bet · H101FöU11 · 2014-06-04 00:00:00 — Försvarsmakten konstaterade att driftvärnet inte var anpassat för de hot som styrde utvecklingen av de övriga delarna av myndigheten. Civila myndigheter förutsattes lösa sina egna uppgifter under fred och kris, möjligen med bistånd av Försvarsmakten. Resterande delar av driftvärnet kunde därför avvecklas. Dåvarande delade Försvarsmaktens uppfattning och ansåg att driftvärnet hos civila myndigheter och företag borde avvecklas , vilket också kom att ske. För att krisberedskapen ska kunna fortsätta att utvecklas och bli bättre anser regeringen i proposition 2013/14:144 att samverkan behövs mellan alla berörda aktörer och då även med Försvarsmakten vid behov. Målen för säkerhet länkar samman och är styrande både för försvarsförmågan och krisberedskapen i samhället. Samverkan mellan ansvariga aktörer och Försvarsmakten i arbetet med krisberedskap och civilt försvar bör bygga på ömsesidiga analyser av stödbehov. Regeringen bedömde i budgetpropositionen att förmågan till civil-militär samverkan har stärkts som det finns utrymme för ytterligare utveckling. Genom en mer samordnad planering, gemensamma övningar och utbildning och förbättrad förmåga till koordinerat beslutsfattande stärks förmågan hos samtliga aktörer inklusive Försvarsmakten att ömsesidigt ge och ta emot stöd. I propositionen Ett användbart försvar (prop. 2008/09:140) bedömde regeringen att Försvarsmakten i många fall har resurser som saknas inom andra samhällssektorer och som ofta är användbara när samhället utsätts för påfrestningar. Det är naturligt att dessa resurser kommer till användning när så behövs. Förutsättningen för detta stöd är att det kan ske inom ramen för Försvarsmaktens befintliga förmåga och resurser. Regeringen konstaterar att det i grunden finns en fungerande reglering på detta område. Den utvecklade förmågan till regional samverkan och den fortsatta omställningen av Försvarsmakten, med en bättre tillgänglighet som följd, har förbättrat förutsättningarna för samverkan. Arbetet med att bygga upp förmåga och främja en helhetssyn avseende krisberedskapen och totalförsvaret, med inriktning mot fredstida hot respektive mot höjd beredskap, sker bl.a. i de sex samverkansområdena som beskrivs i bilagan till förordningen (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap. Försvarsmakten deltar i fem av de sex samverkansområdena. Hemvärnet utgör ett viktigt stöd för ansvariga aktörer vid större kriser. Re- geringen anser i nämnda proposition att det finns ett behov av att klarlägga hur hemvärnets tjänstgöringsskyldighet ser ut i fredstid och vilka begränsningar som finns vid användning av hemvärnsförband för insatser när det inte råder hemvärnsberedskap eller höjd beredskap. Regeringen har därför gett en särskild utredare i uppdrag att, inom ramen för Utredningen om Försvarsmaktens personalförsörjning, klarlägga förutsättningarna för att enligt dagens regelverk öka hemvärnets tillgänglighet i fredstid (dir. 2013:94). Uppdraget ska redovisas . I proposition 2013/14:144 understryker regeringen att varje myndighet enligt ansvarsprincipen har ett grundläggande ansvar att skaffa de resurser som krävs för att inom ramen för myndighetens uppgifter möta målen för säkerhet. Utifrån detta och de principer för Försvarsmaktens stöd till andra verksamheter som regeringen angav i propositionen Ett användbart försvar, bör utvecklingen av Försvarsmaktens förutsättningar att kunna ge stöd till andra verksamheter inriktas på att undanröja eventuella hinder för ett effektivt ömsesidigt stöd med befintliga resurser. Grundläggande är att de olika berörda aktörerna, bl.a. kommunerna, preciserar det behov av stöd de anser sig behöva. För att få mer konkreta underlag för inriktningen av samverkan och sam- verkansförmågan har regeringen regleringsbrev gett Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) i uppdrag att i samverkan med För- svarsmakten analysera och redovisa hur samverkansförmågan mellan civila verksamheter och Försvarsmakten vid allvarliga olyckor och kriser kan stär- Redovisningen ska lämnas till (Försvarsdepartementet) I kraft av sina uppgifter för krisberedskap och civilt försvar har MSB en viktig roll att underlätta och samordna samverkan mellan bevakningsansvariga myndigheter och Försvarsmakten samt att underlätta Försvarsmaktens med- verkan i arbetet med krisberedskapen. För att effektivisera beredskapsplane- ringen och samverkan mellan civila verksamheter och Försvarsmakten gav re- geringen i uppdrag till MSB att i samråd med berörda myn- digheter redovisa hur planeringen för höjd beredskap kan utvecklas (Fö2013/918/SSK). Uppdraget till MSB syftade till att stärka de civila myndigheternas planering för höjd beredskap. ansvar inför och vid höjd beredskap bör samverka med Försvarsmakten i Uppdraget syftade även till att stärka samverkan och samordning mellan civila verksamheter och Försvarsmakten. Uppdraget redovisades till regeringen . MSB konstaterar bl.a. att det i mycket begränsad omfattning genomförs någon planering inför höjd beredskap vid de berörda civila myndigheterna. Detta innebär dock inte att det saknas förmåga hos samhällets aktörer att lösa sina uppgifter. finns genom arbetet med krisberedskap utgör en grund och förutsättning för planeringen för höjd beredskap. MSB anser att de civila myndigheterna behöver tydliga styrsignaler för att påbörja planeringen för höjd beredskap som en del i det övriga krisberedskapsarbetet. konkretisera sina behov av stöd från det övriga samhället. mycket viktiga för att den gemensamma planeringen för höjd beredskap ska fungera på regional och lokal nivå. MSB konstaterar att nuvarande strukturer för arbetet med krisberedskap i de flesta fall kan anpassas till att också inkludera planering för höjd beredskap. Parallella strukturer ska undvikas. MSB:s bedömning är att även det operativa arbetet bör ske sammanhållet för hela hotskalan och att MSB således utvecklar den operativa roll som man har i den fredstida krishanteringen för att även kunna verka under höjd Regeringen bedömer i nämnda proposition att det är rimligt att anta att i fråga om skydd av befolkningen och samhällsviktiga funktioner bidrar krisbe- redskapsarbetet till stor del även till att uppfylla målen för det civila försvaret. En minskad sårbarhet i samhället och en god förmåga att hantera störningar och återställa verksamhet utgör grunden för befolkningsskyddet och skyddet av samhällsviktiga funktioner inom det civila försvaret. Utifrån detta och be- hovet av att säkerställa en helhetssyn i planeringen ter det sig naturligt att arbetet med civilt försvar i detta avseende tar sin utgångspunkt i det som görs inom ramen för krisberedskapen. Inledningsvis bör arbetet fokusera på att utveckla samverkansformer och klargöra dagens tillgängliga resurser. Regeringen har därför, utöver det uppdrag som refereras till ovan, beslutat om ett mål på detta område i MSB:s regleringsbrev . Försvarsberedningen anser, i sin försvarspolitiska - Starkare försvar för en osäker tid (Ds 2014:20), att den samlade förmågan att motstå och hantera allvarliga kriser och hot som föranleder höjd beredskap ska öka. Säkerheten ska försvaras med civila och militära medel. Försvarsberedningen anser att planeringen för det civila försvaret ska återupptas och att planeringen särskilt ska bidra till Försvarsmaktens operativa förmåga vid höjd beredskap och krig. Krisberedskapens samlade förmåga är väsentlig för allvarliga kriser såväl som för väpnat angrepp. Planeringen för det civila försvaret ska ske i samverkan med de statliga myndigheter, kommuner, landsting, sammanslutningar och näringsidkare med flera som är berörda. Förmågan att leda och samverka i kris bör fortsätta att utvecklas och förstärkas för att samhället ska kunna ställa om från fredstida krisberedskap till den verksamhet som ska bedrivas vid höjd beredskap, krig och krigsfara. I detta arbete har MSB en central roll och ett särskilt ansvar att samordna och företräda de civila myndigheterna i frågor som rör planering av det civila försvaret. Försvarsberedningen anser att MSB:s roll att samordna planeringen av det civila försvaret ska förtydligas liksom mandatet att företräda det civila försvaret på central nivå. Försvarsberedningen anser vidare att det särskilda beredskapsansvaret som åligger varje myndighet vid höjd beredskap, krig och krigsfara bör kompletteras med ett övergripande, centralt ansvar för att prioritera försvarsansträngningarna. När samhällets samlade resurser inte är tillräckliga för att reducera konsekvenserna i samhället i samband med höjd beredskap krig och krigsfara anser Försvarsberedningen att en myndighet ska inrikta och besluta om prioritering och fördelning av tillgängliga resurser. Denna myndighet ska inte överta någon annans ansvar utan snarare utgöra en funktion som operativt ansvarig för att utverka den nationella kris- och konsekvenshanteringen. Försvarsmakten har unika och kvalificerade resurser som saknas inom andra samhällssektorer. Dessa resurser är i flera avseenden användbara när samhället utsätts för påfrestningar. Försvarsberedningen anser att Försvarsmakten i större omfattning ska kunna bidra med ett kvalificerat stöd till övriga samhället. Detta stöd ska ske inom ramen för Försvarsmaktens befintliga förmåga. Stödet till samhället vid allvarliga olyckor och fredstida krissituationer ska inte vara dimensionerande för Försvarsmakten. Utskottet anser, likt regeringen och Försvarsberedningen, att samverkan inför och under en krissituation behövs mellan alla berörda aktörer och då även med Försvarsmakten vid behov. Det senare kan vara fallet såväl vid svåra påfrest- ningar på samhället i fredstid som under höjd beredskap. hemvärnets tillgänglighet i fredstid välkomnas därför av utskottet. Vad avser civilt försvar instämmer utskottet med regeringen och Försvars- beredningen om att detta till stor del bygger på – och ska bygga på – dagens befintliga och civila krisberedskapsverksamhet, men välkomnar pågående ar- beten avseende utveckling och samverkan, t.ex. inom ramen för Försvarsmak- tens arbete med regionala staber, samt utredningar om hur man kan utveckla samverkansförmågan mellan civila verksamheter och Försvarsmakten vid allvarliga olyckor och kriser, tillika utveckla planeringen för höjd beredskap Den fortsatta behandlingen inom av Försvarsberedningens försvarspolitiska rapport bör avvaktas. När det gäller motionsyrkandet att göra det tydligt att det högsta ansvaret för krishantering är samlat till en mindre grupp chefer på nationell nivå som är knuten till regeringen och som kan sätta sig över alla fredstida lagar och system understryker utskottet att en gemensam värdegrund för krisbered- skapen är en viktig framgångsfaktor för effektiv krishantering. regeringens och Försvarsberedningens syn på ansvarsprincipen som en viktig del i denna värdegrund och att det ansvar som alla aktörer har att också sam- verka är en del av detta. Vidare påpekar utskottet att makten utövas under la- garna även vid en krissituation. Vad avser yrkandet att utreda stärkandet av krishanteringskanslierna hos kommuner, länsstyrelser och regeringen, samt att utreda att anställa fler tjäns- temän vid krishanteringskanslierna anser utskottet att det är upp till respektive aktör att givet sina uppgifter och utmaningar vid en kris överväga om det fö- religger ett sådant behov. Planeringen för det civila försvaret m.m. ska hålla sig inom gällande ekonomiska ramar och ansvarsfördelning. Utskottet anser inte att ett återtagande av driftvärnet, eller en utredning om återtagandet av särskilda beredskapspolisen, är aktuellt , bl.a. mot bakgrund av behov och kostnader. , mot bakgrund av motionsyrkandet gällande MSB:s roll, vill ut- skottet erinra om att enligt 1 § förordningen (2008:1002) med instruktion för MSB har myndigheten ansvar för frågor om skydd mot olyckor, krisberedskap och civilt försvar, i den utsträckning inte någon annan myndighet har ansvaret, och att ansvaret avser åtgärder före, under och efter en olycka eller en kris, I 7 § anges att myndigheten ska ha förmågan att bistå med stödresurser i samband med allvarliga olyckor och kriser samt stödja samordningen av berörda myndigheters åtgärder vid en kris. heten är sålunda inte bara en utredningsmyndighet. Sammanfattningsvis anser utskottet att en rad arbeten pågår på området vilka inte bör föregripas, vilket motiverar att inte behöver vidta ytterligare åtgärder. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om deltidsbrandmän och om jämställdhet och mångfald inom . Utskottet hänvisar bl.a. till de regeringsuppdrag som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) redovisat. Jämför reservationerna 11 (S, MP och V) och 12 (SD). m.fl. (S) föreslår i motion 2012/13:Fö256 yrkande 2 att ge Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) i uppdrag att inventera processerna för brandkårerna i glesbygd samt återkomma med förslag på förtroendeskapande processer för ett gemensamt ansvarstagande. På grund av avfolkning har brandstationer som är bemannade med deltidsbrandmän svårt att rekrytera nya brandmän. Motionärerna vill sätta större fokus på denna fråga än vad de anser att regeringen tills nu har gjort då de anser att människor i glesbygd och kommuner lämnas utan stöd. Uppdrag bör ges åt myndigheter att skapa resurser så att lokala föreningar, byalag och sammanslutningar själva kan fortsätta att driva viss verksamhet. Ett gemensamt ansvarstagande kopplat med samhällsresurser kan bli ett gott alternativ till deltidsbemannade brandstationer. Motionärerna vill öka självskyddsutbildningen och rikta den med särskilda insatser till förmån för glesbygder samt söka innovativa tekniska lösningar genom it och nya kommunikationsmedel, sociala medier m.m. (SD) anför i motion 2013/14:Ju441 yrkandena 2, 6 och 8 att de fysiska kraven vid brandkårsantagningen, liksom vid rekrytering till polisyrket, ska höjas för båda könen till männens tidigare nivå, att inte ska tillåtas bedriva s.k. positiv särbehandling eller kvotering genom att anta mindre kvalificerade till respektive utbildning endast för att de är av ett visst kön eller av invandrarbakgrund, och att sådan praxis inte heller ska få ske i val mellan två med lika kvalifikationer, samt att inte ska tillåtas bedriva riktade kampanjer i syfte att rekrytera personer från minoritetsgrupper eller av ett visst kön. I fråga om deltidsbrandmän har försvarsutskottet vid en rad tillfällen under tidigare riksmöten behandlat frågan om rekrytering av deltidsbrandmän, senast i betänkande 2010/11:FöU2. Utskottet konstaterade då att regeringen i propositionen Stärkt krisberedskap – för säkerhets skull (prop. 2007/08: 92) gör bedömningen att räddningsstyrkor som är organiserade med deltidsanställd per- sonal (räddningsmän i beredskap) har stor betydelse för räddningstjänstverk- Systemet med deltidsanställda brandmän bör därför enligt rege- Utbildningen bör vara av god kvalitet och genomföras med fortsatt statligt finansiellt stöd. Regeringen har också i en skrivelse till riksda- gen – En strategi för utvecklingskraften i landsbygder (skr. 2008/09:167) – konstaterat att den kommunala räddningstjänsten är en av or- ganisationerna i första linjen i fråga om samhällets förmåga att arbeta med skydd mot olyckor och krishantering och att utbildningen för deltidsanställd personal inom räddningstjänsten är viktig för medborgarnas säkerhet och Utskottet konstaterade dock, i likhet med regeringen, att bl.a. befolk- ningsutvecklingen i områden där räddningstjänsten utgörs av i huvudsak del- tidsanställd personal har en utveckling som är ogynnsam för rekrytering av I glesbygdslänen och särskilt i den norra delen av närmar sig flera tätorter en situation där kommunerna tvingas minska personalen i rädd- ningstjänstorganisationen och på en del platser ersätta eller komplettera denna med andra metoder för att hålla en rimlig säkerhets- och trygghetsnivå. Utskottet konstaterade vidare i betänkande 2010/11:FöU2 att regeringen även i budgetpropositionen påtalar att det på landsbygden har blivit svårare att rekrytera deltidsanställd personal till räddningstjänsten och att al- ternativa lösningar behöver prövas. Utskottet välkomnade de åtgärder som vidtas i syfte att uppnå en för medborgarna god tillgänglighet av hjälp vid nöd- lägen och en rimlig trygghets- och säkerhetsnivå i fråga om allmän ordning, säkerhet och hälsa. Utskottet ansåg dock att även andra faktorer spelar in när det gäller att lösa problemen med bemanningen av deltidsbrandkårerna. gäller t.ex. försämrad ersättning, bristande försäkringsskydd, förändringarna i a-kassan när det gäller deltidsarbete och de generella förändringarna på arbets- Utskottet ansåg att det var angeläget att en översyn av rekryte- ringsfrågan gjordes för att ta fram förslag på åtgärder som kan falla på stats- makterna att vidta. Översynen borde bl.a. belysa om ytterligare ekonomiska incitament eller regeländringar är nödvändiga för att trygga bemanningen kom sedermera att tillkännage detta som sin mening för regeringen (rskr. 2010/11:213). Regeringen beskriver i proposition 2013/14:144 hur den kommunala rädd- ningstjänsten är organiserad med brandmän anställda på hel- eller deltid. mindre tätorter och i glest befolkade områden men även i vissa delar av större kommuner är räddningstjänsten främst organiserad med brandmän anställda på deltid – räddningsmän i beredskap. ganiserad med deltidsanställda brandmän har stor betydelse för räddnings- MSB och länsstyrelserna stödjer på olika sätt kommunerna i arbetet med att organisera räddningstjänsten med deltidsanställda brandmän. har anfört att detta arbete behöver fortsätta att utvecklas och gav därför MSB i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som myndigheten vidtagit för att stödja kommunerna i arbetet med att organisera räddningstjänsten med deltidsanställda brandmän (Fö2011/890/SSK). I sin redovisning uttrycker MSB att andelen kvinnor inom den kommunala räddningstjänsten måste öka, att kontakterna mellan kommunen som arbetsgivare för den deltidsanställde brandmannen och dennes ordinarie arbetsgivare bör förbättras och att kommunerna bör vidta åtgärder för att kombinera kommunala tjänster med uppdrag som deltidsanställd brandman. Dessa förslag har tidigare lagts fram, men frågorna behöver ägnas större uppmärksamhet. Här är det viktigt att kommunerna är mer aktiva. Det är där arbetsgivaransvaret ligger, och det är där rekryteringsåtgärder behöver ägnas , anser MSB. MSB efterfrågar vidare en vidgad syn på hur samhället kan öka förmågan att ingripa vid nödsituationer innan räddningstjänst eller sjukvårdsinstanser finns tillgängliga. Lösningar ska inte bara sökas i dagens system. Det skulle t.ex. kunna ske genom mer aktiv delaktighet från frivilliga krafter eller av andra samhälleliga aktörer utan känd anknytning till räddningstjänst eller sjukvård, anser MSB. Myndigheten pekar också på behoven av ökad flexibilitet när det gäller anställningsavtal och utbildning. MSB redovisar ett flertal åtgärder för att stödja kommunerna i arbetet med att organisera räddningstjänsten med deltidsanställda brandmän. Utöver befintlig utbildningsverksamhet och omfattande stöd- och informationsmaterial nämns särskilt en digital utbildningsplattform för deltidsbrandmannautbildning samt handlingsprogrammet för jämställdhet och mångfald i det kommunala säkerhetsarbetet. För att utveckla stödet till kommunerna avser MSB initiera ett arbete i samverkan med Kommuner och Landsting inom ramen för , ett forum som myndigheten etablerar för förbättrad dialog med . MSB avser vidare ta initiativ till att se över frågan om ökad flexibilitet i utbildningssystemet och beskriva förutsättningarna för hur utbildningssystemet kan utvecklas. När det gäller tillkännagivande för regeringen om en översyn av rekryteringsfrågan i fråga om deltidsbrandmän, samt med anledning av motioner från den allmänna motionstiden (bet. 2010/11:AU9 mom. 4 om allmänna villkor för ersättning i arbetslöshetsförsäkringen och mom. 6 om arbetslöshetsersättning för deltidsarbetslösa) har regeringen redovisat att den har beslutat om tilläggsdirektiv (dir. 2012:90) till Kommittén om hållbara försäkringar vid sjukdom och arbetslöshet (skr. 2013/14:75 s. 36, se vidare yttr. 2013/14:FöU2y). Kommittén ska redovisa sitt arbete . I nämnda proposition konstaterar regeringen att antalet kvinnor och antalet män med annan bakgrund än nordisk, och särskilt med utomeuropeisk bakgrund, är få inom den kommunala räddningstjänsten. Detta stärker bilden av att räddningstjänsten alltjämt är en relativt sluten och homogen miljö. har på regeringens uppdrag redovisat vilka åtgärder som vidtagits för att öka (Fö2011/1697/SSK). Myndigheten har tagit fram ett femårigt handlingsprogram med åtgärder för ökad jämställdhet och mångfald inom denna räddningstjänst. Bland annat har myndigheten redovisat att de fysiska kraven i många fall är utslagsgivande i rekryteringen till den kommunala räddningstjänsten och att rekryteringskraven varierar mellan kommuner samt att det finns kommuner som har så höga krav att i princip inga kvinnor klarar dem. En slutsats som myndigheten drar är att det finns behov av att ta fram rekryteringskrav där fysiska krav är en av flera lika viktiga kompetenser för yrket. Regeringen anser att räddningstjänstens sammansättning vad gäller kön och etnisk bakgrund behöver utvecklas i takt med samhällets sammansättning och i möjligaste mån återspegla samhället. Jämn könsfördelning och mångfald inom den kommunala räddningstjänsten bör eftersträvas för att stärka kompetensen inom denna. Det har betydelse inte minst för att stärka allmänhetens tilltro till organisationen och verksamheten. MSB bör fortsätta arbetet för ökad jämställdhet och mångfald i det kommunala säkerhetsarbetet. Regeringen bedömer vidare att utbildning och rekrytering till den kommunala räddningstjänsten är av central betydelse för att uppnå en som speglar samhället i fråga om jämställdhet och mångfald. Standardiserade lämplighetstester för antagning till utbildning och rekrytering till yrket skulle kunna underlätta rekrytering av underrepresenterade grupper. Regeringen gav därför MSB i uppdrag att analysera och redovisa förutsättningarna för att använda lämplighetstester med fortsatt höga kompetenskrav för antagningen till den grundläggande utbildningen och att arbeta med skydd mot olyckor för att, så långt möjligt, säkerställa att de som antas har förutsättningar för att arbeta bl.a. inom den kommunala räddningstjänstverksamheten. Uppdraget genomfördes i samverkan med Totalförsvarets rekryteringsmyndighet (Fö2013/2057/SSK). I redovisningen, som presenterades , uttrycker MSB att jämställdhet och mångfald inom är en viktig angelägenhet för många aktörer i samhället, vilket ytterst leder till att verksamheten får förtroende hos allmänheten och att den utvecklas långsiktigt. MSB har sedan sitt bildande i uppdrag att främja utvecklingen av jämställdhet och mångfald inom den kommunala räddningstjänsten. Myndigheten har utifrån uppdraget låtit genomföra en stor bredd av aktiviteter, vilka bl.a. innefattar kunskapsutveckling inom området genom forskning, stöd till kommunala räddningstjänster till egen utveckling, regionala jämställdhets- och mångfaldsutvecklare och satsning på föregångsexempel genom Brandstation för alla. Forskning påvisar komplexiteten i problematiken, dels vad gäller antalet kvinnor och personer med utländsk bakgrund i verksamheten, dels vad gäller själva utformandet av verksamheten genom organisation och arbetssätt. I fråga om antalet kvinnor i har dessa ökat från 182 (på både hel- och deltid) till 2013. MSB bedömer att en bidragande anledning till detta är införandet av utbildning i skydd mot olyckor 2003. Ut- bildning i skydd mot olyckor är en tvåårig utbildning som bl.a. syftar till yrkesverksamhet som brandman (främst på heltid) i . arbetar ca 5 000 personer som brandmän och befäl på heltid i , och ytterligare ca 10 500 personer arbetar på deltid som räddningstjänstpersonal i beredskap.