bet · H101JuU15 · 2014-02-20 00:00:00 — avslår en motion som föreslår ändrade regler i och begränsningar av rätten till ersättning enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Jämför reservation 20 (SD). I motion 2013/14:Ju377 av och (båda SD) yrkande 1 föreslås att gärningsmän som frias, inte för att de är helt oskyldiga utan på grund av formella fel från statens och rättsväsendets sida, inte ska tilldömas ersättning för att de har suttit frihetsberövade. I yrkande 2 i motionen att föreslås att, för det fall ersättning ändå betalas ut i de ovan beskrivna situationerna, det ska vara brottsoffret som ska tilldömas ersättningen och inte den frihetsberövade gärningsmannen. Enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder har bl.a. den som har varit häktad på grund av misstanke om brott under vissa förutsättningar rätt till ersättning från staten för skador som orsakas av frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Av 6 § tredje stycket i lagen följer att ersättning kan vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning betalas ut. Ersättning får dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd. Utskottet anser att lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder har en lämplig utformning. Utskottet är därför inte berett att ställa sig bakom de förslag till ändringar i lagen som framförs i motion 2013/14:Ju377 (SD). Motionen bör avslås. Effekterna av det straffrättsliga samarbetet inom EU Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande som efterfrågar en utvärdering och analys av effekterna av det straffrättsliga och polisiära samarbetet inom EU. Jämför reservation 21 (V). I kommittémotion 2013/14:Ju203 av m.fl. (V) yrkande 12 anförs att regeringen bör tillsätta en parlamentarisk utredning för att utvärdera och analysera effekterna av det straffrättsliga och polisiära samarbetet i EU. Enligt motionärerna har det kriminalpolitiska samarbetet inom EU relativt ensidigt inriktats på kriminalisering av vissa gärningar och krav på tillräckligt stränga straff för dessa gärningar, medan frågan om brottsprevention har varit lågt prioriterad. De gemensamma åtgärderna leder vanligen till en starkt ökad repression i de länder som har valt en mer moderat kriminalpolitisk linje. Som ett led i samarbetet för ett område med frihet, säkerhet och rättvisa bedrivs polisiärt och straffrättsligt samarbete för att skydda EU-medborgarna genom att förebygga och bekämpa brott, rasism och främlingsfientlighet. Arbetet grundar sig på tredje delen, avdelning V i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (kapitel 1, 4 och 5). Det polisiära och straffrättsliga samarbetet bedrivs på följande sätt: samarbete mellan medlemsstaternas polismyndigheter samarbete mellan medlemsstaternas tullmyndigheter samarbete mellan medlemsstaternas rättsliga myndigheter. Samarbetet bedrivs med stöd från de organ som EU har inrättat, i synnerhet Eurojust, Europol och det europeiska straffrättsliga nätverket. Samarbetet kräver också att de enskilda medlemsstaternas straffrätt närmas till varandra och att de erkänner varandras domar och rättsliga förfarande i straffrättsliga mål. Mekanismer för att uppnå detta, med undantag för operationellt samarbete, antas av rådet (genom kvalificerad majoritet) och i enlighet med ordinarie rutiner för lagstiftande beslut. Förslag till lagstiftning kan läggas fram av kommissionen eller på initiativ av minst en fjärdedel av medlemsstaterna. För gränsöverskridande verksamhet kan minimiregler fastställas i syfte att förenkla det ömsesidiga erkännandet av domar och rättsligt förfarande samt för att definiera brott och påföljder inom områden med särskilt allvarlig brottslighet. Tack vare en nödbromsfunktion har medlemsstaterna möjlighet att motsätta sig att sådana regler införs. Frågan överlämnas då till som måste fatta ett konsensusbeslut. Om rådet inte kan uppnå enighet kan de medlemsstater som så önskar införa förslaget genom att upprätta ett fördjupat samarbete. Ursprungligen fanns det i avdelning VI bestämmelser om samarbete i rättsliga och inrikes frågor. I och med Amsterdamfördraget minskades dock antalet frågor i den här avdelningen genom att visum, asyl, invandring och andra frågor rörande fri rörlighet för personer flyttades från avdelning VI till avdelning IV i fördraget om Europeiska unionen (den första pelaren). I avdelning VI i (tredje pelaren) kvarstod då bestämmelserna om det polisiära och straffrättsliga samarbetet. Tillsammans bildade dessa avdelningar den rättsliga grunden för området för frihet, säkerhet och rättvisa. I och med att den tredje pelaren nu har tagits bort omgrupperas bestämmelserna i till avdelning V i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt: Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Utskottet har inte något att invända mot att effekterna av det straffrättsliga och polisiära samarbetet i EU utvärderas och analyseras. Utskottet är dock inte berett att föreslå ett tillkännagivande om detta till regeringen. bör avslå motion 2013/14:Ju203 (V) yrkande 12. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet Utskottet avslår ett flertal motionsyrkanden med olika förslag som har behandlats och avslagits tidigare . Jämför särskilda yttrandena 3 (S), 4 (MP), 5 (SD) och 6 (V). De motionsyrkanden som finns i bilaga 2 överensstämmer helt eller delvis med yrkanden som har behandlats tidigare . Motionsyrkandena har behandlats i betänkandena /11:JuU8, 2012/13:JuU2, 2012/13:JuU10 och 2012/13:JuU20. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. intrång, punkt 2 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju386 av (SD). I har man rätt att avvisa inkräktare från sitt eget hem, sin egen tomt eller liknande. Enligt 24 kap. 1 § får man t.o.m. ansvarsfritt bruka våld i nödvärn för att hindra att någon tränger sig in i ens hem eller hus. Detta gäller även inbjudna gäster som av någon anledning är välkomna att stanna och som vägrar att avlägsna sig. Det är uppenbart att lagstiftaren har värderat den privata sfären mycket starkt när lagarna utformats. Så är dock inte fallet med näringsidkare och tillträde till deras lokaler. Enligt ett prejudikat från (NJA 1995 s. 84) kan man exempelvis inte kasta ut någon från butikslokaler som är öppna för allmänheten. Jag anser att dagens ordning är orimlig och att den missgynnar näringsidkares privata äganderätt. Det är heller inte rimligt att butiksägare i stället ska tvingas bekosta extra personal i form av väktare, kameraövervakning och tvingas utstå att trivseln för skötsamma kunder inskränks. Enligt min uppfattning ska företagare ha rätt att avvisa personer som tidigare gjort sig skyldiga till brott eller på något annat sätt agerat olämpligt eller stört ordningen i den aktuella lokalen. Den som vägrar att avlägsna sig bör därför kunna dömas för olaga intrång, precis som är fallet när någon olovligen tar sig in eller stannar kvar i stängda företagslokaler. Kontakt med barn i sexuellt syfte, punkt 5 (S, V) av (S), (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju209 av (S). För att bli dömd för brottet kontakt med barn i sexuellt syfte krävs att den vuxne har kommit överens med ett barn om att träffas och att syftet med mötet är att begå ett sexualbrott mot barnet. Det finns inte något krav på ett formellt avtal om att träffas utan det ska, enligt lagens förarbeten, vara tillräckligt med en gemensam viljeinriktning om att mötas och plats. Efter att ha kommit överens om att träffas krävs vidare att den vuxne har vidtagit någon åtgärd som bekräftar att han eller hon går vidare, t.ex. köper en biljett eller lämnar en beskrivning för hur barnet ska ta sig till platsen. Det avgörande för att någon ska kunna åtalas för brottet är, enligt Brås rapport, tidpunkten för polisanmälan. De flesta polisanmälningar görs i ett tidigt skede, innan man har bestämt tid och plats för mötet. Det innebär att det inte finns tillräckliga skäl för åtal för kontaktbrottet. Det är tydligt att lagen inte fungerar så som det var tänkt, eftersom det är först när den vuxne förgriper sig på barnet, och inte när denne aktivt på nätet försöker locka barnet, som det är straffbart. Vi anser därför att det är angeläget att bestämmelsen om kontakt med barn i sexuellt syfte ses över. Skärpt minimistraff för brottet köp av sexuell tjänst av barn, punkt 7 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju378 av och (båda SD). Enligt 6 kap. 9 § kan en person som köper sex av en minderårig dömas för köp av sexuell handling av barn. Detta brott ger böter eller fängelse i högst . Sexköp av vuxna ger däremot endast böter eller fängelse . Straffskalornas skillnader motiveras i förarbetena med att sexköp av barn är ett allvarligare brott med högre straffvärde. Trots detta visar en granskning av (DN) att så gott som ingen som köper sex av barn döms till fängelse. Av 542 anmälda fall åren 2006–2010 ledde endast 26 till fällande domar och av dem endast fyra till fängelsestraff. Lägger man därtill möjligheten att det finns ett mörkertal av sexköpsbrott mot barn, kanske tiotals eller hundratals som aldrig kommer till polisens kännedom, kan man anta att det är så gott som riskfritt att köpa sex av barn i . Blir man ertappad kommer man oftast undan med böter. Vi har svårt att tänka oss att detta var vad regeringen hade i åtanke när man gav sexköp av barn en mycket strängare fängelsestraffskala än sexköp av vuxna. visar en annan granskning från DN att så gott som alla som döms för sexköp av vuxna också får böter. Konkret innebär domstolspraxis att ungefär samma straff utdöms oavsett om det är en vuxen eller ett barn som sexköps, vilket torde vara tvärtemot lagstiftarens intentioner. För att göra lagen mer effektiv och för att sexköp av barn verkligen ska ge strängare straff, anser jag att minimistraffet för brottet köp av sexuell tjänst av barn ska ändras från böter till fängelse. En person som köper sex av barn ska aldrig komma undan med endast böter. Grovt sexköpsbrott, punkt 8 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju397 av och (båda SD). röstades sexköpslagen igenom i riksdag, en lag som gjorde det lagligt att sälja, men inte att köpa, sex. införlivades lagen i och återfinns numera under dess sjätte kapitel om sexualbrott. skärptes maxstraffet för sexköp från fängelse till fängelse . Syftet med skärpningen var att göra det lättare för domstolarna att döma ut straff som verkligen avspeglade allvarliga och grova sexköp. Trots detta kunde DN avslöja, efter en granskning av samtliga sexköpsdomar i , att så gott som ingen döms till fängelse för sexköp. Sedan lagens tillkomst har fängelsestraff endast utdömts två gånger (ett fall 2005 och ett fall 2011). I artikeln ges ett talande exempel på hur verkningslös lagen är, nämligen att polisen i lyckades klara upp en stor traffickinghärva där rumänska kvinnor hölls under slavliknande förhållanden och såldes till hundratals svenska män. I samband därmed åtalades 141 män för köp av sexuell tjänst, 16 av dem frikändes och resten fick dagsböter. Att sexköpare riskfritt kan begå allvarliga sexköpsbrott och utnyttja offer för människohandel, medvetna om att det räcker att betala böter för att få problemet ur världen, är inte en tillfredsställande ordning enligt min mening. För att lösa problemet med för låga straff och för att göra sexköpslagen mer effektiv, föreslår jag att ett grovt sexköpsbrott ska införas med fängelse som minimistraff i straffskalan. Brottet bör förslagsvis främst vara förbehållet personer som döms för sexköp och som har dömts för sådan brottslighet, eller för personer som har köpt sex av särskilt utsatta – exempelvis traffickingoffer. Översyn av snatterilagstiftningen, punkt 9 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och Arhe Hamednaca (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju232 av (S) och 2013/14:Ju239 av (M). Stölder, snatterier och annat svinn kostar den svenska handeln otroliga belopp. Det rör sig om ca , vilket fördelas på som är stölder av bl.a. kunder och anställda samt som anses vara administrativt svinn genom exempelvis bokföringsmissar och varor som passerat bästföredatum. En undersökning som har gjort på uppdrag av bransch- och arbetsgivarorganisationen visar att merparten av det uppskattade utgör ett kriminellt svinn på , dvs. För många små butiker och butiker i glesbygd kan stölder och svinn vara avgörande för en butiks överlevnad. Enligt har polisanmälningar om stölder och snatterier minskat men den faktiska brottsligheten har inte minskat. Antalet stöldbrott är i princip oförändrat. Det är snarare handelns benägenhet att anmäla som minskar. menar att det finns en viss uppgivenhet ute bland handlarna, och man efterlyser hårdare tag från såväl polisens som lagstiftarens sida. I många fall är det ligor som går från butik till butik. Det bör man ha bättre fokus på och ha möjlighet att angripa från rättsväsendets sida. vill att begreppet snatteri tas bort ur den svenska lagstiftningen, alternativt att beloppsgränsen för snatteri sänks samt att straffet för upprepade stölder skärps. Mot bakgrund av det anförda anser vi att lagstiftningen om stöld och snatteri bör ses över. Stölder med samhällsfarliga konsekvenser, punkt 11 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och Arhe Hamednaca (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju403 av (S). Från tid till annan kan vi läsa om stölder av koppar som orsakar störningar i tågtrafiken. Detta är inte bara ett problem för de som kör tågen, resenärerna och godset som drabbas av förseningar utan det är ett större problem än så. Dessa stölder av koppar skulle kunna anses ha samhällsfarliga konsekvenser och bör därför inte enbart betraktas som stöld i sig. Brottsrubriceringar som allmänfarlig ödeläggelse och sabotage skulle kanske kunna komma i fråga, men det förutsätter att den ifrågavarande stölden av koppar gjorts med avsikt att uppnå ett sådant tillstånd, ett s.k. direkt uppsåt. Likgiltighetsuppsåt förutsätter i sin tur att gärningsmannen har misstanke om följden av sitt handlande, men likväl genomfört handlingen, likgiltig inför dess följder. Vad vi vet är det senare inte prövat i något sådant här fall. Detta är komplicerad materia. Vi föreslår därför inte någon konkret formulering till lösning av problemet. Vi anser i stället att regeringen skyndsamt bör se över möjligheten att lagföra koppartjuvar på ett sätt som bättre återspeglar det stora allvar som en sådan stöld innebär. Handel med stulet guld, punkt 12 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C280 av m.fl. (V) yrkande 19. Handeln med begagnat guld har förändrats, bl.a. genom försäljning via internet, och i samband med detta sker även illegal handel med stulet gods. Höga priser på guld tillsammans med oseriösa aktörer har bidragit till utvecklingen. Villainbrott har blivit allt vanligare – dessa ökade med –2011. Det gods som är mest stöldbegärligt är bl.a. guld och kontanter. har efterfrågat en modernare lagstiftning för att komma till rätta med häleriverksamhet vad gäller guldvaror. finns det många aktörer som reser runt och köper upp guld och andra som jobbar enbart över nätet och tar emot guldet per post. Jag anser att regeringen bör ges i uppdrag att återkomma med förslag som försvårar handel med stulet guld i enlighet med vad efterfrågar. Översyn av straffen för medhjälpare i ekonomisk brottslighet, punkt 14 (S, V) av (S), (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju383 av och (båda S) yrkande 2. Brårapporten beskriver olika medhjälpare till organisatörer av storskaliga skattebrott. De spänner över allt från adel till bönder och soldater. Rådgivare inom ekonomi och juridik behövs. är dessa sådana personer som har förlorat sin auktorisation på grund av uppdrag i gråzonen och som sedan blivit alltmer involverade i skattebrott. Bolagsförmedlare eller mäklare behövs för skattebrottslighet med hjälp av bolag. Vidare behövs insiders på stora seriösa bolag för att dölja svart arbetskraft. Än viktigare är kontakter med personer som arbetar inom legal finansiell verksamhet. Dessutom finns det en uppsjö av bönder och soldater i form av s.k. gångare som hjälper till att tvätta kontanter, målvakter och bulvaner, utfärdare av falska fakturor, indrivare etc. Vi anser att de brottsbekämpande myndigheterna måste öka sina insatser mot alla dessa kategorier, men främst mot dess adel, dvs. ekonomiska och juridiska rådgivare, bolagsförmedlare eller mäklare samt insiders. Straff och straffsatserna behöver också ses över, inte minst för de nu nämnda. Avkriminalisering av för sent inlämnade årsredovisningar, punkt 15 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju443 av (MP) och 2013/14:Ju325 av (FP). Regeringen har lämnat ett lagförslag som innebär att bokföringsbrott som bedöms som ringa brott endast får åtalas av åklagare om det är av särskilda skäl påkallat från allmän synpunkt. Det innebär att om åtal väcks så är det fortfarande Högsta domstolens praxis som gäller, vilket innebär att en årsredovisning för ett aktiebolag som inte har upprättats i utgör ett bokföringsbrott. Den enda nyanseringen är möjligtvis en prövning av om brottet ska anses som ringa eller inte. Alltså är det upp till åklagarens godtycke att bedöma om åtal ska väckas. Detta gynnar inte den allmänna strävan som alla partier har uttalat att minska administrationen för företagare i . Vi anser att det är rimligt att i stället helt avkriminalisera för sent inlämnade årsredovisningar och införa högre förseningsavgifter som ökar med förseningens längd. Ökningstakten av förseningsavgiften bör kunna sättas så att motivationen att upprätta och lämna in redovisningen blir mycket stor. Om anser att en kraftig försening utgör ett mycket allvarligt brott skulle taket för förseningsavgiften kunna sättas så högt att den i praktiken innebär ett förstatligande eller en upplösning av hela företaget. Skärpta straff för bedrägeri och förskingring, punkt 17 (MP, V) av (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju257 av (MP). När bedragare förskingrar medel insamlade för humanitär hjälp känns det i det allmänna rättsmedvetandet extra stötande. Konsekvenserna blir så mycket mer omfattande än vid andra typer av bedrägerier. Dessa brott sker med vetskap om vållande till andras livshotande skador, lidande eller död. De förskingrade pengarna skulle kanske ha räckt till vaccinationer, bromsmedicin, filtar, vattenrening eller mat. Ett höjt straff med hänvisning till konsekvenserna av handlandet skulle vara motiverat. Enbart brottspreventionen skulle enligt min mening kunna motivera en straffskärpning. Hot mot förtroendevalda m.fl., punkt 20 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 20 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju231 av (S) och 2013/14:Ju220 av (S), 2013/14:Ju407 av Finn och (båda M) och 2013/14:Ju423 av och (båda SD). Enligt Brottsförebyggande rådets (Brås) rapport 2012:14 Politikernas trygghetsundersökning 2012 – Förtroendevaldas utsatthet och oro för hot, våld och trakasserier har nästan var sjätte politiker blivit utsatt för hot, våld eller av olika former av trakasserier i samband med sitt uppdrag som politiker. Av de förtroendevalda är ungefär en fjärdedel valda på ordförandeposter, och särskilt utsatta är ordförandena i socialnämnderna. Hot och trakasserier mot förtroendevalda politiker och ämbetsutövare är inte bara ett hot mot demokratin utan är också en djupt kränkande handling mot den utsatta individen och dennes familj. I ett svar på en skriftlig fråga i ämnet (2012/13:473) påpekar det ansvariga statsrådet att regeringen har gett Brå i uppdrag att genomföra en förnyad kartläggning och att regeringen i den förebyggande delen av arbetet har en dialog med Kommuner och Landsting (SKL). Det framgår även av svaret att SKL bedriver ett omfattande arbete på området, bl.a. genom projekten i konflikthantering och Samtalstoner i politiken. I det skriftliga svaret lyfts även fram att regeringen avser att stärka detta samarbete, inte minst i syfte att öka kunskapen och minska informationsbristen. Vi anser att det är ett gott arbete som pågår, men trots det så tvingas alltjämt politiker och ämbetsutövare ute i landets kommuner och landsting och på nationell nivå att leva under hot och trakasserier. Även om regeringen avser att stärka arbetet så anser vi att det är på sin plats att i tydliga riktlinjer eller i lag föreskriva att det ska finnas en handlingsplan på nivå, landstingsnivå, regional och nationell nivå mot hot, våld och trakasserier samt att det tydligt ska framgå hur man bör agera och vart man kan eller ska vända sig. Vi anser också att det viktigt att det uttalas att nolltolerans ska råda och att hot, våld och trakasserier mot politiker och ämbetsutövare alltid ska polisanmälas. Hot mot förtroendevalda m.fl., punkt 20 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 20 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ju423 av och (båda SD) och 2013/14:Ju220 av (S), 2013/14:Ju231 av (S) och 2013/14:Ju407 av Finn och (båda M). har ett speciellt skydd för exempelvis poliser, tulltjänstemän, ordningsvakter, väktare och trafiktjänstemän. Skyddet regleras i 17 kap. om brott mot allmän verksamhet, och skyddsintresset rör personer som fullgör myndighetsutövning. har i en dom förklarat att de kategorier som avses är befattningshavare som utövar funktioner som är viktiga för det allmänna. beskriver även en gärning mot en tjänsteman som ett artbrott med en stark presumtion för fängelse då befattningshavare som utövar funktioner som är viktiga för det allmänna inte ska hindras att utöva dessa effektivt och opartiskt. Detta skydd täcker emellertid inte folkvalda politiker. Jag menar dock att folkvalda politiker på samma sätt som poliser, väktare och trafiktjänstemän utför viktiga funktioner för samhället och att de därmed bör omfattas av det extra skydd som lagen ger för tjänstemän. Folkvalda politiker utgör centrala aspekter i det demokratiska systemet, och hot eller våld mot dessa är minst lika allvarligt som hot mot tjänsteman.