bet · H101AU8 · 2014-06-12 00:00:00 — företag som sysselsätter minst tio arbetstagare, framhåller att frågan om ett visst krav på en åtgärd är skäligt eller inte får prövas i det enskilda fallet. den skälighetsbedömningen ska bl.a. de ekonomiska förutsättningarna vägas Regeringen framhåller att den verksamhetsansvariges förmåga att bära en eventuell kostnad för åtgärden är en särskilt viktig omständighet vid skälig- hetsbedömningen och anför att om en verksamhetsutövare saknar möjlighet att bära kostnaden för en viss åtgärd kan den inte anses skälig att kräva. regeringen bör det vidare inte bli fråga om några krav på åtgärder utöver vad som redan framgår av gällande lagstiftning och därför inte leda till annat än Regeringen anför även att verksamheterna inom hälso- och sjukvården av naturliga skäl redan är tillgängliga . skottet konstaterar att enligt regeringens bedömning förväntas införandet av förbudet inte leda till några nämnvärda kostnader för de företag som kommer att omfattas av förbudet. Utskottet uppfattar därför att undantaget för små fö- retag inte verkar vara motiverat av ekonomiska skäl. Utskottet konstaterar vidare att regeringens skäl för att undanta små företag inom hälso- och sjukvårdsområdet över lag är knapphändiga. anger regeringen kortfattat att samma villkor som gäller för små företag som tillhandahåller varor och tjänster bör gälla för små företag inom hälso- och sjukvårdsområdet. Regeringen motiverar undantaget med beaktande av förutsättningarna för näringslivets utveckling och regeringens arbete med att förenkla för företag genom att minska deras administrativa bördor. Utskottet noterar vidare att frågan om ett undantag för små företag var föremål för övervägande redan i den bakomliggande utredningen (Ds 2010:20). Utredaren fann inte några skäl för att föreslå ett undantag för företag med begränsad omfattning, men framhöll att verksamhetens omfattning kan få betydelse vid skälighetsbedömningen i det enskilda fallet. I utredningen motiveras ställningstagandet på följande sätt (s. 182 f.): Det får generellt anses gälla att det måste kunna förväntas av näringsidkare, även sådana med begränsad verksamhet, att de har kännedom om den här aktuella lagstiftningen på samma sätt som alla näringsidkare förutsätts ha kunskap om t.ex. skatte- och bokföringslagstiftning, gällande brandsäkerhetsregler m.m. Det finns därför inte i det avseendet något skäl att göra undantag för näringsverksamhet som bedrivs i viss form eller begränsad omfattning. En annan sak är att sådant som verksamhetens omfattning kommer att ha betydelse för bedömningen av vilka åtgärder som det kan vara skäligt att kräva i det enskilda fallet. Utskottet delar den bedömning som görs i utredningen och anser att bedömningen gör sig väl gällande på hälso- och sjukvårdsområdet. Hälso- och sjukvård liksom annan medicinsk verksamhet hör till välfärdens kärna. I avvägningen mellan företagens behov och enskilda människors behov av en hälso- och sjukvård som inte brister i tillgänglighet, anser utskottet att näringslivets behov bör få stå tillbaka. All verksamhet inom hälso- och sjukvårdsområdet bör därför omfattas av det föreslagna diskrimineringsförbudet. Mot denna bakgrund anser utskottet att regeringens förslag om att undanta små företag inom hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet bör avslås. Utskottet avstyrker därmed proposition 2013/14:198 punkten 1 i denna del och tillstyrker motion 2013/14:A11 (MP) yrkande 2 samt tillstyrker delvis motionerna 2013/14:A9 (V) yrkande 2 i denna del och 2013/14:A10 (S) yrkande 2. Utskottet övergår nu till att under särskilda rubriker först behandla motionsyrkanden med tillkännagivanden om frågor som rör regeringens förslag i propositionen. Därefter behandlar utskottet motionsyrkanden med tillkännagivanden om frågor som rör diskrimineringsområdet i allmänhet. 2013/14:AU8 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som tar upp olika aspekter av skälighetsbedömningen. Jämför reservationerna 4 (MP, V), 5 (MP, SD, V) och 6 (MP, V). Regeringen har i proposition 2013/14:198 föreslagit att bristande tillgänglighet ska införas som en form av diskriminering genom att införa en ny tredje punkt i 1 kap. 4 § diskrimineringslagen enligt vilken krav på skäliga tillgänglighetsåtgärder kan ställas. Som en del skälighetsbedömningen ska bl.a. de ekonomiska förutsättningarna hos verksamhetsutövaren att vidta en åtgärd samt varaktigheten och omfattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde personen med funktionsnedsättning vägas in. Se vidare ovan under avsnittet Förbud mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet. framhåller i motion 2013/14:A9 av m.fl. att den lagstiftning som föreslås i propositionen är bristfällig och inte tillräcklig men att det är viktigt att den kommer på plats som ett första steg. Partiet anser dock att förslag till en förbättrad lagstiftning bör tas fram , med en modell för skälighetsbedömning enligt den lagstiftning som föreslås i Bortom fagert tal – om bristande tillgänglighet som diskriminering (Ds 2010:20) (yrkande 1). Partiet anser att en skälighetsbedömning principiellt sett är ett lämpligare sätt att reglera frågan, än att i lagstiftning göra undantag från diskrimineringslagen under vissa angivna omständigheter. Som en följd av detta anser partiet att det föreslagna rekvisitet om att hänsyn ska tas till varaktigheten och omfattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde bör avskaffas. Regeringen bör därför återkomma med lagförslag om detta (yrkande 4). Vidare anser partiet att regeringen bör återkomma med lagförslag som innebär att det föreslagna rekvisitet om att hänsyn ska tas till ekonomiska förutsättningar avskaffas (yrkande 5). Rekvisitet riskerar enligt partiet att leda till oacceptabla konsekvenser. I linje med sitt resonemang i följdmotionen har även i motion 2013/14:So456 av m.fl. argumenterat för lagstiftning om bristande tillgänglighet som en form av diskriminering och krävt att ska besluta om en ändring av 1 kap. 4 § diskrimineringslagen i enlighet med vad som delvis föreslagits i Ds 2010:20 (yrkande 1). och (båda MP) vänder sig i motion 2013/14:A11 mot regeringens resonemang för att införa ett rekvisit om varaktighet i den nya bestämmelsen om bristande tillgänglighet. Förslaget är ett sätt för regeringen att lägga ett förslag och dra tillbaka det. Motionärerna anser därför att rekvisitet varaktighet bör tas bort och att regeringen ska återkomma med lagförslag med den innebörden (yrkande 3). I motionen framförs vidare kritik mot att de ekonomiska förutsättningarna ska utgöra ett kriterium vid skälighetsbedömningen av vilka åtgärder som kan krävas i ett enskilt fall. Lagstiftningen kan enligt motionärerna inte ha en utgångspunkt som bl.a. innebär att företag med svag ekonomi kan prioritera annan verksamhet framför starkt motiverade tillgänglighetsåtgärder utan att bryta mot diskrimineringsförbudet. Motionärerna anser därför att regeringen ska återkomma med ett ändrat lagförslag i fråga om de ekonomiska förutsättningarna som kriterium (yrkande 5). Motionerna i detta avsnitt vänder sig mot regeringens förslag om hur lagstiftningen på området ska utformas och då särskilt när det gäller skälighetsbedömningen om vilka åtgärder som bör kunna krävas. Utskottet konstaterar att en avgörande fråga för diskrimineringsförbudet mot bristande tillgänglighet är vilka åtgärder som kan komma att krävas för att minska verkningarna av en funktionsnedsättning. Regeringen framhåller i propositionen att det inte går att generellt ange vilka åtgärder som bör övervägas utan att det beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Genom regeringens förslag framgår dock att det ska vara fråga om åtgärder som är skäliga utifrån krav på tillgänglighet i lag och annan författning. Det innebär att den skälighetsbedömning som ska göras i varje enskilt fall ska ta sin utgångspunkt i de krav som för en viss situation kan gälla i annan lag eller författning, när sådana regler finns. Regeringen framhåller att om det i en situation är aktuellt med en åtgärd som inte följer av lagstiftning eller annan författning bör de åtgärder som kan krävas vara av enklare beskaffenhet. Vid skälighetsbedömningen ska enligt regeringens förslag hänsyn tas även till bl.a. de ekonomiska och praktiska förutsättningarna samt varaktigheten och omfattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde. Därutöver ska andra omständigheter av betydelse beaktas. En helhetsbedömning av samtliga omständigheter kan enligt regeringen leda till att en åtgärd som i och för sig följer av annan lagstiftning eller författning kan anses oskälig att kräva i ett konkret fall enligt det nya diskrimineringsförbudet. för i motionerna 2013/14:So456 yrkande 1 och 2013/14:A9 yrkande 1 ett resonemang om att lagstiftningen på området borde följa den modell som föreslås i den bakomliggande utredningen (Ds 2010:20). I den förstnämnda motionen uttrycks detta genom krav på att ska besluta om en ändring av 1 kap. 4 § diskrimineringslagen. Utskottet kan inte dela uppfattning om skälighetsbedömningen. Den ordning som fö- reslås i utredningen innebär bl.a. att det kopplas en lång icke-uttömmande lista med faktorer som särskilt ska beaktas vid prövningen om en åtgärd ska anses En sådan lista är enligt utskottet inte ändamålsenlig. terar även att flera remissinstanser har invänt mot den utformning av diskrimi- neringsformen som föreslås i utredningen. Utskottet välkomnar den ovan be- skrivna utformning av skälighetsbestämmelsen som regeringen föreslår och anser att den är väl avvägd. Utskottet anser att regeringens förslag innebär att frågan om när bristande tillgänglighet ska anses föreligga enligt diskrimine- ringslagen får en tydlig reglering. I den mån motion 2013/14:So456 yrkande 1 avser krav på att lagstiftning ska införas anser utskottet att motionen i huvud- sak får anses tillgodosedd. Mot bakgrund av det anförda avstyrks motionerna. I motionerna 2013/14:A9 (V) yrkande 4 och 2013/14:A11 (MP) yrkande 3 anser motionärerna att det föreslagna rekvisitet om att hänsyn ska tas till var- aktigheten och omfattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksam- hetsutövaren och den enskilde bör avskaffas. Utskottet noterar att regeringen motiverar behovet av bestämmelsen i den aktuella delen bl.a. med att det av naturliga skäl inte kan ställas samma krav på åtgärder för tillgänglighet när det gäller kontakter av engångskaraktär som det kan göras i arbetslivet där avtals- förhållandet mellan parterna kan vara både långvarigt och omfattande. kontakterna eller relationerna mellan verksamhetsutövaren och den enskilde är kortvariga anser regeringen att detta bör vägas in i bedömningen av vilka åtgärder som kan krävas. Utskottet ser inte något skäl för att frångå den be- dömning som regeringen har gjort i denna del och avstyrker därför motionerna. I motionerna 2013/14:A9 (V) yrkande 5 och 2013/14:A11 (MP) yrkande 5 framförs kritik mot att de ekonomiska förutsättningarna ska utgöra ett krite- rium vid skälighetsbedömningen. I propositionen framhåller regeringen att en verksamhetsansvarigs förmåga att bära en eventuell kostnad för en åtgärd är en särskilt viktig omständighet att beakta vid skälighetsbedömningen. tet delar regeringens uppfattning i denna del. Utskottet noterar att en verksam- hets möjligheter att bära kostnaden för åtgärden även var ett av de kriterier som den bakomliggande utredningen föreslog särskilt skulle beaktas vid skä- Vidare framgår av förarbetena till diskrimineringslagen 2007/08:95 s. 152) att i fråga om arbetslivet, där krav på tillgänglighets- åtgärder redan finns , ska kostnaden för en åtgärd ställas i relation till arbetsgivarens ekonomi och ta sikte på förmågan att bära kostnaden. nande resonemang gäller även för lokaler på högskolans område. anser att det faktum att verksamhetsutövarens ekonomiska förutsättningar att vidta en åtgärd ska beaktas ger uttryck för att en rimlig balans ska åstadkom- mas mellan å ena sidan intresset av delaktighet för en person med funktions- nedsättning och å andra sidan intresset av en näringsidkares rätt att driva sin Utskottet anser sammantaget att de ekonomiska förutsättningarna är en nödvändig del av skälighetsbedömningen och avstyrker därför motion- Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om undantaget för privatpersoner när det gäller tillhandahållande av varor och tjänster. Jämför reservation 7 (V). Regeringen har i proposition 2013/14:198 föreslagit att diskrimineringsförbudet mot bristande tillgänglighet inte ska gälla för privatpersoner när det gäller tillhandahållande av varor och tjänster. Se vidare ovan under avsnittet Det nya diskrimineringsförbudets tillämpningsområde och innebörd. anser i motion 2013/14:A9 av m.fl. att det föreslagna undantaget för privatpersoner är olämpligt av det principiella skälet att en lagstiftning mot diskriminering ska vara restriktiv med på förhand angivna undantag. Den bakomliggande utredningen (Ds 2010:20) har övervägt detta och kommit till samma slutsats. Med en skälighetsbedömning kommer det ändå inte anses rimligt att, som nämns i propositionen, t.ex. en familj som säljer urvuxna barnkläder ska tillgänglighetsanpassa sitt hem vid försäljningen. Mot bakgrund av detta anser partiet att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att det föreslagna undantaget för privatpersoner avskaffas (yrkande 3). Utskottet konstaterar att frågan om huruvida ett förbud mot bristande tillgänglighet i fråga om varor och tjänster även ska gälla för privatpersoner har varit föremål för övervägningar både i samband med införandet av diskrimineringslagen och i den utredning som ligger bakom den nu aktuella propositionen. Vid införandet av diskrimineringslagen gjorde i sitt slutbetänkande bedömningen att privatpersoner inte borde omfattas (SOU 2006:22 del 2 s. 62 f.). I den bakomliggande utredningen gjordes däremot bedömningen att ett undantag för privatpersoner i aktuellt fall inte var nödvändigt (Ds 2010:20 s. 180 f.). Att två så grundliga utredningar kommit fram till olika bedömningar tyder enligt utskottet på att frågan är komplex. ansluter sig i motion 2013/14:A9 yrkande 3 till den bedömningen som görs i den bakomliggande utredningen och vill att undantaget ska avskaffas. Utskottet kan dock inte ställa sig bakom den bedömningen. Utskottet delar i stället det synsätt som framförts av och som i propositionen framförs av regeringen. Utskottet anser således att de skä- lighetsbedömningar som en lagstiftning om åtgärder mot bristande tillgänglig- het aktualiserar typiskt sett tar sikte på näringsverksamhet. det även lyfts fram praktiska invändningar mot att kräva att privatpersoner vidtar åtgärder för tillgänglighet i den fysiska miljön, inte minst med tanke på att en privatperson i många fall kan antas tillhandahålla en vara från sin bostad. Vidare kan det ifrågasättas om det är rimligt att ålägga en privatperson att göra de rättsliga bedömningar som lagstiftningen innebär. Utskottet delar därför re- geringens uppfattning att det finns praktiska och rimliga invändningar mot att kravet på åtgärder för tillgänglighet ska kunna riktas även mot privatpersoner. En sådan ordning skulle riskera att brista i effektivitet och även innebära till- Mot bakgrund av det anförda avstyrks motion 2013/14:A9 (V) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om undantaget för tillhandahållande av bostäder. Jämför reservation 8 (MP, V). Regeringen har i proposition 2013/14:198 föreslagit att diskrimineringsförbudet mot bristande tillgänglighet inte ska gälla i fråga om tillhandahållande av bostäder. Se vidare ovan under avsnittet Det nya diskrimineringsförbudets tilllämpningsområde och innebörd. noterar i motion 2013/14:A9 av m.fl. att regeringen, till skillnad från utredaren i den bakomliggande utredningen (Ds 2010:20), föreslår att lagstiftningen ska förses med undantag för tillhandahållande av bostäder. Partiet anser att regeringen verkar ha tolkat utredningens förslag som betydligt mer långtgående än vad som egentligen är fallet, i form av att det skulle kunna ställas höga krav på tillgänglighetsanpassning vid visning av bostäder. Enligt partiet är det mycket olyckligt att den som tillhandahåller en bostad till allmänheten helt undantas från diskrimineringsförbudet. Partiet vill att regeringen återkommer med ett lagförslag som innebär att det föreslagna undantaget för bostäder avskaffas (yrkande 6). förklarar i sin motion 2013/14:A9 yrkande 6 att partiet ställer sig bakom den ordning som den bakomliggande utredningen föreslår. anser i linje med det att tillhandahållande av bostäder inte bör undantas från förbudet mot bristande tillgänglighet. Utskottet noterar dock att utredningen inte föreslog att förbudet skulle innebära en skyldighet att anpassa en bostad som sådan vid överlåtelse eller upplåtelse med bostadsrätt eller vid uthyrning. Utredningen föreslog att det med stöd av förbudet skulle kunna ställas krav på åtgärder för att personer med funktionsnedsättning skulle kunna delta i exempelvis visningen av en bostad för spekulanter, men som inte avsåg själva bostadens utformning. Enligt utredningens förslag borde även tillgänglighetsåtgärder som tar sikte på annat än själva bostaden i sig anses omfattade av förbudet. Dit hör t.ex. tillträde till själva fastigheten som sådan och tillgång till vissa gemensamma utrymmen. Vilka åtgärder som skulle kunna krävas i det enskilda fallet skulle enligt utredningens förslag få avgöras inom ramen för skälighetsbedömningen. Utskottet delar regeringens uppfattning att den ordning som framförs av såväl som i utredningen skulle riskera att skapa betydande osäkerhet om vad som skulle kunna krävas vid överlåtelse eller upplåtelse av en bostad. En bostadsrättshavare som ska sälja sin bostadsrätt har t.ex. inte rätt att vidta några åtgärder utanför sin egen lägenhet. Det är inte heller rimligt att kräva att en husägare som vill sälja eller hyra ut sitt hus ska vara skyldig att se till att en person med funktionsnedsättning kan komma på en visning när bostaden som sådan inte behöver anpassas. Utskottet anser därför att ett undantag för tillhandahållande av bostäder från tillämpningsområdet för förbudet mot bristande tillgänglighet utgör en väl avvägd del av regeringens förslag i sin helhet. Mot bakgrund av det anförda avstyrks motion 2013/14:A9 (V) yrkande 6. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden med krav på införande av ett andrahandsansvar för den som hindrar åtgärder mot bristande tillgänglighet. Jämför reservation 9 (MP, V). Regeringen har i proposition 2013/14:198 inte föreslagit något andrahandsansvar för den som hindrar att åtgärder vidtas mot bristande tillgänglighet. Ett sådant förslag fanns i den bakomliggande utredningen (Ds2010:20). Se vidare ovan under avsnittet Ersättning och ansvar. I motion 2013/14:A9 av m.fl. uppmärksammar att det i den bakomliggande utredningen (Ds 2010:20) föreslogs att ett andrahandsansvar för den som hindrar åtgärder mot bristande tillgänglighet införs men att regeringen avstår från att lägga ett sådant förslag. Ett andrahandsansvar kan t.ex. handla om situationen att en fastighetsägare säger nej till tillgänglighetsskapande åtgärder som en hyresgäst vill vidta och att dessa åtgärder därför inte blir av. Partiet delar Lagrådets bedömning att om inte antingen den verksamhetsansvarige får ett ansvar för att åtgärder vidtas oavsett om fastighetsägaren ger sitt samtycke, eller ett särskilt ansvar läggs på fastighetsägaren, kan följderna för tillgängligheten bli oacceptabla. Partiet anser därför att ett andrahandsansvar för den som hindrar åtgärder mot bristande tillgänglighet bör införas (yrkande 7). Frågan om att införa ett andrahandsansvar behandlas även i motion 2013/14:A11 av och (båda MP). Motionärerna anser att det är orimligt att inte införa en sådan ordning. En fastighetsvärd ska t.ex. inte kunna säga nej till att den som hyr lokalen vill vidta åtgärder för att förbättra tillgängligheten. Lagen bör alltså omfatta även den typen av situationer varför ett andrahandsansvar behöver införas (yrkande 4). Motionärerna i detta avsnitt anser att det borde införas ett andrahandsansvar för den som hindrar åtgärder mot bristande tillgänglighet enligt diskrimineringslagen. De ansluter sig därmed till den uppfattning som utredaren i den bakomliggande utredningen förespråkar. Utskottet kan visserligen instämma i att ett ersättningsansvar för den som förhindrar eller försvårar skäliga tillgänglighetsåtgärder kan ha en funktion att fylla. Regeringen har också poängterat just detta i propositionen. Det finns dock skäl att, som bl.a. Arbetsdomstolen har gjort i sitt remissvar, uppmärksamma att den bestämmelse som föreslås i utredningen i detta avseende är något oklar. Det gäller särskilt i fråga om vilka utredningsåtgärder som bör krävas av en enskild person för att kunna göra gällande ett ansvar för någon annan än den som i första hand ansvarar för den diskriminerande åtgärden eller underlåtenheten. Utskottet delar regeringens bedömning att det finns skäl att inte nu gå vidare med detta förslag utan låta frågan bli föremål för ytterligare överväganden. Mot bakgrund av det anförda avstyrks motionerna 2013/14:A9 (V) yrkande 7 och 2013/14:A11 (MP) yrkande 4. Tillgänglighet för vissa särskilda grupper Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om tillgänglighet för vissa särskilda grupper. Jämför reservation 10 (MP). Regeringen har i proposition 2013/14:198 föreslagit att bristande tillgänglighet ska införas som en form av diskriminering genom att införa en ny tredje punkt i 1 kap. 4 § diskrimineringslagen enligt vilken krav på skäliga tillgänglighetsåtgärder kan ställas. Som en del i skälighetsbedömningen ska vissa angivna omständigheter vägas in, däribland de ekonomiska förutsättningarna hos verksamhetsutövaren samt varaktigheten och omfattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde personen med funktionsnedsättning. Begreppet tillgänglighet definieras inte i regeringens förslag. Se vidare ovan under avsnittet Förbud mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet. I flera motionsyrkanden framhålls specifika grupper inom samhället som enligt motionärerna bör omfattas av regeringens åtgärder för tillgänglighet. och (båda MP) lyfter i motion 2013/14:A11 fram vikten av att brister i kommunikativ tillgänglighet också bör kunna ses som diskriminering och att detta bör exemplifieras i lagstiftningen. Enligt motionärerna får knappast döva, hörselskadade och personer med dövblindhet som använder teckenspråk tillgänglighet genom enkla lösningar. Partiet anser att brister i kommunikativ tillgänglighet ska kunna ses som diskriminering och att regeringen ska återkomma med ett lagförslag med den innebörden (yrkande 6). (MP) anser i motion 2013/14:C260 yrkande 7 att mindre vanliga tillgänglighetsproblem, såsom vissa människors problem med överkänslighet för doftämnen, måste synliggöras. Regeringens ansvar om tillgänglighet omfattar även gruppen doftöverkänsliga, och att stärka denna grupps möjlighet att verka i samhället ingår i regeringens åtaganden enligt konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. I motion 2013/14:A237 framhåller (S) att det är rimligt och nödvändigt att assistanshundförare och deras assistanshundar ingår i tillgänglighetslagstiftningen. Liknande resonemang om tillgänglighet för assistanshundar och ledarhundar framförs även i motionerna 2013/14:A258 av (S) och 2013/14:A395 av m.fl. (MP). I motion 2013/14:A11 (MP) yrkande 6 anser motionärerna att brister i kommunikativ tillgänglighet också bör kunna ses som diskriminering och att detta bör framgå av lagstiftningen. Utskottet anser inte att det är nödvändigt att i den lagstiftning om bristande tillgänglighet som regeringen nu föreslår definiera begreppet tillgänglighet.