bet · H201MJU3 · 2014-12-01 00:00:00 — Därutöver gäller för vildsvin mycket kostsamma undersökningar om förekomsten av trikiner, som ska genomföras av personer som genomgått speciella utbildningar och fått godkännande av livsmedelsverket. Trikintester är nödvändiga, men det måste gå att hitta ett sätt att göra det både billigare och enklare. Regelbördan kring vildsvinsprodukter är ett av de mest uppenbara hindren för en intensifierad jakt. Även i motion 2014/15:1248 av (M) yrkande 2 framhålls vikten av att förenkla reglerna för hantering av vildsvinsprodukter. Reglerna för hantering av vildsvinskött är många och kräver bl.a. fler undersökningar och intyg än för annat viltkött, vilket är bra för livsmedelssäkerheten. Men det riskerar att göra att vildsvinsjakt kan upplevas som komplicerat och att jägarna därmed avstår. Problemet har uppmärksammats, och har tidigare lämnat förslag på nya regler som skulle förenkla hanteringen och försäljningen av vildsvinskött för enskilda jägare. Kontrollproceduren för försäljning är dock fortfarande omfattande och kostsam. För att minska de skador som vildsvin för med sig på skog och jordbruk och i trafiken måste det bli enklare och mer lönsamt för jägarna att sälja vildsvinskött. I yrkande 3 framhålls behovet av att se över systemet för avgifter vid trikinprover och ta bort avgiften vid trikinprover. Vidare betonas i yrkande 4 vikten av att öka marknadsföringen av vildsvinskött och annat viltkött och att offentliga matinrättningar om möjligt bör servera mer viltkött. I kommittémotion 2014/15:2977 av m.fl. (M) yrkande 6 uppmärksammas behovet av att verka för fler vilthanteringsanläggningar. Det är viktigt att vi har vilthanteringsanläggningar i hela landet för att på ett bra sätt kunna få ut mer vilt till konsumentledet. Vidare föreslås att jägare ska få sälja mindre mängder vildsvinskött direkt till konsumenten endast med krav att det är testat för trikiner (yrkande 9). Jägare som säljer kött ska presentera intyg på att köttet testats för trikiner. Eftersom förslaget endast gäller småskalig försäljning direkt till konsumenten kommer berörda jägare att kunna hållas direkt ansvariga för det kött de säljer. För att säkerställa att de har erforderlig kunskap kan det övervägas om jägaren måste genomgå en viltundersökningsutbildning med ett avsnitt om trikiner för att få sälja vildsvinskött. I motion 2014/15:2078 av och i (båda S) betonas att det är angeläget att få fram ett nytt system som både är säkert ur ett hälsoperspektiv och leder till ett minskat hinder för jakt, slakt och försäljning av vildsvin. Regeringen bör därför fortsätta att analysera frågan om jakt på och slakt av vildsvin. Motionärerna påpekar att har lämnat ett detaljerat förslag till ett alternativt system inom vilket en jägare ska kunna leverera små mängder vildsvin och kött av vildsvin direkt till konsumenter och lokala detaljhandelsanläggningar som levererar direkt till konsumenter. Förslaget, som har remissbehandlats och beretts i har visat sig innebära så höga kostnader för jägaren att det troligen inte leder till ökad jakt på vildsvin samt innebära ökade kostnader i hantering för myndigheterna. behandling och kompletterande uppgifter Utskottet har tidigare behandlat frågan om försäljning av vildsvinsprodukter (2013/14:MJU21). Av redovisningen framgår att regeringen , 2008 och 2010, har gett i uppdrag att överväga möjligheterna för jägare att sälja mindre mängder vildsvin och kött av vildsvin utan krav på besiktning i en vilthanteringsanläggning. Bakgrunden till uppdragen var att vildsvin är mottagliga för trikiner, dvs. parasitära maskar som kan smitta från djur till människa. De nuvarande reglerna innebär att nedlagda vildsvin måste levereras till vilthanteringsanläggningar för en offentlig trikinprovtagning innan de får avyttras. Godkända slaktkroppar kontrollstämplas på vilthanteringsanläggningen efter en negativ trikinprovtagning. Det första uppdraget till innefattade bl.a. en kartläggning av olika faktorer som hade betydelse i detta sammanhang. Det andra uppdraget avsåg en fördjupad analys av möjligheterna för jägare att sälja mindre mängder vildsvinsprodukter utan krav på besiktning i en vilthanteringsanläggning. Möjligheten att låta jägare eller andra utbildade provtagare (utanför vilthanteringsanläggningarna) ta prover för trikinundersökning analyserades djupare, särskilt med avseende på hur livsmedelssäkerhet och spårbarhet kunde bibehållas. Uppdraget redovisades till regeringen (, Redovisning av regeringens andra uppdrag i fråga om villkor för försäljning av produkter av vildsvin). I rapporten redovisar ett detaljerat förslag till ett alternativt system inom vilket en jägare ska kunna leverera små mängder vildsvin och kött av vildsvin direkt till konsumenter och lokala detaljhandelsanläggningar som levererar direkt till konsumenter. Det framgår att trikinos är en allvarlig zoonos (smitta mellan djur och människor), och därför måste allt vildsvinskött som ska göras tillgängligt på marknaden enligt gällande regler föras till en vilthanteringsanläggning som godkänts av för uppslaktning och veterinära kontroller, bl.a. besiktning efter slakt och individuell trikinprovtagning. ansåg att både det nuvarande systemet och det alternativa system som föreslås i rapporten är de system som , , och har bedömt som tillräckligt säkra för att skydda konsumenterna. I det alternativa systemet föreslås att en jägare: •får sälja upp till 52 vildsvin förutsatt att jägaren får tillstånd •utbildar sig särskilt om trikinos •skickar prov till ett ackrediterat laboratorium •meddelar kontrollmyndigheten varje planerad leverans •ger en köpare en kopia på provsvaret och låter sig kontrolleras av kontrollmyndigheten. I detta system blir jägaren fullt ut ansvarig från trikinprovtagningen till leveransen av vildsvinsprodukter. Jägare med tillstånd från kontrollmyndigheten registreras i ett rikstäckande dataregister. En tillståndsavgift beräknas uppgå till ca per ansökan. Till det kommer den årliga kontrollkostnaden som beräknas till ≥6 per vildsvinsjägare och kostnaden för trikinanalyser (100–per prov). Den uppskattade initiala kostnaden för en anpassning av systemstöd uppgick till . förslag har remissbehandlats. Utgångspunkten var att allt vildsvinskött som når konsumenterna ska vara lika säkert oavsett distributionssätt. Detta innebär att offentlig kontroll måste vara möjlig i alla tänkbara system. En aspekt som beaktades är vikten av att konsumenternas förtroende för produkten inte äventyras. Enligt Landsbygdsdepartementet skulle konsekvenserna av förslaget leda till att en ny, relativt omfattande lagstiftning infördes med ökade kostnader som följd. Det är tveksamt om jägarna kommer att vilja ansluta sig till det alternativa systemet, och ett genomförande av förslaget bedömdes inte ha någon inverkan på vildsvinsstammen. Till följd av detta har regeringen inte presenterat några förslag till en ändrad reglering. Utskottet konstaterade då att frågan om att förenkla reglerna för hanteringen av vildsvinsprodukter var utredd. Resultatet visar att det finns både nackdelar och osäkerheter med ett nytt system. Utskottet uppmärksammade att både björn och vildsvin kan vara bärare av trikiner, och den ovannämnda redovisningen gäller därmed för båda djurslagen. omfattas också av Citeskonventionen (Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and ). Syftet med Citeskonventionen är att reglera handeln med hotade arter för att undvika att de utrotas och för att säkerställa ett hållbart uttag från naturen. Citesreglerna innebär en viss ökning av administration för alla som hanterar exemplar av Citeslistade arter. Det finns vidare EU-bestämmelser om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem (se vidare 2010/11:MJU14 s. 11 och 2009/10:MJU10 s. 10). Europeiska livsmedelssäkerhetsmyndighetens (Efsa) årliga rapport om zoonoser publicerades . Enligt rapporten ökade antalet fall av trikinos hos människor med i EU jämfört med , men fallen var fortfarande på en lägre nivå än –2009 då flera hundra trikinosfall rapporterades från och . De två viktigaste källorna till smitta i EU är kött från tamgrisar som inte har undersökts för trikiner och vildsvinskött. Utskottet uppmärksammade att har presenterat en rapport: Från skog till krog – Vilka hinder motverkar mer vildsvinskött på marknaden? (2013:28). I rapporten ringar man in fyra huvudsakliga hinder som gör att det inte finns mer vildsvinskött på marknaden: hanteringen, kostnaderna, priserna och okunskap hos konsumenterna. Dessa hinder hänger ihop, och därför är det inte bara ett enstaka hinder som motverkar mer kött på marknaden. Om mer vildsvinskött ska kunna nå marknaden framöver måste hela marknaden hänga med, vilket förutsätter att hela kedjan, från jägare till konsumenter, fungerar och är redo. är inte hela kedjan redo. och vilthanteringsanläggningar ser främst sina egna problem och inte varandras. Dessutom måste konsumenterna få upp ögonen för vildsvinskött och både våga och vilja äta det. När det gäller marknadsföring av viltprodukter framhöll utskottet att det i regleringsbrev avsattes medel om till (Svenskt Viltkött) för att föreningen skulle ta fram branschriktlinjer för hur en godkänd vilthanteringsanläggning kan vara utformad och för hur det fällda viltet ska hanteras av jägaren vid leverans till en vilthanteringsanläggning. Svenskt Viltkött har sedermera tagit fram branschriktlinjer för hur ett godkänt slakteri kan vara utformat. Cirka 60 vilthanteringsanläggningar har anslutit sig till Svenskt Viltkött, som även har utbildat ett tiotal instruktörer för att utbilda viltundersökare. De har på sin webbplats lagt upp vilthanteringsanläggningar på en karta och kommer också att lägga dit uppsamlingscentraler för att underlätta för jägare att förmedla överskottskött till vilthanteringsanläggningar. Likaså har återrapporterat sitt regeringsuppdrag om – det nya matlandet som avser stöd till småskaliga slakterier, vilket även gäller för vilt. har haft i uppdrag från regeringen att förbättra förutsättningarna för de mindre slakterierna. –2010 öronmärktes av anslag för nedsättning av kontrollavgifterna. För perioden –2013 höjdes beloppet till . infördes även ett anslag om som har öronmärkts för att stärka livsmedelsföretagarnas konkurrenskraft genom en sänkning av avgifterna för den officiella kontrollen Med det anförda föreslås att motionerna 2014/15:1073 (KD), 2014/15:1248 (M) yrkandena 2–4, 2014/15:2977 (M) yrkandena 6 och 9 och 2014/15:2078 (S) lämnas utan vidare åtgärd i den mån de inte kan anses vara tillgodosedda. Utskottets förslag i korthet bifaller ett motionsyrkande om att regeringen ska ge ett särskilt uppdrag att i konsumenternas intresse arbeta för att säkra livsmedel, redlighet i livsmedelshanteringen och bra matvanor utformas så att företagande inom livsmedelssektorn underlättas. avslår motionsyrkanden om en översyn av livsmedelslagstiftningen inklusive de nationella, mer långtgående regler samt om att förenkla gårdsförsäljningen av livsmedel. Jämför reservation 15 (S, MP). bifaller vidare ett motionsyrkande om att en kartläggning bör genomföras över vilka myndighetskontakter livsmedelsföretag måste ha på regional och nivå i syfte att kunna minska företagens regelbörda. Jämför reservation 16 (S, MP). I motion 2014/15:2974 av m.fl. (C, M, FP, KD) yrkande 12 föreslås att ska få i uppdrag att i konsumenternas intresse arbeta för att säkra livsmedel, redlighet i livsmedelshanteringen och bra matvanor utformas så att företagande inom livsmedelssektorn underlättas. I yrkande 13 föreslås vidare att en kartläggning genomförs över vilka myndighetskontakter livsmedelsföretag måste ha på regional och nivå i syfte att kunna minska företagens regelbörda. I kommittémotion 2014/15:2976 av m.fl. (M) yrkande 6 betonas vikten av att förbättra den svenska tillämpningen av EU:s livsmedelslagstiftning och se över de mer långtgående reglerna. Sedan gick med i EU är livsmedelslagstiftningen i stor utsträckning EU-gemensam. Visst utrymme ges dock att på nationell nivå införa ytterligare krav på bl.a. kontroller. Motionärerna menar att nationella, mer långtgående regler riskerar att försvaga svenska livsmedelsproducenters konkurrenskraft än mer och medför en ökad administration och kostnad för främst små livsmedelsproducenter. Enligt motion 2014/15:662 av (M) behövs en översyn av lagstiftningen om livsmedelshantering för att förenkla regelverket och ta bort onödiga hinder och förbud. Livsmedelslagens regler om livsmedelshantering skapar problem i det praktiska livet för föreningsliv, småföretagare och många andra. beror det på regelverket i sig, ibland beror det på olika tolkningar av regelverket beroende på vilken kommun och vilka inspektörer som sköter tillsynen. Onödigt detaljerade regler och onödiga förbud motverkar såväl småföretagande som ett aktivt föreningsliv. I motion 2014/15:665 av (M) yrkande 2 framhålls att regelverket för gårdsförsäljning av livsmedel bör förenklas. På landsbygden finns ett stort antal små livsmedelsföretag. Dessa är viktiga för det lokala näringslivet och den lokala försörjningen och arbetsmarknaden. Tyvärr är det dyrt, krångligt eller rent av förbjudet att sälja en del av de produkter som tillverkas på lokala gårdar i en gårdsbutik. Detta hotar i sin tur både miljön, turistnäringen, företagsklimatet och arbetsmarknaden på landsbygden. I förordningen (2009:1426) med instruktion för framgår att bl.a. har som uppgift att i konsumenternas intresse arbeta för säkra livsmedel, redlighet i livsmedelshanteringen och bra matvanor. Vidare ska myndigheten informera konsumenter, företag och andra intressenter i livsmedelskedjan om gällande regelverk, kostråd och andra viktiga förhållanden på livsmedelsområdet. Regeringen har vidare beslutat om en komplettering av instruktionen, som började gälla , som innebär att myndigheten ska underlätta och skapa goda förutsättningar för företagande i livsmedelssektorn. När det gäller frågan om att se över de mer långtgående reglerna styrs livsmedelsområdet av både nationell lagstiftning (livsmedelslagen, livsmedelsförordningen samt olika föreskrifter och allmänna råd) och olika direkt bindande EU-förordningar och EU-direktiv som införts i nationell lagstiftning. En stor del av livsmedelsområdet är totalharmoniserat, vilket innebär att det inte är tillåtet för de enskilda medlemsstaterna i EU att ha vare sig strängare eller mer liberala bestämmelser. Grunden för EU:s livsmedelslagstiftning är skydd av konsumenternas hälsa och underlättande av handeln genom att alla medlemsstater har samma regler. De grundläggande bestämmelserna inom livsmedelsområdet finns i livsmedelslagen (1971:511). Lagen ger regeringen bemyndigande att meddela ytterligare föreskrifter, vilket har skett i livsmedelsförordningen (1971:807). Regeringen har i sin tur gett befogenhet att meddela detaljföreskrifter, vilka publiceras i (). När det gäller förslag om att kartlägga vilka myndighetskontakter livsmedelsföretag måste ha har, enligt uppgift från , ingen sådan kartläggning utförts eller planerats. När det gäller frågan om att göra det enklare att bedriva gårdsförsäljning har tagit fram förslag till nationella föreskrifter om direkta leveranser av små mängder primärprodukter och visst slags kött. notifierat förslaget till kommissionen som kommer att behandla ärendet under EU-bestämmelserna om livsmedelshygien är inte tillämpliga på primärproducenters leveranser av små mängder primärprodukter och visst slags kött direkt till konsumenten och lokala detaljhandelsanläggningar. Medlemsstaterna är dock skyldiga att anta nationella hygienbestämmelser för begreppen ”små mängder” och ”lokalt” för de olika typerna av produkter samt fastställs vilka hygienbestämmelser som ska gälla för denna typ av leveranser. Härigenom skapas förutsättningar för att på ett enklare sätt kunna sälja små Utskottet konstaterar att regelverken som rör företag i primär- och livsmedelsproduktion i hög utsträckning är gemensamma för EU:s inre marknad. Det gör att alla nationella regler och krav som går utöver den EU- gemensamma lagstiftningen riskerar att försämra konkurrenssituationen för de svenska företagen. Utskottet anser därför att nationella, mer långtgående regler alltid bör vara väl motiverade och prövas noga. Det kan också finnas lagar och regler som slår orättvist i olika delar av landet och som kan behöva anpassas till de villkor som råder i gles- och landsbygd eller i särskilda sektorer. Det finns också krav som slår på ett orimligt sätt mot småföretagare i glesbygd. Förståelsen för företagande på landsbygden behöver öka. På så sätt skapar vi bättre förutsättningar för livskraftiga företag och regional utveckling. Utskottet anser därför att bör ges ett särskilt uppdrag att i konsumenternas intresse arbeta för att säkra livsmedel, redlighet i livsmedelshanteringen och bra matvanor utformas så att företagande inom livsmedelssektorn underlättas. Detta bör ges regeringen till känna. Därmed tillstyrks motion 2014/15:2974 (C, M, FP, KD) yrkande 12. Motionerna 2014/15:662 (M), 2014/15:665 (M) yrkande 2 och 2014/15:2976 (M) yrkande 6 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet betonar vikten av att ta ytterligare steg för att förenkla för livsmedelsföretagen. Det ska vara enkelt att driva företag, och målet bör ständigt vara att minska regelkrånglet där det är möjligt. Utskottet anser därför att det bör kartläggas vilka myndighetskontakter livsmedelsföretag måste ha på regional och nivå för att kunna minska företagens regelbörda. Detta bör ges regeringen till känna. Därmed tillstyrks motion 2014/15:2974 (C, M, FP, KD) yrkande 13. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att införa kostrekommendationer i stället för gränsvärden och tvingande förbud för rökta matprodukter. I motion 2014/15:2468 av Per (M) anförs att det bör övervägas att införa kostrekommendationer i stället för gränsvärden och tvingande förbud för rökta matprodukter. I enlighet med EU-förordning nr 835/2011 kommer den tillåtna halten av polycykliska aromatiska kolväten (PAH) i rökta animaliska matprodukter att sänkas från per kilo till per kilo . EU-bestämmelserna på detta område riskerar att slå ut lokala, småskaliga matproducenter som de stora livsmedelsfabrikerna gynnas. bör vidare verka för att inte i onödan hindrar småskalig livsmedelsproduktion och i det här sammanhanget samverka med , vilket kan leda till ökade chanser till framgång. behandling och kompletterande uppgifter När det gäller rökta animaliska livsmedel har utskottet tidigare (bet. 2012/13:MJU9 s.12) anfört följande. PAH i rökta animaliska livsmedel bildas vid traditionell rökning av livsmedel. Genom kommissionens förordning (EG) nr 1881/2006 om fastställande av gränsvärden för vissa främmande ämnen i livsmedel regleras hur mycket PAH som får finnas i de rökta produkterna. Enligt kommissionens förordning (EU) nr 835/2011 om ändring av förordning (EG) nr 1881/2006 har gränsvärdena ändrats för PAH i livsmedel. Gränsvärdet för rökt kött och rökta köttprodukter samt rökt fisk och rökta fiskprodukter är per kilo våtvikt för indikatorsubstansen bens(a)pyren. sänktes gränsvärdet för bens(a)pyren till per kilo våtvikt. I rökgaserna finns även andra skadliga ämnen som svaveloxid, dioxiner och tungmetaller. Utskottet har vidare fått uppgifter från Landsbygdsdepartementet och om PAH. Dessa ämnen kontrolleras i ett nationellt kontrollprogram. Eftersom i kontrollen har sett att värdena i de traditionellt rökta produkterna ibland överskrider gränsvärdet har verket i informationssyfte tagit fram råd till tillverkarna om hur PAH kan sänkas genom att modifiera rökningsprocessen. Även inom FN:s program för livsmedelsstandarder () har det tagits fram ett förslag till praxis för att minska förekomsten av PAH vid rökning. En del företag med traditionell rökning (ved eller glödbädd direkt under produkten, basturökning) Tekniken i sig kommer inte att förbjudas. kommer dock att ha svårt att klara omställningen till de nya, lägre För att tillmötesgå synpunkter från valde kommissionen att vänta med införandet av de sänkta gränsvärdena till 2014. försöker underlätta för företagen genom information om regelverket och genom råd om efter vilka principer rökningsprocessen kan ändras för att produkterna inte ska få tjärämnen i halter som anses ohälsosamma. Ett eventuellt undantag för svensk del i fråga om PAH skulle föregås av ett ansökningsförfarande hos kommissionen som innebär en omfattande dokumentation och argumentation. Ett undantag från bestämmelserna skulle bl.a. innebära att ytterligare åtgärder måste vidtas. exempelvis vara omfattande kostrekommendationer riktade till storkonsumenter och utökad eller särskild kontroll av att produkter med PAH- halter som överstiger gränsvärdet inte förs ut till andra medlemsländer. Landsbygdsdepartementet bedömer att sådana åtgärder är kostsamma för myndigheterna att såväl genomföra som kontrollera. Enligt uppgift från har ett flertal andra EU- medlemsstater framfört till kommissionen att man har vissa problem att nå de nya gränsvärdena för PAH-ämnen. väntas frågan åter komma upp för diskussion i EU:s genomförandekommittéer. Med hänvisning till det som anförts ovan föreslår utskottet att motion 2014/15:2468 (M) lämnas utan vidare åtgärd. Mål för offentlig konsumtion av ekologiska livsmedel Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om nationellt mål om offentlig konsumtion av ekologiska livsmedel. Jämför reservation 17 (V). I kommittémotion 2014/15:255 av m.fl. (V) yrkande 2 föreslås att ett nationellt mål antas om att av den offentliga livsmedelskonsumtionen till 2020 bör bestå av certifierade ekologiska produkter. I motionen understryks att måste ha tydliga nationella mål för ekologisk produktion och konsumtion för att intensifiera arbetet för ett hållbart jordbruk. De offentliga inköpen till storkök och till hotell och restauranger ökar och utgör av den totala marknaden för ekologiska livsmedel Av de totala livsmedelsinköpen till den offentliga sektorn var ekologiska livsmedel enligt Ekomatcentrum. Den offentliga sektorns konsumtion har stor betydelse för ökad hållbarhet och för utveckling av landsbygden. behandling och kompletterande uppgifter Frågan om mål för den offentliga konsumtionen av ekologiska livsmedel behandlades av i en interpellation till dåvarande landsbygdsministern (ip. 2013/14:362). Av svaret framgår att den ekologiska livsmedelsförsäljningen ökade med totalt till 2013. Det är en ökning jämfört med . Av alla sålda livsmedel 2013 var ekologiska. Den ekologiska livsmedelsförsäljningen har fortsatt att utvecklas positivt inom den offentliga marknaden, där försäljningen ökade . För att främja ekologisk produktion görs insatser inom flera områden som omfattar hela livsmedelskedjan. Förutom landsbygdsprogrammet satsade den även medel på bl.a. marknadsfrämjande åtgärder, försöks- och utvecklingsverksamhet samt forskning. Regeringens satsningar har bidragit till att stärka marknaden för ekologiska produkter. I budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 23) anför regeringen att det behövs en långsiktig livsmedelsstrategi, för att skapa förutsättningar för tillväxt i hela livsmedelskedjan och därmed stödja en ökad svensk matproduktion och en ökning av andelen svenskt och ekologiskt i konsumtionen av livsmedel. Strategin om matproduktionen ska omfatta hela värdekedjan, från primärproduktion till konsument. I budgetpropositionen redovisas vidare följande om ekologisk produktion. Insatser för ekologisk produktion görs inom flera områden och omfattar hela livsmedelskedjan. Bland annat inom ramen för landsbygdsprogrammet har stöd motsvarande ca gått till ekologisk produktion –2013. Förutom miljöersättningar för ekologisk produktion i landsbygdsprogrammet finns marknadsfrämjande åtgärder såsom certifieringsstöd och stöd till mervärden, forskning (Formas), fältforskning, och konsumtion (Epok) vid , försöks- och utvecklingsverksamhet samt .