bet · H101FöU11 · 2014-06-04 00:00:00 — I fråga om utmaningar när det gäller livsmedelsförsörjning i stort understryker (KD) i motion 2013/14:Fö218 att konflikter om naturresurser inte är något nytt fenomen. I detta är livsmedelsförsörjningen med konkurrensen om vatten, energi och livsmedel ett återkommande spän- ningsmoment, någonting som Försvarsberedningen bör ta i fortsatt beaktande i sitt fortsatta arbete. och (båda SD) föreslår i motion 2013/14:Fö249 att en målsättning för den svenska självförsörjningsgraden inom svensk livsmedelsproduktion bör antas. Bara att ha en målsättning kan bidra till att frågan hamnar på dagordningen och diskuteras, med anledning av en lång trend av sjunkande självförsörjningsgrad. I motionen ses livsmedels- produktionen och möjligheten att föda den egna befolkningen som viktiga då bör vara rustat för händelser i vår omvärld som svårligen kan förutses. Detta understryks också i motion 2013/14:Fö257 yrkande 3 av (SD) och 2013/14:Fö258 av m.fl. (SD) där det också anförs att det finns ett behov av att tillsätta en parlamentarisk utredning om en långsiktig livsmedelsstrategi i syfte att fastställa mål för en successivt ökad självförsörj- I motion 2013/14:MJ505 yrkande 2 föreslår m.fl. (MP) att regeringen med förtur bör utreda hur livsmedelsförsörjningen kan säkras i ett läge med höga eller snabbt stigande oljepriser då handelskonflikter eller krig tidigare i ett slag har förändrat förutsättningarna för landets försörjning. annat viktigt skäl är att det globala livsmedelssystemet har baserats på ökande användning av billig fossilenergi. Detta ställer till miljöproblem och gör syste- met sårbart för en snabb ökning av oljepriset. avstyrkte i betänkande 2010/11:FöU2 ett antal motionsyrkanden om livsmedelsförsörjning och långsiktig beredskap för livsmedelsförsörjning t.ex. vid mycket höga oljepriser. Utskottet konstaterade att när det gäller frågan om livsmedelsförsörjning har Utredningen om översyn av ransoneringslagen och prisregleringslagen genomfört en översyn av ransoneringslagen (1978:268) och prisregleringslagen (1989:978). Översynen presenteras i betänkandet En ny ransonerings- och prisregleringslag (SOU 2009:69), där utredningen beskriver de nuvarande förutsättningarna för livsmedelsförsörjningen och föreslår ett antal författningsändringar. Utskottet konstaterade att för livsmedelsområdet gäller, enligt förordningen (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap, det normala sektorsansvaret och ansvarsprincipen. De statliga beredskapslagren av livsmedel, livsmedelsråvaror och insatsvaror till jordbruket avvecklades i och med inträdet i EU. Det kan därför vid en svår bristsituation där vare sig importen eller den inhemska pro- duktionen räcker till för att täcka landets behov bli avgörande att en ransonering snabbt kan komma till stånd av de varor som finns hos producenter och återförsäljare. Eftersom produktions- och distributionskedjan på livsmedelsområdet är spridd på en mängd nivåer, såväl inom landet som utomlands, ansåg utredaren att det är av vikt att det finns en systematisk överblick över denna. Även på regional och lokal nivå måste det finnas en överblick över hur invånarna försörjs med livsmedel. Betänkandet har remissbehandlats och är under beredning inom . Utskottet konstaterade vidare att , på uppdrag av regeringen (Jo2010/889), har formulerat förslag till att inrätta och utforma samverkansgrupper eller råd för samordning av krisberedskapsplaneringen för livsmedels- och dricksvattenförsörjning. Utskottet konstaterade att det pågår arbete med att förstärka beredskapen för en eventuell bristsituation inom livsmedelsförsörjningen, och utskottet avstyrkte därför på den grunden den aktuella motionen. Regeringen redogör i proposition 2013/14:144 för arbetet med livsmedels- och dricksvattenförsörjning i enligt nedan. Regeringen bedömer förmågan att hantera kriser inom området generellt som god med vissa brister. På grund av livsmedels- och dricksvattenområdets komplexitet kräver utvecklingen av leveranssäkerheten och krisberedskapen på området en mycket god samverkan mellan ansvariga aktörer i form av företag, kommuner, länsstyrelser, centrala myndigheter och branschorganisationer. Den globala handeln med livsmedel ställer även krav på internationell samverkan vid händelser som berör flera länder. Livsmedelsområdet är också i stor utsträckning uppbyggt av privata aktörer, såväl nationella som internationella, vilket kräver en utvecklad privat-offentlig samverkan. är ansvarig myndighet och svarar i leden efter primärproduktionen för nationell samordning när det gäller kris- och beredskapsplanering av livsmedelsförsörjning. Myndigheten ansvarar även för kris- och beredskapsplanering av dricksvattenförsörjningen i samhället. Enligt Landsbygdsdepartementet har inrättat två samrådsgrupper för livsmedelsförsörjning respektive dricksvatten. Dessa samrådsgrupper består av myndigheter, kommuner och näringsliv. Livsmedels- och dricksvattenförsörjningens leveranssäkerhet och förmåga att motstå och hantera störningar har stärkts genom flera åtgärder. Säkerhetsgenomgångar hos livsmedelsföretag, etablering av ett resurslaboratorium för beredskapsdiagnostik, övningar och utbildningar riktade till kommuner och länsstyrelser är exempel på åtgärder inom området. Utrustning för nödvattenförsörjning har också anskaffats av för att komplettera kommunernas vattenförsörjning i händelse av problem eller avbrott. Livsmedelskedjans starka beroende av el, elektroniska kommunikationer och it, transporter och nyckelkompetenser hör till de viktigaste fortsatta utma- ningarna inom livsmedelsförsörjningen, anger regeringen i proposition 2013/14:144. Allt större anläggningar, specialiserad tillverkning och försörj- ningskedjor med allt mindre lager påverkar också förutsättningarna för livs- medelsförsörjning vid kriser och allvarliga händelser. Ett stort beroende av livsmedelsimport är en annan utmaning i händelse av en omfattande politisk och ekonomisk instabilitet i omvärlden. har en sjunkande livs- medelsproduktion och inte något angivet försörjningsmål för den inhemska Regeringen anger i nämnda proposition att det finns behov av både kortsik- tiga och långsiktiga åtgärder för att säkerställa en fortsatt god tillgång på dricksvatten av hög kvalitet. Majoriteten av dricksvattenproducenterna plane- rar att genomföra förändringar i produktionen. råvattenkvalitet och variationer i denna generellt sett bristfällig. ningsnät behöver också förnyas. Kunskap och verktyg i alla dessa delar behövs för att dricksvattenproducenter ska kunna göra realistiska risk- och sårbarhets- analyser samt dimensionera vattenverk och distributionssystem för en säker framtida dricksvattenförsörjning men även väga kostnad mot nytta för sam- Den förändring som ses i kommunala strukturer med ny nämndorgani- sation, bolagisering och förbund ställer nya krav på samverkan och samord- ning för effektiv krishantering, såväl på lokal som på regional nivå. För att stärka leveranssäkerheten och höja beredskapen inom området är ett tydliggörande av ansvaret för livsmedelsförsörjningen i sin helhet ett angelä- har ett samordningsansvar för kris- planering av livsmedelsförsörjningen för korta kriser och i ledet efter primär- Ansvarsförhållandena för t.ex. kriser i det längre tidsperspektivet () och under höjd beredskap och krig behöver däremot I det arbete som följer av inriktningen att klargöra samhällets för- väntningar på individens beredskap bör även individens roll i försörjningen med dricksvatten och livsmedel uppmärksammas. åtgärder i det inhemska jordbruket i händelse av en långvarig livsmedelskris bör analyseras ur ett krisberedskapsperspektiv. tensförsörjning är exempel på faktorer som bör ingå i analysen. vat-offentlig samverkan är väsentlig för flera av de utmaningar som identifie- Vid en situation med begränsade resurser för transport och logistik skulle ett samarbete mellan dagligvaruhandelns aktörer kunna bidra till en effektivare logistik och därigenom en säkrare försörjning. Regeringen anger i skrivelsen Samhällets krisberedskap – stärkt samverkan för ökad säkerhet att det bör tas fram resultatmål för att förtydliga vad som kan förväntas av krisberedskapen (skr. 2009/10:124). På regeringens uppdrag har därefter Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), i samverkan med berörda myndigheter i samverkansområdena, tagit fram resultatmål som konkret anger vad som bör uppnås för att nå målen för krisberedskapen inom Resultatmålen för krisberedskapen syftar till att tydliggöra vad som bör förväntas av det förebyggande arbete som genomförs för att förhindra att krissituationer inträffar. Vidare syftar resultatmålen till att tydliggöra vad som bör förväntas av det förberedelsearbete som görs för att samhället ska kunna hantera en kris när den inträffar. I arbetet har MSB i samverkan med bl.a. och föreslagit resultatmål för försörjningen av dricksvatten respektive livsmedel. Regeringen har i regleringsbrevet gett MSB i uppdrag att i samverkan med berörda aktörer dels redovisa hur resultatmålen används i analyser av risker och sårbarheter samt i uppföljnings- och utvärderingsarbetet, dels påbörja arbetet med att ta fram fler resultatmål för krisberedskapsarbetet. beslutade regeringen kommittédirektiv till en utredning om en trygg dricksvattenförsörjning (dir. 2013:75) som bl.a. kommer att omfatta krisberedskapsfrågor. Syftet med utredningen är att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar , och vid behov lämna förslag på lämpliga åtgärder. Utredningen ska i ett delbetänkande även belysa frågan om skydd av vattentäkter. Slutbetänkandet ska redovisas senast . Försvarsberedningen anser, i sin försvarspolitiska - Starkare försvar för en osäker tid (Ds 2014:20), att säkrandet av samhällsviktig infrastruktur och behovet av att säkerställa tillräcklig försörjning med strategiska förnödenheter är en viktig del i samhällets samlade beredskap. Försvarsberedningen anser att det är viktigt att upprätthålla en tillförlitlig försörjnings- och flödessäkerhet av varor och tjänster såsom livsmedel och elektricitet vid fredstida krissituationer såväl som vid höjd beredskap, krig och krigsfara. Försvarsberedningen föreslår att en rimlig ambition avseende säkerhet för samhällsviktig infrastruktur och försörjningssäkerhet vid extraordinära händelser och höjd beredskap utreds. Utskottet välkomnar de goda exempel på arbeten av relevans för området som bedrivs , t.ex. en lång rad genomförda aktiviteter från sida när det gäller försörjning av livsmedel och dricksvatten, en kommande utredning om det sistnämnda, den fortsatta behandlingen inom av betänkandet En ny ransonerings- och prisregleringslag (SOU 2009:69) och Försvarsberedningens försvarspolitiska rapport. Inte minst den samverkan som sker mellan relevanta aktörer på bägge områden noteras. Utskottet anser också att de resultatmål som MSB har tagit fram, med hjälp av och , för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner för bl.a. dricksvatten- och livsmedelsförsörjning är av stor vikt för att kunna förebygga och hantera framtida kriser. Samtliga motionsyrkanden avstyrks då utskottet konstaterar att en lång rad arbeten pågår på området. finns det alltså inte skäl för att vidta ytterligare åtgärder. 2013/14:FöU11 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Den enskildes roll i krisberedskapen Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om den enskildes roll i krisberedskapen. Utskottet hänvisar bl.a. till den fortsatta behandlingen av Försvarsberedningens rapport och tidigare ställningstaganden i fråga om civilplikt. Jämför reservationerna 7 (S, MP och V) och 8 (SD). m.fl. (S) föreslår i motion 2011/12:Fö228 yrkande 5 samt i motion 2013/14:Fö247 yrkande 17 ett stärkt samarbete mellan Försvarsmakten, de frivilliga försvarsorganisationerna, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), och gymnasieskolan i syfte att stärka ungdomars engagemang i samhällets krisberedskap och den folkliga förankringen av försvarsfrågorna, inklusive krisberedskapen. försvars- och säkerhetspolitik är, och ska vara, allas ansvar, menar motionärerna. De frivilliga försvarsorganisationerna är centrala i detta arbete. Betydelsen av frivilligorganisationer för samhällets krishantering anförs också av m.fl. (M) i motion 2011/12:Fö233. Den enskilde har ett eget ansvar för att förebygga olyckor och förhindra att de utvecklas till allvarligare kriser, understryker motionärerna. Det finns skäl att analysera vilka krav det moderna samhället ställer på varje enskild medborgares krishanteringsförmåga och hur den förmågan ska säkerställas som en grund i samhällets förmåga, samt att analysera och först pröva om viktiga samhällsuppgifter på detta område kan anförtros ideella organisationer som har ett intresse av att långsiktigt och med uthållighet arbeta med dessa frågor och också analysera hur dessa insatser ska stödjas utan att myndigheter styr och ställer för mycket med deras verksamhet. En förstärkt kunskap om och ett effektivt utnyttjande av den ideella sektorn i krissituationer skulle stärka demokratin och öka sammanhållningen i landet. (SD) föreslår i motion 2013/14:Fö5 yrkande 7 en utredning av möjligheten att placera civilplikt på många medborgare som arbetar med krishantering i strategiska positioner. När det gäller civilplikt konstaterade försvarsutskottet i betänkande 2013/14:FöU2 om försvarets personalförsörjning och personalpolitik att det redan hade vidtagits åtgärder och gjorts överväganden i syfte att hantera många av de utmaningar och problem som uppmärksammades i flera av mot- ionerna, bl.a. om återinförande av utbildning för civilpliktiga. beslutade om lagstiftning som fastställde att försvarets personalförsörjning ska vila på frivillighet och att totalförsvarsplikten endast ska tillämpas när försvarsberedskapen så kräver (prop. 2009/10:160, bet. 2009/10:FöU8, rskr. 2009/10:269). Vid behandlingen av förslaget konstaterade utskottet att det blivit alltmer uppenbart att totalförsvarsplikten urholkats och att man såg ett behov av att reformera den militära utbildningen och anpassa den till en insatsorganisation i enlighet med det försvarspolitiska inriktningsbeslutet. Ut- skottet utgick från att regeringen och Försvarsmakten noggrant planerar för att snabbt kunna återuppta grund- och repetitionsutbildningen av värnpliktiga och civilpliktiga om så skulle behövas. Regeringen redogör i proposition 2013/14:144 för sin syn på den enskilda människans roll i krisberedskapen. Genom att sätta människan i centrum för krisberedskapsarbetet tydliggörs att det är värnandet av den enskilda individens och befolkningens hälsa och säkerhet som ska prioriteras. Dessutom tydliggörs att grunden i arbetet med krisberedskapen ytterst också bygger på enskilda människors riskmedvetenhet, ansvarstagande och förmåga. Avvägningen mellan det allmännas ansvar och enskilda människors ansvar baseras på grundsynen att den enskilde har ett primärt ansvar för att skydda sitt liv och sin egendom. Först när den enskilde inte klarar detta längre, kan det bli ett åtagande eller en skyldighet för det allmänna att ingripa. På uppdrag av regeringen redovisade MSB hur en samlad återkommande informationssatsning till allmänheten kan genomföras för att förbättra kunskapen hos den enskilde om ansvar och möjligheter vid en kris. Informationsinsatser med syfte att stärka den enskildes förmåga bör ske i samverkan mellan berörda aktörer. Kommuner, landsting, myndigheter, trossamfund, branschorganisationer, frivilligorganisationer, skolor och företag bör enligt MSB engageras genom olika målgruppsanpassade aktiviteter. Regeringen delar MSB:s bedömning. Regeringen anger vidare i samma proposition att för att öka allmänhetens kunskaper om krisberedskapen finns behov av ytterligare informationsinsatser. Det kan t.ex. handla om information om att människor som inte har ett hjälpbehov då en allvarlig händelse eller kris inträffar bör ha en beredskap för att kunna klara sin egen försörjning och säkerhet. Regeringen har gett MSB i uppdrag att, tillsammans med berörda frivilligorganisationer, genomföra informationsinsatser om hur enskilda människor kan åstadkomma en sådan beredskap. Den enskilda människans roll inom krisberedskapen kan också vara att bidra till att skapa ett säkrare samhälle för andra, menar regeringen i propositionen. Krisberedskapen bygger på ett helhetsperspektiv, och det är angeläget att alla aktörer bidrar till arbetet med att förbättra denna beredskap. Av detta följer att det bör skapas förutsättningar och utrymme för att både etablerade frivilligorganisationer och enskilda frivilliga spontant kan delta i insatser för att exempelvis hjälpa människor i nöd. Berörda aktörer bör kontinuerligt, såväl under övningar som under verkliga förhållanden, undersöka möjligheterna att dra nytta av frivilliga i hanteringen av allvarliga händelser och kriser. I ett stort antal svenska kommuner har fri- villiga resursgrupper (FRG) inrättats. På så vis har struktur skapats som gör att aktörerna i fråga snabbt kan nå frivilligresurserna när en händelse inträffat. frivillig resursgrupp är en resurs bestående av frivilliga som har tecknat avtal med kommunen att utgöra en förstärkningsresurs vid kriser eller allvarliga Resursgruppen kan exempelvis stödja kommunen med informa- tionsinsatser, transporter och förplägnad. Ett underlag för att utforma en frivil- lig resursgrupp i en enskild kommun bör vara kommunens risk- och sårbar- I sin försvarspolitiska - Starkare försvar för en osäker tid (Ds 2014:20) understryker Försvarsberedningen de frivilliga för- svarsorganisationernas arbete för ett engagemang med tonvikten på ett rustat samhälle med väl fungerande civil och militär beredskap. Deras bidrag är ut- bildade och övade frivilliga ungdomar, kvinnor och män med stor bredd och En stor uppgift är folkförankringen vilken bl.a. bygger på kunskap och förståelse för samhällets behov vid kriser och krig. anser att det är viktigt att långsiktigt säkerställa de frivilliga försvarsorganisa- tionernas möjlighet att bidra till försvaret och samhällets krisberedskap då de är en kostnadseffektiv resurs. Försvarsberedningen konstaterar vidare att det krävs olika former av in- formationsinsatser och utbildningar vad avser samhällets krisberedskap och MSB genomför en informationssatsning riktad till landets totalförsvarspliktiga 18-åringar vilken syftar till att öka kunskapen och förståelsen för krisberedskap och samlade försvar. redningen anser det bör utredas hur denna utbildning kan utvecklas. Utskottet ser positivt på vad regeringen anför i propositionen om att sätta människan i centrum för krisberedskapsarbetet och instämmer i att det är värnandet om den enskilda individens och befolkningens hälsa och säkerhet som ska prioriteras. I linje med detta välkomnas MSB:s föreslagna informationsinsatser i samverkan med berörda aktörer, inklusive skolor och frivilligrörelser, med syfte att stärka den enskildes förmåga. Likt Försvarsberedningen anser utskottet att de frivilliga försvarsorganisationerna har en viktig roll i att skapa en folkförankring och att utbildningsinsatser generellt kan utvecklas. Den fortsatta behandlingen inom av Försvarsberedningens försvarspolitiska rapport bör inte föregripas. Vad gäller civilplikt vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning, att det snabbt ska gå att återuppta grund- och repetitionsutbildningen av civilpliktiga om så skulle behövas, och utgår från att planering för detta finns. Mot bakgrund av ovanstående finner utskottet inte skäl till att ytterligare åtgärder behöver vidtas inom området från sida varför aktuella motionsyrkanden avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om civilförsvar m.m. Utskottet hänvisar bl.a. till den fortsatta behandlingen av Försvarsberedningens försvarspolitiska rapport och till tre pågående utredningar. Jämför reservationerna 9 (S, MP och V) och 10 (SD). m.fl. (S) föreslår i motion 2013/14:Fö247 yrkande 14 ett skyndsamt utredande av inrättandet av en ny nationstäckande statlig civilförsvarsorganisation och utbildning då civilförsvaret bör aktiveras, men inte nödvändigtvis med den utformning det tidigare hade. möjligheter att möta stora olyckor och naturkatastrofer med omfattande störningar inom samhällets infrastruktur, it-system, transporter, elförsörjning, omhändertagande av djur, m.m. behöver förbättras. Det behövs ett nytt samlat grepp om hur samhällets krisberedskap ska kunna stärkas. Att möta även militära angrepp bör ingå i detta. (SD) anför i motion 2012/13:Fö245 yrkandena 8 och 9 samt motion 2013/14:Fö257 yrkandena 37 och 38 att länsstyrelsernas ärenden av civil beredskapskaraktär bör beredas efter yttrande av Försvarsmakten, samt att kommunernas ärenden av civil beredskapskaraktär bör beredas efter yttrande av hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna. Samma motionär anför vidare i motion 2013/14:Fö5 yrkandena 2–6, 8 och 9 en rad behov: att utreda stärkandet av krishanteringskanslierna hos kommuner, länsstyrelser och regeringen; att utreda anställandet av fler tjänstemän vid krishanteringskanslierna; att främja att civilförsvaret efterliknar det militära systemet med befälhavare, geografisk indelning och personligt ansvar; att göra det tydligt att det högsta ansvaret för krishantering är samlat till en mindre grupp chefer på nationell nivå som är knuten till regeringen och som kan sätta sig över alla fredstida lagar och system; att understryka att MSB är utredningsmyndighet och inte krishanterande; att utreda ett återtagande av driftvärnet, samt att utreda att återta särskilda beredskapspolisen. Motionären anför att tidigare hade ett mycket omfattande system för krisberedskap i civilförsvaret som var en tvilling till det militära försvaret. Hela folket var indelat och knutet till resurser avsedda att skydda och försörja. Tyvärr är civilförsvaret avvecklat. Särskilda beredskapspolisen är också avvecklad. Ledning av krishantering är viktigt, menar motionären. Personligt ansvar är då avgörande lika väl som utbildning och återkommande fullskaliga Det bör vidare utredas ett återtagande av driftvärnet då närhets-, lik- hets- och ansvarsprinciperna är typiska för det svenska krishanteringssystemet och bör så förbli. När det gäller hemvärnet är detta inte lämpat för stora insat- ser mot folkmassor. Därför är det hög tid att utveckla en särskild polisiär or- ganisation med hög beredskap för insatser mot folkmassor. Enklast är att återta den särskilda beredskapspolisen. avstyrkte i betänkande 2013/14:FöU9 ett motionsyrkande om att återinföra den särskilda beredskapspolisen. Utskottet ansåg inte att det fanns tillräckliga skäl att upprätthålla beredskapspolisen med dagens situation. I en rapport från () 2010 (POA-134-6927/09) framkom att beredskapspolisen hade använts under de som organisationen att kostnaden bedömdes vara ca (tagna från anslaget 2:4 Krisberedskap). I rapporten framhöll RPS att behov, nyttjandegrad och kostnader måste ställas mot varandra och att förändringar i totalförsvarsplikten ställde beredskapspolisen inför ett vägval. RPS rekommenderade nedläggning. I budgetpropositionen (prop. 2011/12:1 utg.omr. 103–104) redovisade regeringen att det inte fanns tillräckliga skäl att upprätthålla beredskapspolisen. Regeringen anförde att organisationen borde avvecklas. framhöll regeringen att det vid höjd beredskap eller då regeringen har beslutat om tjänstgöring enligt 4 kap. 8 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt, vid behov går att återinföra organisationen. I avvägningen mellan behov, nyttjandegrad och kostnader gjorde utskottet i nämnda betänkande ingen annan bedömning än regeringen när den beslutade att det inte finns tillräckliga skäl att upprätthålla beredskapspolisen med dagens situation. Utskottet påminde om att det finns en möjlighet att vid höjd beredskap återinföra organisationen. När det gäller driftvärn behandlades frågan i betänkande 2004/05:FöU4 om försvarspolitik 2005–2007. Försvarsmakten hade övervägt det framtida behovet av driftvärn som hade reducerats kraftigt de senaste 10–15 åren.