bet · H101MJU12 · 2014-02-10 00:00:00 — Miljömålsberedningen föreslår därför att regeringen ger i uppdrag att efter samråd med berörda forskningsutförare utveckla kunskaperna om alternativa skogsbruksformer till trakthyggesbruket. Det anges särskilt att det bör ingå i uppdraget att systematiskt analysera och jämföra olika skogsbruksmetoders för- och nackdelar. Det kan handla om effekter på bl.a. skogsproduktion, biologisk mångfald och andra värden. Skogsbruksmetodernas effekt på s.k. nyckelarter bör särskilt belysas. Nyckelarter är växt- eller djurarter som spelar en viktig roll för andra arter i ett ekosystem. bör även beakta de sociala värdenas betydelse för hur bestämmelserna tillämpas enligt Miljömålsberedningen. Utskottet påminner även om det uppdrag som och har fått att ta fram en modell för adaptiv skogsskötsel. Så som utskottet redogjorde för i sitt betänkande 2012/13:MJU16 är uppdragets syfte att öka produktionen av biomassa och förbättra miljötillståndet i skogen. I ett första steg lämnade och förslag på hur en modell för adaptiv skogsskötsel kan fungera i skogsbruket (meddelande 3/2013 om adaptiv skogsskötsel). Därefter inleddes ett program inom Skogsriket för att tillsammans med skogsägare och andra intressenter utveckla hållbara skogsskötselmetoder på adaptiv grund. Enligt innebär adaptiv skogsskötsel att ett urval av skötselåtgärder av skog kan prövas och utvärderas mot bakgrund av både produktions- och miljöaspekter. Syftet med adaptiv skogsskötsel är att minska osäkerheten genom ökad kunskap om olika skötselåtgärder. föreslår att adaptiv skogsskötsel inledningsvis får fungera inom ramen för de nuvarande skogliga regelverken. Några förslag till förändringar av regelverken presenterades därför inte av i meddelandet. Utskottet uppmärksammar särskilt att föreslår att hyggesfritt skogsbruk initialt startas som en åtgärd inom adaptiv skogsskötsel för att komma i gång snabbt. Utskottet välkomnar att samsynen om behovet av att utveckla hyggesfria skötselmetoder bedöms vara god och att planeringen och utläggningen av försök inleddes . Utskottet noterar också att Miljömålsberedningen i sitt delbetänkande (SOU 2013:43) anför att kunskapen om vilken effekt skötselformer har på skogsproduktion, ekonomi, klimat, biologisk mångfald, skogens vatten m.m. är relativt begränsad. I delbetänkandet anförs att den forskning som finns på området pekar i olika riktningar och att det är svårt att dra entydiga slutsatser utifrån den. Bland annat anförs att de alternativa metoderna till trakthyggesbruket endast praktiserats i liten skala och att det tar mycket att genomföra regelrätta experiment där olika skogsskötselformer jämförs på ett systematiskt sätt. Miljömålsberedningen bedömer att en ökad variation i skogsbruket är önskvärd och att det därför är väsentligt att det inte finns onödiga hinder för en viss form av skogsbruk när den är lämplig. Hyggesfria metoder kan exempelvis tillämpas i ökad utsträckning i tätortsnära skogar eller i skogar med stor betydelse för friluftslivet eller i andra fall när det är lämpligt. Flera olika skötselformer gynnar den biologiska mångfalden genom att det skapas större variation i skogslandskapet. Detta ökar förutsättningarna för att kunna nå flera av miljökvalitetsmålen, särskilt målen Ett rikt växt- och djurliv och Levande skogar. Vidare framhålls att en ökad variation av skogsbruksmetoder sannolikt även ger bättre förutsättningar att möta framtida förändringar, exempelvis de förändringar som ett ändrat klimat kan medföra. Vid valet av brukningsform bör även skogens sociala värden beaktas. Utskottet anser liksom Miljömålsberedningen att brukningsformerna måste anpassas till de lokala förhållandena och att alla brukningsformer inte är lämpliga överallt. Som anförts ovan bereds Miljömålsberedningens förslag i dessa frågor inom . Mot bakgrund av det arbete som pågår anser inte utskottet att någon åtgärd bör vidtas i detta skede. Utskottet avstyrker därför motionerna 2013/14:MJ297 (M), 2013/14:MJ301 (V) yrkande 12 och 2013/14:MJ362 (MP). När det gäller miljöhänsyn i skogsbruket erinrar utskottet om att regeringen gav i uppdrag att utarbeta en kunskapsplattform i fråga om vad som krävs för att uppnå en högre måluppfyllelse när det gäller hållbart skogsbruk. Utskottet anförde i sitt betänkande 2012/13:MJU16 att och bedömt att otydlighet är ett mycket centralt problemområde när det gäller målbilder. Det framhölls att det behövs en ökad tydlighet för att arbetet med miljöhänsynen ska kunna fortsätta att utvecklas. I betänkandet anfördes att därför åtagit sig att initiera en utökad dialog om mål, lagkrav och uppföljning av miljöhänsyn inom projektet om miljöhänsyn. förklarar i sin rapport för en god miljöhänsyn (5/2013) att syftet med Dialog om miljöhänsyn har varit att dialogen skulle leda till en ökad samsyn inom sektorsansvaret, utvecklade sätt att beskriva målbilder för bra miljöhänsyn, väl kända lagkrav för miljöhänsyn och till uppföljningssystem som kan ligga till grund för en fortsatt utvecklings- och lärandeprocess. I ovan nämnda rapport redovisas arbetet med att ta fram målbilder för god miljöhänsyn vid skogsbruksavverkning. Bland annat definieras hänsynskrävande biotoper (20 målbilder för hänsynskrävande biotoper indelade i fem olika kategorier presenteras), och det förs en diskussion om deras storlek och avgränsning. Vidare redogörs för hänsyn till kantzoner mot våtmarker med utgångspunkt från åtta olika typer av kantzoner, och målbilder för träd och buskar med naturvärden diskuteras. När målbilder för kantzoner mot sjöar och vattendrag diskuteras utgår man från visionen att alla skogsvatten ska ha väl fungerande kantzoner. Utskottet noterar även att Miljömålsberedningen som ett nytt etappmål föreslår att samhällets krav på lägsta nivå för miljöhänsyn i skogsbruket anges tydligt i skogsvårdslagstiftningen . Miljömålsberedningen konstaterar att den nuvarande skogspolitiken bygger på frihet under ansvar för skogsbruket så att den uthålligt ger en god avkastning som den biologiska mångfalden upprätthålls. Lagstiftningen bör tydligt ange lägsta nivå för miljöhänsyn i skogsbruket. Etappmålet syftar till att säkerställa att denna lägsta nivå tydligt anges. Därutöver behövs omfattande frivilliga insatser från skogsbruket för att miljömålen i skogen ska nås. Miljömålsberedningen nämner bl.a. följande förslag till åtgärder: En ny skogsvårdsförordning införs . Förordningen anger särskilt viktiga regler för miljöhänsyn. Innebörden i dagens regler klargörs, utan att ambitionsnivån förändras. Den grundlagsbaserade intrångsbegränsningen gäller oförändrat. De särskilt viktiga reglerna för miljöhänsyn är: skydd för växt- och djurarter, skydd för hänsynskrävande biotoper, sparande av träd vid avverkning, skyddszoner mot vatten och försiktighetsåtgärder för att skydda mark och vatten. Regeringen ger i uppdrag att ta fram underlag till en bilaga till den nya förordningen, med tydliga definitioner av hänsynskrävande biotoper och med uppgifter om vilka träd i fråga om bl.a. ålder och diameter som bör sparas vid avverkning. När det gäller de hänsynskrävande biotoperna bör myndigheten i sitt arbete särskilt beakta att det av rättssäkerhetsskäl kan finnas anledning att utelämna svårdefinierade företeelser ur definitionerna. Uppdraget bör redovisas senast . Regeringen ger i uppdrag att ta fram tydliga föreskrifter om hur skyddszoner mot vatten ska utformas. bör i sitt arbete samråda med Havs- och vattenmyndigheten. Uppdraget bör redovisas före utgången av 2014. Så som framhålls i delbetänkandet är det den ansvariga förvaltningsmyndigheten som genom sina föreskrifter anger kraven på miljöhänsyn. Det kan vara svårt för en förvaltningsmyndighet att göra de politiska avväganden som detta i delar medför. Miljömålsberedningens förslag innebär att de viktigaste förtydligandena sker i den nya förordningen som beslutas av regeringen. får i uppgift att på särskilt utpekade områden ange mer detaljerade föreskrifter. De särskilt viktiga reglerna för miljöhänsyn i förordningen klargör samhällets krav på lägsta nivå för miljöhänsyn både för skogsbrukaren och för . Reglerna gäller inom den ram som intrångsbegränsningen ger. En skogsbrukare kan inte tvingas att följa dessa regler utöver intrångsbegränsningen utan att ersättning ges (jämför vad utskottet anför under skydd av områden med anledning av en motion om skydd av värdekärnor). Däremot förväntas det att många skogsbrukare frivilligt är beredda att lämna extra hänsyn. De särskilt viktiga reglerna för miljöhänsyn blir då en vägledning om vilken frivillig hänsyn som är mest angelägen att lämna. Så som anförts ovan sker Skogsbrukets frivilliga åtgärder på miljöområdet i huvudsak inom certifieringssystemen () och Programme for the Endorsement of (PEFC). Vad särskilt beträffar skyddet för biotoper erinrar utskottet om att hänsynskrävande biotoper är områden som har högre naturvärden än omkringliggande skog och utgör miljöer som har särskild betydelse för djur- och växtliv. Det kan röra sig om kärr, sumpskogar med naturskogskaraktär, bergbranter, raviner, områden vid källor och örtrika områden längs bäckar. Enligt nuvarande bestämmelser ska man bl.a. förhindra eller begränsa skador i och invid hänsynskrävande biotoper. Miljömålsberedningen föreslår i stället att det införs ett förbud mot åtgärder i hänsynskrävande biotoper som på ett betydande sätt påverkar biotopen negativt för att det ska vara tydligt för markägarna vad som förväntas av dem. Ett sådant förbud förutsätter tydliga beskrivningar eller definitioner av vad som är en hänsynskrävande biotop. Utskottet noterar också att det i FSC- respektive PEFC-certifieringen bl.a. finns regler om begränsningar av avverkningar av nyckelbiotoper. FSC-standarden innebär bl.a. att nyckelbiotoper och naturvärdesträd inte får avverkas inom den certifierade marken. FSC-skogsägare är även skyldiga att sätta av av den produktiva marken för naturvårdsändamål. Även inom PEFC-certifieringen ska nyckelbiotoper alltid sparas inom ramen för kravet på 5 procents avsättning av produktiv skogsmark. Skogsägare ska vidare lämna minst tio naturvärdesträd per hektar. Utskottet noterar att Miljömålsberedningen i sitt delbetänkande anför att skyddszoner mot vatten ofta är en effektiv åtgärd för att minska de effekter på vatten som uppstår vid skogsbruk. I delbetänkandet framhålls vidare att avverkning av skog i närheten av vatten kan leda till att organiskt material, näringsämnen och andra ämnen tillförs vattnet, vilket i sin tur kan påverka vattenlevande organismer. Träden och marken närmast vatten skyddar även mot extrema temperaturer och stabiliserar marken. Enligt nuvarande bestämmelser ska man bl.a. lämna skyddszoner med träd och buskar i sådan utsträckning det behövs av hänsyn till bl.a. vattenkvaliteten. Man ska även förhindra eller begränsa skador på mark och vatten. För att klargöra regeln föreslår Miljömålsberedningen att sjöar och vattendrag förses med en skyddszon. Det innebär att zoner med träd och buskar ska lämnas kvar i anslutning till sjöar och vattendrag i sådan utsträckning som behövs med hänsyn till vattenkvaliteten. Miljömålsberedningen föreslår att regeringen ger i uppdrag att ta fram föreskrifter om hur en sådan skyddszon närmare ska utformas. Eftersom det är rimligt att skyddszonernas utformning varierar beroende på de naturliga variationerna i landskapet och mellan olika regioner bör föreskrifterna även innehålla kriterier för när och på vilket sätt skyddszoner ska lämnas. När det gäller försiktighetsåtgärder inom skogsbruket i fråga om körskador och markberedning med tanke på vattenskador noterade utskottet i sitt betänkande 2012/13:MJU16 att det framgår av och och miljöpolitiska mål – brister, orsaker och förslag på åtgärder, att ett rådgivningsprojekt har startat genom Landsbygdsprogrammet som syftar till att bevara och utveckla miljövärden i och i anslutning till skogslandskapets vattensystem. Målet med rådgivningen är att skogsbruksåtgärder ska genomföras på ett ändamålsenligt sätt med så liten påverkan på vattenekosystemen som möjligt i syfte att förhindra t.ex. läckage av tungmetaller och näringsämnen, erosion och brist på död ved. Projektet ska också, enligt rapporten, bidra till att skogsmarkens långsiktiga produktionsförmåga bibehålls och att dikesrensning på marker med triviala naturvärden utförs i ökad omfattning. I betänkandet uppmärksammades även att en arbetsgrupp med representanter för hela skogsbruket inklusive och Skogforsk /11 tog fram ett förslag till policy i syfte att motverka uppkomsten av körskador på skogsmark (se t.ex. 2010). Fokus har främst legat på att minimera körskador genom bättre planering och med hjälp av tekniska hjälpmedel. Utskottet uppmärksammar även att Miljömålsberedningen i sitt delbetänkande framhåller att körskador exempelvis kan leda till skadlig slamtransport, kvicksilverläckage och näringsläckage till skogens vatten. Bland annat nämns att byggandet av skogsbilvägar och traktorvägar kan leda till skador på natur- och kulturmiljön. Det är därför viktigt att man vidtar försiktighetsåtgärder för att undvika detta. Enligt dagens bestämmelser ska skador på mark och vatten förhindras eller begränsas. Vidare ska bl.a. allvarliga körskador förhindras. Miljömålsberedningen föreslår att reglerna klargörs så att det tydligt framgår att man ska vidta skyddsåtgärder för att minska körskador, att skogsbilvägar och traktorvägar inte ska anläggas i direkt anslutning till sjöar eller vattendrag och att vägdiken inte ska utformas så att de ansluter direkt till sjöar eller vattendrag. Vid sidan om försiktighetsåtgärderna ska även återställande åtgärder genomföras så att t.ex. stigar och vattendrag rensas från avverkningsrester. Miljömålsberedningen föreslår vidare att bemyndigas att i föreskrifter ytterligare konkretisera de försiktighetsåtgärder och återställande åtgärder som behövs utifrån detta. Miljömålsberedningens delbetänkande har som ovan nämnts remitterats, och regeringen har för avsikt att återkomma med en proposition i vår. Mot bakgrund av det pågående arbetet inom både och föreslår utskottet att kommittémotionerna 2013/14:MJ301 (V) yrkande 8 och 17 och 2013/14:MJ492 yrkande 49 lämnas utan vidare åtgärd. Så som framhålls i årets budgetproposition (utg.omr. 23) är skogen en nationell tillgång och en förnybar resurs som ska skötas så att den uthålligt ger en god avkastning som den biologiska mångfalden behålls. Vid skötseln ska hänsyn tas även till andra allmänna intressen. Regeringens vision Skogsriket – med värden för världen har som mål att ta till vara skogens alla värden och därigenom skapa förutsättningar för fler jobb på den svenska landsbygden. I propositionen framhålls att Skogsriket bygger på det hållbara brukandet och de två jämställda skogspolitiska målen om miljö och produktion. Vidare anförs att visionen Skogsriket utvecklas i dialog med skogssektorn och att man inom Skogsriket kommer att behandla frågor om bl.a. lönsamhet, klimat, skogens roll i utvecklingen mot en biobaserad samhällsekonomi samt kompetensförsörjning. Trähusbyggande och naturbaserad turism är näringsgrenar vars stora potential fortsatt kommer att främjas inom Skogsriket. Träbyggande har varit ett fokusområde i Skogsriket , och inom ramen för ordförandeskap i 2013 anordnades en nordisk konferens om träbyggande. En särskild markering av detta gjordes genom ett bidrag på till en fortsättning av Trästad. rådgivning om röjning har också förstärkts inom ramen för Skogsriket – har avsatts till detta ändamål 2012–2015. utvärdering visar på gott resultat. Rådgivningen bedöms ha gett en ökning av röjningsinsatserna med . Landsbygdsminister har även i ett svar på en skriftlig fråga (2013/14:258) framhållit att vi rör oss mot en biobaserad samhällsekonomi och att regeringen bedömer att det behövs utökad forskning för att tillvarata och utveckla skogens alla möjligheter. –2016 har regeringen satsat totalt 100 miljoner på åtgärder för ökad produktion och användning av skogsråvara och biomassa. Men det finns fler områden som kan ge tillväxt. Ministern nämner bl.a. att skogrika län inom ramen för sina regionala handlingsplaner för Skogsriket satsar på skogsturism. Utskottet noterar också att bioenergi från den gröna sektorn svarar för nästan en tredjedel av den svenska energianvändningen enligt budgetpropositionen (utg.omr. av bioenergin kommer från skogssektorn och till stor del från industrins biprodukter. I budgetpropositionen anförs att arbetet med en omställning till förnybar energi inom de gröna näringarna måste fortsätta och att en rad åtgärder inom de gröna näringarna har påbörjats i syfte att minska oljeberoendet och den negativa miljöpåverkan. Två viktiga exempel som nämns i propositionen är initiativ till energieffektivisering och omställning av arbetsmaskiner från fossila bränslen till biodrivmedel. Andra exempel som ges är bl.a. arbetet med EU-direktivet om ändringar i förnybarhetsdirektivet (ILUC) samt utredningen om en fossiloberoende fordonsflotta (dir. 2012:78). Mot bakgrund av de utmaningar och stora möjligheter som skogen och skogsbruket står inför fick i uppdrag att göra en förstudie om utvecklingen av ett nationellt skogsprogram. Förstudien, som presenterades i meddelande 6/2013, ska ge ett kunskapsunderlag för utveckling av verktyg för att ta till vara framtidens möjligheter och identifiera hinder för det hållbara skogsbruket med dess jämställda produktions- och miljömål. Förstudien ska också ge underlag för en bedömning om ett sådant nationellt skogsprogram är kostnadseffektivt. Av propositionen framgår att förstudien kommer att utgöra det huvudsakliga underlaget för regeringens överväganden om huruvida ett nationellt skogsprogram bör skapas. Det finns potential att avsevärt öka skogens årliga tillväxt. Utskottet delar regeringens bedömning att en hög och stabil tillväxt är grundläggande för att långsiktigt kunna ta till vara skogens roll i klimatarbetet samt för att möta den ökade efterfrågan på biomassa. Utskottet noterar att satsningen på utveckling av hållbara skötselmetoder genom en systematisk och upprepad ansats av aktivt lärande därför fortsätter för att utveckla möjligheterna. Metoderna ska utvecklas tillsammans med en effektiv och funktionell miljöhänsyn. Liksom regeringen anser utskottet att goda kunskaper hos skogsägarna om åtgärder och metoder är en avgörande faktor för skogspolitikens inriktning på frihet under ansvar och för att nå målsättningen om ökad tillväxt inom ramen för ett hållbart skogsbruk. Utskottet vill i detta sammanhang påminna om det uppdrag som och har fått att ta fram en modell för adaptiv skogsskötsel (se även vad utskottet anfört om detta uppdrag ovan). Syftet är att öka produktionen av biomassa och förbättra miljötillståndet i skogen. Av regleringsbrevet till framgår att exempel på åtgärder som kan analyseras inom ramen för detta är trädslagsval, bruk av förbättrat skogsodlingsmaterial och genetisk variation, gallringsregimer, förkortade omloppstider, andra brukningsformer än trakthyggesbruk samt behovsanpassad gödsling. Skogens sociala värden ska beaktas i metodutvecklingen. Utskottet föreslår mot bakgrund av det anförda att motionerna 2013/14:MJ233 (S), 2012/13:MJ392 (S), 2013/14:MJ335 (C) och 2013/14:MJ301 (V) yrkande 4 lämnas utan vidare åtgärd i den mån de inte kan anses tillgodosedda. Återskapande av skogsmiljöer m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden (M, MP och V) om återskapande av skogsmiljöer, blandskog och främmande trädslag. Jämför reservationerna 11 (MP, V), 12 (MP, V) och 13 (MP). anför i sin kommittémotion 2013/14:MJ301 av m.fl. yrkande 15 att berörda myndigheter bör få i uppdrag att utarbeta en nationell plan för restaurering och återskapande av skogstyper för de mest hotade arterna. Bland annat nämns restaurering och återskapande av lövskog, ädellövskog och tallskog. I kommittémotion 2013/14:MJ506 av m.fl. yrkande 5 framhåller att åtgärder behövs för att gynna blandskog. I samma motion (yrkande 4) anförs att det behövs en strategi för riskhantering av invasiva främmande trädslag i skogsbruket och att nyetableringen av sådana trädslag bör minska. Enligt motion 2013/14:MJ270 av m.fl. (M) bör möjligheterna till ökad användning av främmande trädslag i skogsbruket ses över för att anpassas till klimatförutsättningar som är i förändring. Enligt uppgift från gör och länsstyrelserna en storsatsning på olika nationella åtgärdsprogram för att rädda hotade arter och deras livsmiljöer. Detta arbete sker i samverkan med markägare, och andra aktörer. Åtgärdsprogrammen berör flera av de miljökvalitetsmål som antagits av , bl.a. Levande skogar, och innebär en satsning på naturvårdande skötsel och återskapande av förlorade skogsmiljöer. Satsningen omfattar drygt 200 program och ca 400 utpekade arter. Exempel på åtgärdsprogram där deltar aktivt är bl.a. särskilt skyddsvärda träd, brandgynnad flora, kalktallskogar, bombmurkla och fjälltaggsvampar. I projektet tall har och delar av svensk skogsnäring gått samman för att markägare ska våga satsa på tall. Att hitta balansen mellan skog och vilt är kärnfrågan. Syftet med projektet är enligt att vända utvecklingen för skogarna i så att de marker som lämpar sig för tall föryngras med tall och att även blandbestånd gynnas och den biologiska mångfalden stärks. Projektet pågår åren 2010 , men kan sedan eventuellt förlängas. Utskottet påminner även om att Miljömålsberedningen i SOU 2011:34 föreslog fem etappmål om biologisk mångfald. Regeringen fastställde etappmålen genom beslut (se Ds 2012:23). De redan beslutade etappmålen utgör en integrerad del av strategin för långsiktigt hållbar markanvändning och omfattar flera viktiga frågor, bl.a. etappmål om ekosystemtjänster och resiliens, etappmål om betydelsen av den biologiska mångfalden och värdet av ekosystemtjänster, etappmål om hotade arter och naturtyper, etappmål om invasiva främmande arter och etappmål om kunskap om genetisk mångfald. Utskottet uppmärksammar att etappmålet om hotade arter och naturtyper innebär att åtgärdsprogram för att uppnå en gynnsam bevarandestatus för sådana hotade arter och naturtyper som inte kan säkerställas genom pågående åtgärder för hållbar mark- och vattenanvändning och befintligt områdesskydd ska vara genomförda eller under genomförande . Miljömålsberedningen framhåller även i sitt delbetänkande SOU 2013:43 att det svenska landskapet under det gångna seklet har påverkats av ett allt effektivare jord- och skogsbruk och att det därför finns ett stort behov av att upprätthålla och återskapa den biologiska mångfalden och ekosystemen. Två aspekter av biologisk mångfald är variation av naturtyper och samband i landskapet. Så som framhålls i delbetänkandet är den hänsyn som tas inom jord- och skogsbruk viktig för att upprätthålla sambanden i landskapet. När skötsel och restaurering planeras behöver samspelet med markanvändningen i vardagslandskapet således uppmärksammas. Enligt Miljömålsberedningen bör skötsel och restaurering inriktas på att säkerställa ekologisk representativitet och samband i landskapet. Bland annat nämns följande naturtyper särskilt: våtmarker i skogs- och jordbrukslandskap i södra och , lövskogar i hela landet, inklusive ädellövskogar, landskap präglade av brand, Möjligheter som ges av den gemensamma jordbrukspolitiken och Landsbygdsprogrammet när det gäller bidrag och ersättning för skötsel- och restaureringsåtgärder såväl inom som utanför skyddade områden bör särskilt tas till vara. Life plus bidrar med medel till restaureringsåtgärder i Natura 2000-områden. I delbetänkandet nämns även att det vid sidan av Landsbygdsprogrammet också finns andra ersättningsformer och bidrag att söka. Även åtgärdsprogram för hotade arter och vattenmyndigheternas åtgärdsprogram har betydelse för skötsel- och restaureringsåtgärder i vardagslandskapet. Utskottet påminner om att förslagen i delbetänkandet (SOU 2013:43) bereds i . Utskottet föreslår att kommittémotion 2013/14:MJ301 yrkande 15 lämnas utan vidare åtgärd mot bakgrund av det anförda.