mot nollnivån. var det uppenbart att ekonomierna hade behövt ytterligare stimulans, men räntorna kunde inte sänkas mer eftersom de redan var nere på noll. Med ett högre inflationsmål får man en högre fallhöjd i penningpolitiken och utökade möjligheter för centralbankerna att föra en expansiv penningpolitik. Ett högre inflationsmål ger också en högre marginal mot en deflationistisk utveckling i ekonomin, dvs. en utveckling med fallande priser. Förteckning över behandlade förslag Motion från allmänna motionstiden 2013/14:Fi203 av m.fl. (V): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa ett sysselsättningsmål för penningpolitiken och att detta mål inte ska vara underordnat inflationsmålet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inflationsmålet bör höjas till och att det mått som bör använda som målvariabel ska vara ett mått på den underliggande inflationen. Vi behandlar utvärderingen av penningpolitiken 2011-2013. Jag tycker att finansutskott utvärderar penningpolitiken på ett bra sätt. Vi har bland annat utfrågningar och vi för diskussioner om penningpolitiken. En extern utvärdering av penningpolitiken för kommer att ske av två oberoende experter. Jag vill också när jag står här ta tillfället i akt och tacka finansutskottets kanslipersonal för ett mycket bra arbete med betänkandet och önska dem en trevlig sommar.Vi har haft en finanskris som startade med bolånekrisen i . Efter det har det varit accelererande problem inom eurozonen. Dessa två kriser påminner oss om att det är viktigt att ordentligt genomlysa penningpolitiken. Vi ska dessutom inte glömma de tidigare utvärderingarna och vidare rapporten från Goodhart och Rochet. När det gäller inflationsmål på kan man i efterhand konstatera att kunde ha fört en mer expansiv penningpolitik och avstått från en del av de räntehöjningar som har genomförts. Den svenska inflationen har varit lägre än inflationsmålet, och penningpolitiken hade kunnat vara något mer expansiv . Ser man , eller , har inte nått upp till inflationsmålet om . Inflationen mätt enligt både KPI och KPIF låg under hela . uppgick KPI-inflationen till , det vill säga under målet.I de tidigare utvärderingarna har slutsatsen varit att hade kunnat föra en mer expansiv penningpolitik. Man kan också notera att hörde till de prognosmakare vars prognoser över inflationsutvecklingen låg längst från det verkliga utfallet . Om kronan fortsätter att stärkas finns det anledning för att höja räntan i en långsammare takt än vad banken indikerar i den framtida räntebanan. Svensk exportindustri har det kämpigt med den starka kronan.Herr talman! Det finns många skäl att se över riksbankslagen och mål. Dels bör man göra det periodiskt - finansutskottet har nåtts av vissa problem med dagens riksbankslag - dels bör man överväga att ge ett sysselsättningsmål. Ett mycket stort problem i vårt land är arbetslösheten. är mer än 400 000 personer arbetslösa i . Ungdomsarbetslösheten har bitit sig fast vid . Och antalet långtidsarbetslösa har nästan tredubblats vid makten. Av betänkandet framgår att har konstaterat att den svenska inflationen har legat något under inflationsmålet på . Detta har lett till en diskussion om penningpolitiken varit för stram och bidragit till en för hög arbetslöshet. kan penningpolitiken verkligen inte ensam lösa sysselsättningsfrågan, men den kan alltid bidra.Jämför man länder har en mycket stor banksektor i förhållande till bnp. och en har större banksektor, och en ungefär lika stor. Det skulle alltså vara tryggare, herr talman, om bankerna fortsättningsvis skaffar sig mer likviditet och kapital och har höga krav på bonus- och ersättningssystem. Vi måste stå på en säkrare grund inför framtida problem och kriser. Vi socialdemokrater anser att bankägarna måste ta ett större ansvar och en större risk och skattebetalarna en mindre risk. har en stor banksektor som skapar många jobb men som också utsätter vårt land för risker, och en stor del av verksamheten finansieras utomlands. anser att så snabbt som möjligt borde fastställa olika myndigheters ansvar för finansiell stabilitet och även fortsätta att utveckla olika makrotillsynsåtgärder. Vidare bör ansvariga myndigheter noggrant övervaka bankernas beroende av utländsk finansiering och strama upp bankernas inrapportering av likviditetssituationen. Införandet av det nya finansiella stabilitetsrådet är ett steg i rätt riktning.Riksbankens redogörelser för penningpolitiken visar tydligt att utvecklingen av hushållens skulder har spelat en avgörande roll för direktionens räntebeslut . Bristerna i regeringens bostadspolitik har inneburit för lite byggande av bostäder, och efterfrågan överskrider utbudet med påföljd att priserna är höga och fortsätter att stiga på fastighetsmarknaden. Bristerna i regeringens bostadspolitik tycks påverka räntan, vilket är olyckligt för samhällsekonomin. Jag yrkar bifall till finansutskottet förslag. Att utvärdera något i efterhand är ett särskilt privilegium. Uppgiften skulle lämpa sig för de efterklokas samfund! Det är vad finansutskottet har gjort, nämligen utvärderat penningpolitik.Det är en omfattande utvärdering, men den kan sammanfattas i det som står på första sidan i betänkandet: "Utskottet konstaterar att inflationen mätt enligt både KPI och KPIF har legat en bra bit under inflationsmålet på ." Det är med finansutskottsprosa ett tydligt meddelande om att måluppfyllnaden med facit i hand inte är fullständig.Penningpolitiken i sköts av utan inblandning av politiken. Det är en ordning om vilken vi med bred majoritet har fattat beslut om här i och som det är väldigt viktigt att vi vårdar. Det är en ordning som har fungerat väl och som är en av grundpelarna i det svenska ekonomiska systemet.Riksbanken har utsatts för mycket kritik från svenska tyckare, och det har även uppmärksammats internationellt. I den debatten har deltagit såväl politiker som akademiker och en och annan Nobelpristagare. Jag skulle dock vilja referera en annan Nobelpristagare som kommentar på kritiken som har kommit.Jag vill referera , vars politiska åsikter jag inte delar annars, men jag tycker att denna kommentar var väldigt slagfärdig. Han sade: Den som har förmågan, han gör. Den som saknar förmågan, han undervisar. Med det kan ni förstå vad jag anser om en del av kritiken som har kommit mot penningpolitik.Utvärdering i efterhand är en enkel uppgift. Vi kan konstatera att man inte har nått målet. Däremot är penningpolitiken en så viktig del i hela ekonomiska systemet att det är viktigt att finansutskottet fortsätter med de externa utvärderingarna för att ha ett bra underlag när man, såsom utskottet skriver i betänkandet, föreslår en översyn av riksbankslagen, så att man bygger det på ett solitt underlag. Vi kommer att eftersträva att fortsätta att ha den breda uppslutningen runt penningpolitiken.Jag ska göra några kommentarer. Det är inte i full enighet vi har antagit betänkandet. Det finns en reservation i betänkandet. Det är en motion från som föreslår ett annat inflationsmål. Där skulle jag vilja hänvisa till den utredning av översynen av penningpolitiken som finansutskottet gjorde förra mandatperioden.I den utredningen - där underlaget togs fram av Giavazzi och Mishkin - förde de ett ganska långt resonemang om inflationsmålet. De landade i att fördelarna med att kvarstå med det inflationsmål man har övervägde eventuella ändringar.Därmed avslutar jag mitt anförande och önskar finansutskottets kanslis personal och mina kolleger i finansutskottet en trevlig sommar. Uppgiften att utvärdera är enkel med facit i hand, som redan har påpekats. Men den relevanta frågan vid en utvärdering är om gjorde rätt när den hade att fatta beslut på grundval av den information som då fanns tillgänglig.Det är nu klart att, med facit i hand, hade kunnat driva en mer expansiv penningpolitik - hållit en lägre ränta - , 2011, 2012 och 2013. Arbetslösheten hade då varit något lägre, åtminstone i ett konjunkturperspektiv, och aktivitetsnivån i ekonomin högre än den nu blev.Det är alltså inte ett enstaka år eller tillfälle, utan penningpolitiken har dess värre fått en närmast systematisk karaktär av att ligga under inflationsmålet. Det skadar nu trovärdigheten för inflationsmålet, enligt min mening.Trovärdigheten har dock hållits uppe förvånansvärt väl trots underskridanden av tvåprocentsmålet. Men jag tror att tiden nu är kommen och att trovärdigheten kan komma att erodera till och med ganska snabbt om bankens politik fortsätter att leverera en inflationstakt långt under tvåprocentsmålet.Konsekvenserna för av en sviktande trovärdighet för inflationsmålet och osäkerhet om målets empiriska innebörd oroar mig. Det kommer att bli väldigt svårt att driva avtalsförhandlingar om trovärdigheten sjunker ihop.Motivet för räntebeslut är bankens oro för hushållens skuldsättning, som har påpekats här. Det är ingen nyhet med oro. Den har framfört kritik och betonat sitt eget ansvar och sin egen plikt att agera inför de risker som själv har identifierat.Andra har instämt i oro, bland annat , regeringen och utländska bedömare som IMF men även . Skuldnivån är hög både historiskt sett och i en internationell jämförelse.Regeringen och har agerat i denna fråga. Bolånetak infördes , riskviktgolv på 2013, och amorteringsrekommendation från på . Åtgärderna har skärps , blev , och amorteringsrekommendationen gick från 75 till 70 procent.Riksbankens svar på detta är: De åtgärder som vidtagits är bra, men det behövs mer. I till exempel den stabilitetsrapport som kommit nu har angivit vad mer som behöver göras.Jag menar att beskrivning av vad mer som behöver göras är alltför knapphändig och otydlig. Jag vill inte alls hävda att de åtgärder som vidtagits är tillräckliga, eller ens de bästa, effektivaste, åtgärderna. Den effektivaste åtgärden är naturligtvis minskad skattesubventionering av hushållens upplåning i form av ränteavdrag. Det är självklart.Men måste kunna svara tydligare på frågan: Hur mycket är "för litet" i fråga om åtgärder som ändå har vidtagits av andra? Hur långt ifrån, eller hur nära ligger övriga aktörers åtgärder från att påverka räntesättningen? Jag har inte funnit några försök till kalkyler eller distinkta analytiska resonemang om detta. Argumentationen om att det behövs mer kan mycket väl vara korrekt. Men enligt min mening är argumentationen för tunt underbyggd, särskilt med tanke på den mycket betydande analyskapacitet som finns inom Riksbanken.Man måste också parallellt analysera hushållens tillgångssida, det vill säga värdet av det hushållen äger. Det är framför allt värdet på de fastigheter som de har. Frågan är: Hur känslig är tillgångssidan för störningar och boprisfall? Även på den punkten menar jag att bankens bidrag är väl tunt och hade kunde vara bättre även med dagens möjligheter till exempel till statistikinsamling som bankens statuter och lagstiftningen tillåter.Alltså: Mer precision i frågan om effekten av vad som gjorts och mer precision i vad vill ytterligare ska göras behövs för att banken som motprestation - det får men inte säga högt, men det är ändå det vi diskuterar - för att man ska kunna sänka räntan.Utvärdering av stabilitetsmålet är ett särskilt problem. På grund av problemen med finansiell stabilitet har i alla länder av typ och med vår typ av inflationsmål hamnat i en situation där inflationsmålet övertrumfats av målet för finansiell stabilitet.Om ett land håller på att glida in i en akut bankkris blir det detta som tar över allt annat, och man kan inte fokusera på inflationen. Så måste det vara, och det går inte för någon centralbank att hänvisa till att någon annan aktör - regering, finansinspektion eller till och med omvärlden - skulle kunna sköta att lösa de problem som finns med finansiell stabilitet. Det går inte heller att låtsas, som en del gör, att inte skulle ha ett ansvar också för finansiell stabilitet. Man kan inte låtsas att riksbankslagen och dess förarbeten, som skrevs , är det enda rättesnöre som ska utvärderas emot. Att konstitutionell praxis successivt kan tvinga fram ändringar i styrningen på grund av en förändrad verklighet är ju inget nytt. Det är också med den insikten som både och finansutskottet har begärt en översyn av riksbankslagen, som har påpekats här. När jag säger att praxis kan ändras är det så att om denna praxis sedan accepteras av i återkommande riksdagsbeslut är den knäsatt på ett demokratiskt sätt; det är viktigt att ha det klart för sig.Riksbanken har som sagt ett delansvar med andra aktörer för finansiell stabilitet. Det gör att den demokratiska kontrollen av den självständiga blir svårare än vad som var tänkt när man skrev riksbankslagen, och komplicerad. Här gäller det inte bara att jämföra den faktiska inflationen med inflationsmålet, utan numera gäller det även att ha en uppfattning om huruvida har varit klok och omdömesgill i sitt agerande och i sitt samarbete med regering och finansinspektion i fråga om makrotillsyn, i krislägen och potentiella krislägen. Man kan inte undvika att här, framför allt i fråga om finansiell stabilitet, kommer in på mer eller mindre rent politiska ställningstaganden.Det ställer därmed nya och högre krav på dem som sitter i direktionen, till exempel ett dokumenterat gott och säkert omdöme som fungerar även under press i krislägen. Att leda en centralbank i kris kräver förutom akademiska meriter kyla, erfarenhet av samarbete och beslutsförmåga.För oss i menar jag att den nya situationen med en mer svårutvärderad riksbank har en annan implikation. I en situation där finansiell stabilitet blir ett mer överordnat mål innebär det också nya krav på dem som sitter i fullmäktige och därmed nya krav på i dess val av fullmäktigeledamöter.Fullmäktige bör vara aktiva när det gäller bedömningsfrågorna på den finansiella stabilitetens område - sannolikt mer aktiva än - eftersom stabilitetshanteringen, som jag sade, innebär mer av renodlade politiska bedömningar. Det är också det som har gjort att man i andra delar av världen har valt delvis andra lösningar för inflationsfrågan, inflationsmålet och stabilitetsmålet.Det finns en större roll och ett större behov av erfarenhetsbaserad allmän klokhet - vad det nu är - och behov av att ställa kontrollfrågor å egna och vägnar när fullmäktige sammanträder. Valet av fullmäktigeledamöter bör spegla detta nya. Fullmäktige är inte , och ska inte heller bli, något slags hall of fame. Fullmäktige har en kontrollerande demokratisk roll som är viktig att upprätthålla.Partierna bör ta hänsyn till den nya besvärligare rollen för med flera de facto-mål när partierna nominerar och utser ledamöter till förlängda arm riksbanksfullmäktige för nästa mandatperiod.Behövs en ny lagtext för ? Vi har varit inne lite på det här tidigare. Den nya lagregleringen återspeglar inte den nya verkligheten med de facto-målet finansiell stabilitet, som i hierarkin av mål är på samma nivå som inflationsmålet en stor del av tiden och som i vissa fall kanske tar över.Därför har vi från finansutskottets och även från sida tidigare begärt en översyn av Riksbankslagen. Den översynen kan och bör ske, som har sagts här, i samband med finansutskottets behandling av den nya fleråriga utvärdering av som är på gång och vars direktiv och utvärderare sannolikt presenteras . Den utvärderingen blir sannolikt klar eller . De eventuella grundlagändringar som skulle kunna föreslås skulle hinna med före valet , och nya bestämmelser kan sedan träda i kraft hösten 2018.Detta gäller om man nu ska ha ny lagstiftning. En annan möjlighet är att luta sig mot den praxis som har utvecklats genom inrättandet av Finansiella stabilitetsrådet. Sedan får man se om man behöver ändra lagstiftningen eller om man ska luta sig mot en av accepterad praxis. Det är möjligt att det finns en mindre lagtextberoende lösning än att börja skriva om riksbankslagen.Jag har två korta synpunkter, herr talman. Den ena är att det har kommit upp en tanke på att ska utvärderas av . Det är feltänkt på minst två sätt. Om man vill öka den demokratiska tillsynen av sker inte detta genom att en ny grupp svenska ekonomer sätts att utvärdera en annan grupp svenska ekonomer, det vill säga dem i direktionen. Det ökar varken demokrati eller mångfald. Dessutom ligger under regeringen. På grund av instruktionsförbudet skulle då rådet behöva flyttas till att ligga under . Men eftersom är mest intensivt politiserade myndighet, som avgör sina ärenden i kammaren, tror jag att det vore oklokt. Dessutom: Vad ska vara hackordningen mellan de parlamentariska organet riksbanksfullmäktige och experterna i ? Nej, det är ingen bra idé.Avslutningsvis, herr talman: är en absolut viktigaste myndigheter. En del, som deltar med liv och lust i debatten om vilket penningpolitik man ska driva, glömmer bort denna aspekt. Men för fullmäktige, för finansutskottet och för är detta en mycket viktig aspekt på den självständiga . Vi känner i , i fullmäktige och i finansutskottet ett starkt ansvar för att en av viktigaste myndigheter fungerar väl internt, även när olika åsikter bryts i direktionen. Jag vill understryka denna aspekt eftersom jag ibland känner att det finns andra som inte tänker så mycket på just vikten av att är en väl fungerande myndighet. Jag tycker att den har fungerat väl , men jag kan också se att det har funnits riskfyllda perioder. har bestämt att ska vara självständig och styras utifrån ett prisstabilitetsmål - ett mål som är överordnat övriga uppgifter har. Men har tagit makten i egna händer och omformulerat målen för penningpolitiken utifrån oron kring hushållens skuldsättning. Ett sådant förfarande är absolut inte rimligt och försvårar utvärdering och ansvarsutkrävande av Riksbanken.Många kritiker, bland andra vi, ifrågasatte nyordningen med den fristående ur ett demokratiperspektiv, när den infördes. Då brukade svaret bli att talet om nyvunna makt var överdrivet. Det var ju fortfarande , och inte chefer, som slog fast riktningen för verksamheten. Det enda banken beslutade om själv var medlet. Men så blev det inte.I går på DN:s ledarsida skriver så här: ", , är det tydligt att politikerna var naiva i sin iver att delegera ansvar till en oberoende institution. Vad man inte räknade med var att bankens ledning efter hand inte skulle nöja sig med att uppfylla beställning, utan även börja formulera egna mål för verksamheten. Det är ett växande demokratiskt problem. "Jag instämmer i det. Vi har gång på gång lyft frågan, bland annat i den här debatten i samband med frågan om ändring i riksbankslagen. Så här sade jag då: "resurser för ansvarsutkrävande och utvärdering av penningpolitiken behöver utökas. Det är inte rimligt att finansutskottet använder eget underlag för sina återkommande utvärderingar inte minst för demokratins skull. gör ett bra arbete, men det behövs mer resurser. - - - Jag skulle därför gärna se en annan ordning. "Det var alltså jag själv som sade dessa kloka ord.Riksbanken har systematiskt underskridit inflationsmålet sedan det infördes. I snitt har inflationen legat på och på för att 2013 ligga på noll. Det är ett dyrbart misslyckande, som har kostat tiotusentals arbetstillfällen.Det är tydligt att det behövs ett sysselsättningsmål i penningpolitiken. Detta mål ska inte vara underordnat målet om prisstabilitet. Här har vi fått stöd av såväl LO som TCO, men även Socialdemokraterna har kommit till den slutsatsen, vilket vi välkomnar.Riksbanken har sedan inflationsmålet infördes inte varit framgångsrik med att stabilisera den svenska ekonomin kring fullt resursutnyttjande, snarare tvärtom.Hur har det då kunnat bli så här utan att något har hänt?Före detta vice riksbankschef 0 har bland annat pekat på att finansutskottets kontrollmekanismer inte har fungerat. uppföljning och kontroll har inte lyckats hindra från att göra det. Jag kan tyvärr bara instämma i det. har dels haft för dåliga underlag, det vill säga egna, dels varit för underlåtande i sin kritik. Detta går dess värre igen även i den utvärdering som vi diskuterar.Vänsterpartiet har länge lyft frågan om penningpolitikens betydelse för sysselsättningen och konsekvenserna av att systematiskt har underskridit inflationsmålet: Vi betalar ett högt pris för det i form av högre arbetslöshet. har allt fler instämt i vår kritik.