bet · H101KU20d3 · 2014-05-28 00:00:00 — Vi har inte funnit uppgifter om att en gemensamberedning är avslutad och dokumenterad. (S): Då går vi vidare. Uppenbarligen har och olika uppfattning om hur samordningen ska gå till. Vems ansvar var det att se till att samordningen i regeringen mellan olika departement fungerade? Var det enskilda statsråds ansvar där frågan hör hemma, något särskilt utpekat statsråds ansvar eller var det statsministern själv som hade den övergripande ansvaret för att samordningen fungerade? : Herr ordförande! Jag har det övergripande ansvaret för att se till att det finns riktlinjer och rutiner så att beslutsfattandet ska fungera. Jag vill också understryka, vilket jag gjorde i min inledning, att det finns mycket tydliga regler för hur beredningsprocessen ska genomföras, också vid den typ av ställningstagande i ägarfrågor som vi nu talar om, inte de facto grund för ett regeringsbeslut utan ett ställningstagande i en ägarsamordning till ett beslut som sedan fattar. (S): Om jag förstår statsministern rätt har alltså din dåvarande vice statsminister på eget bevåg sett till att staten genomfört en affär på , utan att följa de beredningsrutiner som fanns, och dessutom gjort en anteckning i ett officiellt regeringsdokument om att statsministern var informerad om affären, något som du förnekar har skett. Mot den bakgrunden vill jag fråga: Vilka åtgärder vidtog statsministern med anledning av agerandet från den dåvarande vice statsministern? : Herr ordförande! Som jag har svarat är det mitt ansvar att säkerställa att det finns riktlinjer och rutiner. Uppträder brister av något slag har jag också ett övergripande ansvar att se till att de rättas till. Det är därför jag har hänvisat till utbildningsinsatser, till skärpta riktlinjer efter det nu inträffade och det faktum att expeditions- och rättschefer gör genomgångar av hur man ska säkerställa att processerna för beredning respekteras. (S): Då har jag en sista fråga från min sida. Som regeringschef, ser du några brister i regeringens agerande i Nuonaffären? : Herr ordförande! Det är det som utskottet slutgiltigt har att bedöma, baserat på det omfattande underlag som finns. Det jag har angivit, som för övrigt statssekreteraren i har angivit, är att det har förekommit brister i dokumentationen. Det finns en otydlighet i beskrivningen av när en gemensamberedning är avslutad. Den typen av otydlighet kan inte finnas, av det enkla skälet att grunden för att beslutsfattandet ska fungera är att alla är överens om att en gemensamberedning är avslutad. På detta måste vi bygga utvecklingsarbete för att säkerställa att vi kan undanröja den typen av brister . (C): Jag uppfattar att formerna för gemensamberedning normalt sker i tre steg om man inte är överens. Om man är överens mellan departementen stannar den på tjänstemannanivå. Om man inte är överens förs den först upp till statssekreterarnivå att komma överens. Om inte statssekreterarna är överens går den upp till departementschefsnivån. Jag uppfattar det så att man i det här fallet var överens på tjänstemannanivå. Då fanns på det sättet inte någon anledning att kontakta statssekreterarnivån eller departementschefsnivån. Detta kan rimligen ha påverkat vilken information som finansministern i det här fallet fick om Nuonärendet. Jag uppfattar det så att man var överens på tjänstemannanivå. Man gick där igenom den konsultrapport man hade fått och tog del av att rapporten visade att den tilltänkta köpeskillingen var rimlig. Finansministern bekräftade vid utfrågningen att man diskuterade och gick igenom rapporten. : Herr ordförande! I dessa detaljer har jag inte varit involverad. Jag har, likt utskottets ledamöter, läst in mig på det gedigna underlag som finns i ärendet och konstaterat att, om jag får uttrycka det så, det snarare var en enskild tjänsteman som hade en avvikande uppfattning. Jag vill understryka att det är förekommande att man har olika uppfattningar, och det är därför som det till slut ska göras en samlad bedömning. Det är väl korrekt att det naturligtvis alltid bygger på att vi har processer i de fall man inte kan nå enighet. Jag vill dock understryka vad jag nu har påpekat, att det inte ersätter hur en gemensam beredning ska genomföras och avslutas. (S): Herr ordförande och herr statsminister! Statsministern refererar till styrelsens ansvar och har tagit upp föredragande statsråd ansvar. Statsministern har också när det gäller flera frågor sagt sig inte ha varit vare sig informerad eller delaktig i ägarsamordningsbeslutet. Vår författning bygger på att regeringen har ett kollektivt ansvar för alla sina handlingar. Anser statsministern att statsministern och regeringen har ett kollektivt ansvar för det beslut som näringsministern meddelade styrelsens ordförande och det därpå följande ställningstagandet i styrelsen? : Herr ordförande! Ledamotens fråga föranleder två reflexioner. Jag har uttryckt det så att om det ansvariga statsrådet, i det här fallet näringsminister , ger ett besked måste den som får beskedet vara trygg i förvissningen att man får regeringens besked, eftersom vi i har ett kollektivt beslutsfattande. Det vill säga att då ska man inte få känslan av att man har fått ett besked av ett statsråd som man måste ringa och kontrollera med några andra. Det är alltså inte så det fungerar, utan det ansvariga statsrådets besked måste då gälla som regeringens besked. Det är därför jag också har sagt att i och med att ger detta besked blir det ett besked från hela regeringen. Det innebär dock inte att det ansvariga statsrådet har informerat alla andra eller att alla statsråd i en regering känner till alla besked som ansvariga statsråd ger. BILAGA DEL 3 UTFRÅGNINGAR Det kollektiva beslutsfattandet i regeringsformen levandegörs exakt via de beredningsprocesser jag har nämnt. Det är grunden för att vi har en gemensam beredning. I många andra länder har man presidentstyre eller mer omfattande ministerstyre, men i och den svenska regeringsformen har vi valt en mer kollektiv grund för vårt beslutsfattande, och det effektueras via gemensamma beredningsprocesser. Görs det binder det via processen hela regeringen till ansvar. Det möjliggör också för det departement som varit involverat att ta del av processen. Så ska det fungera. Finns det brister finns det risk för att alla inte nås av informationen eller inte kan delta fullt ut i processen. Och i det här fallet har det, som påpekats, funnits brister i dokumentationen och i själva beredningen när det gäller avslutandet av den gemensamma beredningen mellan och . (S): Innebörden av statsministerns svar kan då tolkas på det sättet att det här begicks ett fel i den meningen att den gemensamma beredningen med inte var avslutad. Då har det skett ett konstitutionellt fel från näringsministern när hon lämnade ett besked till styrelsen. Jag önskar statsministerns kommentar till detta och ett svar på frågan: Anser statsministern ändå att kollektiv ansvarighet gäller även för detta felaktigt givna besked? : Herr ordförande! Detta kompliceras i det här fallet av att det de facto inte fattades något regeringsbeslut. Gemensamma beredningsprocesser syftar väldigt ofta till att regeringen sedan fattar ett beslut. I det här fallet var det fråga om ett ställningstagande till en ägarsamordning inför ett beslut som styrelsen i sedan skulle fatta. Detta kan inte exakt jämföras med det beslutsfattande som leder fram till ett regeringsbeslut. Jag har redogjort för den brist som man kan se i beredningen. Om jag får reflektera över den offentliga debatt som varit har det mer handlat om huruvida det var en rimlig beredning och ett rimligt underlagsarbete för att bedöma köpeskillingen. Det var ju det som var grunden för ägarsamordningen. Där menar jag att och har gjort ett gediget underlagsarbete för att inhämta en samlad bild av om köpeskillingen ansågs rimlig, och de som hade ansvar för att svara på den frågan svarade att den var förenlig med statens, ägarens, avkastningskrav på . (S): Jag tolkar statsministerns svar som att näringsministern har fattat ett beslut på ett icke konstitutionellt korrekt sätt. Jag frågar statsministern på nytt: Är regeringen och statsministern ändå, till följd av det kollektiva ansvaret i regeringsformen, ansvariga för detta beslut? : Herr ordförande! Här får vi vara lite försiktiga med ordet beslut. Ett beslut grundat på att regeringen fattat ett beslut har det ju inte varit fråga om. Det fattades inget regeringsbeslut i detta ärende. ägarsamordning som bygger på ställningstagandet att inte motsäga sig ett beslut som ligger i . Jag har varit tydlig med att styrelseordförande, som också har uppträtt i , ska vara trygg i förvissningen om att ansvarigt statsråd, som sedan lämnar detta ställningstagande, i denna egenskap uppträder som regeringen. (S): Herr ordförande! Det är ägarsamordningsställningstagandet som det handlar om. När vi hade rättschefen i här sade han: Det är viktigt att framhålla att det inte bara gäller formella beslut som regeringsärenden i form av skrivelser, propositioner och lagrådsremisser utan även gäller informella ställningstaganden som är uttryck för regeringens gemensamma politik. Jag tillåter mig då att konkludera att statsministern anser att regeringen är kollektivt ansvarig för det, som det har visat sig, icke konstitutionellt korrekta beslut som har delgivits styrelsen. : Herr ordförande! Sist och slutligen är det väl som har att granska och dessutom pröva just detta. Jag tror att jag har redogjort för hur vi har sett på detta. Ordföranden: kan nog avsluta den här diskussionen med att vi har lite grann att fundera på i den här saken. Vi går över till nästa ärende, som gäller migrationsminister aktieaffärer. Vi har tittat på vad det är för regler som gäller för ministrar och statsråd när det gäller aktier. Också i denna fråga ger jag först ordet till statsministern för att ge honom möjlighet att ge sin bild av frågan. : Herr ordförande, ärade ledamöter! Utfrågningen i den här delen bygger på två anmälningar på samma tema men med lite olika infallsvinklar och frågeställningar. Den ena anmälan rör frågan om ett statsråd kan handla med aktier mot bakgrund av regeringsformens bestämmelse om att statsråd inte får ha något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för statsrådet. Den andra anmälan rör lagenligheten av ett beslut som regeringen fattat i ett ärende som rörde en begäran om att få ta del av uppgifter om när ett statsråd förvärvat vissa värdepapper. Uppdraget som statsråd ställer särskilda krav på innehavarens integritet. Grundläggande är de regler som tar sikte på att hindra att statsrådets privata intressen eller de intressen som statsrådet har i någon annan egenskap kolliderar med de samhällsintressen som statsrådet ska tjäna. Det gäller regler om bisysslor, förmögenhetsinnehav och jäv. Anmälaren hänvisar till förbudet mot bisysslor som finns i 6 kap. regeringsformen. Det går ut på att statsråd inte får ha någon anställning. Statsråd får inte heller ha uppdrag eller utöva verksamhet som kan rubba förtroendet för statsrådet. BILAGA DEL 3 UTFRÅGNINGAR har i sina tidigare granskningar av liknande frågor – granskningar som även rört regeringar – dragit slutsatser och gjort uttalanden. Regeringen och tar dessa uttalanden i beaktande vid tillämpningen av regelverken. Av regelverk och uttalanden följer att det inte är oförenligt med uppdraget som statsråd att äga värdepapper. Att köpa eller sälja aktier är inte heller förbjudet för ett statsråd. Den löpande förvaltningen kan vid behov överlämnas till en särskild förvaltare. Statsråden har liksom alla andra att följa gällande lagar och föreskrifter. Ett statsråd får inte bryta mot insiderlagstiftningen, ett statsråd ska inte för egen eller närståendes på ett otillbörligt sätt utnyttja sin ställning som statsråd och ett statsråd bör vid köp av finansiella instrument söka undvika att hon eller han genom köpet hamnar i intressekonflikter och jävsituationer i sitt uppdrag. Regeringen har bestämt att det i ska föras en förteckning över statsrådens innehav av finansiella instrument. Ordningen innebär att statsrådens värdepappersinnehav redovisas offentligt – detta i enlighet med vad som tillämpades innan den här regeringen tillträdde. Som framgår av skriftliga svar till utskottet har varken , denna eller tidigare regeringar funnit anledning att formalisera ordningen. Syftet med att rättschefen i Statsrådsberedningen upprättar vad vi kallar förteckningen är att det ska finnas öppen information om statsråds innehav av finansiella instrument. Förteckningen uppdateras vid behov, bland annat i samband med förändringar i regeringens sammansättning. Utskottet har fått ta del av en förteckning. Av den framgår vad det är för slags värdepapper, hur många statsrådet äger och värdet av innehavet vid respektive anmälningstidpunkt. Som statsminister har jag det yttersta ansvaret för att i möjligaste mån förebygga att det uppstår intressekonflikter och jävsituationer i regeringsarbetet. Det gäller vid regeringsbildning och vid ändringar i regeringens sammansättning, men det gäller också under regeringens pågående arbete. Det är mot denna bakgrund som det finns rutiner och riktlinjer. Av utskottets tidigare granskningar och av de skriftliga svar som getts in till utskottet framgår hur dessa ser ut. Ansvaret för att följa våra regler och rutiner ligger ytterst på statsrådet självt. Sammanfattningsvis får statsråd äga, köpa och sälja värdepapper. Jag kan konstatera att vi har rutiner och riktlinjer för statsråds innehav av finansiella instrument, och jag förutsätter att de följs. Den andra granskningsanmälan tar sikte på ett beslut av regeringen som rörde en begäran om att få ta del av uppgifter om statsrådet köpt vissa värdepapper. Regeringen beslutade att avslå begäran eftersom uppgifterna bedömdes omfattas av sekretess. Som nämnts har både nuvarande och tidigare regeringar valt att föra en offentlig förteckning över statsråds innehav av finansiella instrument. Till grund för denna förteckning finns de anmälningar som statsråden lämnar till rättschefen i Statsrådsberedningen. Utöver uppgifterna i förteckningen kan anmälningarna innehålla uppgifter om annat, till exempel kontonummer och adresser. När frågor ställdes om statsrådet köp av aktier i ett visst bolag eftergav statsrådet sekretessen för vissa av uppgifterna i anmälan, i detta fall uppgift om när aktierna i bolaget köptes. Företrädare för lämnade då ut uppgift om datumen till medierna. Detta framgår av de handlingar som utskottet har fått ta del av. Det var alltså inte en fråga för regeringen, utan det var ett ställningstagande som statsrådet gjorde för egen del och . En begäran kom senare in till om att få ta del av uppgifter i statsrådet anmälan. Efter sedvanlig beredning och sekretessprövning beslutade regeringen att avslå begäran med hänvisning till bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen. Offentlighetsprincipen är en av hörnstenarna i ett demokratiskt samhälle. Vad offentlighetsprincipen slår fast är att allmänheten ska ha rätt till insyn och kunna kontrollera myndigheternas agerande. Ett av de viktigaste uttrycken för offentlighetsprincipen är allmänhetens rätt att ta del av allmänna handlingar. Denna rätt är av stor betydelse för den allmänna debatten och för medborgarnas ställningstaganden i olika samhällsfrågor. Regeringens och arbete präglas av öppenhet och offentlighet. I den offentliga förteckningen över statsrådens innehav av finansiella instrument finns uppgift om aktieslag och fonder, antal aktier, fondandelar och värde vid anmälningstidpunkten. Enligt offentlighets- och sekretesslagen gäller som huvudregel sekretess för denna typ av förteckningar och för den information som ligger till grund för förteckningarna. I regeringen är vi dock överens om att det som tas in i förteckningen ska vara offentligt. Varför är då andra uppgifter, det vill säga de uppgifter som finns i anmälningarna, hemliga? Sekretessbestämmelsen avser att skydda enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. Bestämmelsen är utformad så att det finns en presumtion för sekretess. Det finns alltså ett starkt skydd för den enskildes personliga och ekonomiska förhållanden. I grunden handlar det om uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden som lagstiftaren, det vill säga , ansett bör vara skyddade av sekretess i vissa fall. Det är skälet till att regeringen har fattat beslut som anmälaren ifrågasatt. Domstolar har på motsvarande sätt prövat om uppgifter som medarbetare vid en myndighet anmält till sin arbetsgivare kan lämnas ut till allmänheten eller inte. Domstolarna har kommit till samma slutsats som regeringen. Regeringens beslut var alltså enligt vår uppfattning lagligt och i enlighet med hur lagen har tillämpats. Därmed, herr ordförande, är jag beredd att svara på frågor i dessa ärenden. (S): Bägge ärendena tycker jag har en grunddimension som handlar om allmänhetens tilltro till oss politiker och det politiska systemet som BILAGA DEL 3 UTFRÅGNINGAR Frågan kan möjligen tyckas liten i jämförelse med Nuonfrågan, som vi har diskuterat tidigare. Men för mig är detta två olika typer av storheter där ingen nödvändigtvis behöver vara större än den andra. En förutsättning för det demokratiska samhället är att människor har tilltro till det politiska system som byggts upp. Bara misstanken att det skulle kunna förekomma att ett statsråd i den här situationen nyttjar sin position för att gynna egna, personliga intressen är mycket allvarligt. Korruption är ett hot mot rättssamhället och vårt demokratiska system. Jag kommer nog inte att påstå att ni har begått något lagbrott, men jag skulle vilja ha en möjlighet till dialog med statsministern om våra värdemässiga utgångspunkter i den här typen av frågor. Till att börja med undrar jag: Anser statsministern att det är allvarligt att det kan misstänkas att ett sittande statsråd direkt eller indirekt har kommit över information som sedan skulle kunna användas för att gynna egna, personliga intressen? Är det allvarligt att den misstanken kan uppstå? : Herr ordförande! Det grundläggande är att man inte får agera i strid med insiderlagstiftningen. I det här fallet, kopplat till , måste det innebära att han inte får agera på information som han har och som är annorlunda mot den som står öppen för allmänheten. I det här fallet har statsrådet angett att han inte haft tillgång till sådan annan information. (S): Märk väl, jag påstår inte att har använt eller suttit på information som han kunnat utnyttja, utan min poäng var hur det uppfattas utanför det här huset och utanför av allmänheten. Statsministern och jag borde vara angelägna om att undanröja att misstanke kan uppstå om att vi använder vår position som politiker för att gynna oss själva. Jag påstår inte att har gjort fel, utan det är den andra dimensionen jag vill diskutera med statsministern. : Herr ordförande! I mitt inledningsanförande redogjorde jag för vår samlade erfarenhet av hur vi ska försöka säkerställa att vi inte hamnar i den situation frågeställaren pekar ut. Det är grunden till att den regering jag leder och regeringar före mig har kommit fram det kollektiva beslutet att offentliggöra sina innehav. Det är för att kunna skapa insyn i vad som ägs och vilka förändringar som sker i innehav som ägs av ett enskilt statsråd. (S): Det vore enkelt om en intressekonflikt inte var inbyggd i detta. Å ena sidan tror jag att statsministern och jag är ganska överens om att det är viktigt med ett skydd för den personliga integriteten. Å andra sidan tror jag att vi också är överens om att det är viktigt att det finns transparens och öppenhet så att allmänheten har möjlighet till insyn. Dessa två saker kan ibland vara oförenliga med varandra, och då är det värdegrunden som avgör. Vilket av de två intressena tycker statsministern väger tyngst – skyddet för den personliga integriteten eller behovet av öppenhet och transparens för allmänheten, medierna med flera? : Herr ordförande! Som jag nämnde i mitt inledningsanförande är presumtionen i det här fallet att det föreligger sekretess när det gäller personliga ekonomiska förhållanden. Mot detta har man dock ställt intresset av insyn och möjligheten att följa hur, i det här fallet, ett statsråds ägda innehav av aktier och andra värdepapper ser ut. Den regering jag leder och regeringar före mig har därför kommit fram till det kollektiva beslutet att upprätta en förteckning som offentliggörs när den uppdateras. Ett enskilt statsråd har också att ta hänsyn till att inte förvärva värdepapper och aktier inom det område där han eller hon är ansvarigt statsråd. (S): Även om man inte begår något lagbrott skulle man kunna diskutera om det är lämpligt att statsråd över huvud taget ägnar sig åt den här typen av personliga ekonomiska transaktioner och om vi är överens om att det är allvarligt bara att en misstanke uppstår att det skulle kunna bero på att man exklusivt kommit över information. Min fundering är: Har statsministern funderat på att ta upp den typen av resonemang för att undanröja misstanken hos svenska folket att vi använder våra positioner för egna, personliga syften? : Herr ordförande! Slutsatsen av det skulle möjligen kunna bli att man landar i att statsråd helst inte ska äga någonting. har denna fråga varit uppe till behandling , och man har landat i avvägningen att statsråd tillåts äga, köpa och sälja aktier. Vi har i stället valt att baserat på den lagstiftning som finns konstatera att man följer insiderlagstiftningen och att det inte får vara fråga om att man köper aktier inom ett område där man själv har ansvar som föredragande i regeringen. Vi har kollektivt beslutat att offentliggöra den sammanställning som finns av vårt innehav. I det här enskilda fallet noterar jag att på frågor om förvärv han har gjort själv uttryckte det så här: Jag förstår att det väcker frågor och har därför själv dragit slutsatsen att överlåta mitt aktieinnehav till en extern förvaltare. Det tycker jag är bra. (MP): Jag har ytterligare en fråga. Jag funderar på om vi verkligen har ett regelverk som är till fyllest på detta område. aktieinnehav kan exemplifiera ett problem där ett statligt helägt bolag går in och räddar ett företag som ministrar äger aktier i det. Att göra en affär ungefär är helt förenligt med regelverket. Ett annat exempel när man tittar på listan över statsrådens aktieinnehav kan vara bankfrågor. Under den här mandatperioden har det varit omfattande diskussioner om behovet av ytterligare regleringar när det gäller bankerna. har vi enskilda statsråd som har rätt betydande aktieinnehav i svenska banker, i ett fall upp till närmare ½ miljon kronor. Är det inte så att även om man har en så kallad diskretionär förvaltning och inte går in och förändrar så kan man i vissa situationer hamna i intressekonflikter? Det vore kanske säkrare att minimera risken genom att BILAGA DEL 3 UTFRÅGNINGAR statsråd inte äger aktier i enskilda företag utan i stället går över till fonder eller andra finansiella instrument så att intressekonflikter inte uppkommer? : Herr ordförande! Detta är en samhällsdebatt som har funnits . Man är naturligtvis fri att ha olika uppfattningar om detta. I min egenskap som regeringschef måste jag säkerställa att ansvariga statsråd följer svensk lag. Den genomgång jag gjort här måste vara utgångspunkten, det vill säga att ett statsråd i en svensk regering är tillåten att äga, köpa och sälja aktier. När det gäller många av frågorna kopplat till närhet till enskilda bolag och intressen använder vi ofta ordet prövande av jäv. Finns det en jävsituation? Inför varje regeringsbeslut har expeditions- och rättschefer i att pröva att den typen av jäv inte finns. Vi har redovisat för att det finns tillfällen då ett statsråd, baserat på till exempel aktieinnehav, inte deltar i ett beslut just för att undanröja risken för det ordföranden frågar om. (MP): Den situationen uppkommer ju först när regeringen fattar ett kollektivt beslut.