bet · H101FöU11 · 2014-06-04 00:00:00 — Se- vesolagstiftning, med mål att lagstiftningen ska bli mer effektiv, ändamålsenlig och överblickbar. Ett av förslagen i betänkandet, som bereds inom , är att länsstyrelsernas Sevesotillsyn av samtliga Se- vesoverksamheter ska avgiftsbeläggas. Utredningen anser också att det finns ett behov av att koncentrera Sevesotillsynsansvaret till färre länsstyrelser. Följaktligen anser man att den möjlighet som länsstyrelserna har , nämligen att överlåta Sevesotillsynsansvaret till kommuner, motverkar förslaget till koncentration. En bibehållen möjlighet att överlåta Sevesotillsynen till kommuner skulle i stället kunna leda till att ansvaret för Sevesotillsynen sprids ut på ännu fler aktörer än . Utredningen föreslår därför denna möjlighet tas bort. Sevesotillsyn av verksamheter på högre kravnivå finansieras över anslaget 2:7 (Myndigheten för samhällsskydd och beredskap – ramanslag inom utg.omr. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) betalar efter rekvisition ut medel till länsstyrelser som utför Sevesotillsyn av verksamheter på högre kravnivå. betalades ut via anslaget för uppgifter avseende Sevesotillsyn. Förslaget att Sevesotillsynsavgifter ska införas innebär att samtliga Sevesoverksamheter, 375 stycken, ska betala en fast, årlig Sevesotillsynsavgift. Avgiften ska som huvudregel fullt ut täcka de beräknade kostnaderna för Sevesotillsynen, dvs. målsättningen är full kostnadstäckning. Sevesotillsynsavgifternas storlek har anpassats till Sevesoverksamheternas bedömda risk, komplexitet och omfattning, detta för att försäkra att Sevesoverksamheter som verkar på den svenska marknaden i möjligaste mån ges likartade möjligheter att bedriva sin verksamhet. Den avgiftsgrundande kostnaden för länsstyrelsernas Sevesotillsyn och MSB:s tillsynsvägledning har beräknats till efter det att Seveso III direktivet har genomförts i svensk rätt, dvs. Av beloppet avser kostnader för länsstyrelsernas Sevesotillsyn och MSB:s Sevesotillsynsvägledning. överlämnades ett betänkande till regeringen avseende Genomförande av Seveso III-direktivet (SOU 2014:17). I detta lämnas bl.a. förslag till hur man i svensk rätt ska genomföra bestämmelserna i och rådets direktiv /18/EU av om åtgärder för att förebygga och begränsa faran för allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och om ändring och senare upphävande av rådets direktiv /82/EG, det s.k. Seveso II-direktivet samt lämna de övriga förslag till ändringar av regleringen av Sevesoverksamheter som kan behövas. Detta betänkande, liksom det tidigare nämnda, bereds i . Utskottet konstaterar att länsstyrelserna och har tillsynsuppgifter som rör olycksförebyggande och skadebegränsande åtgärder när det gäller Sevesoverksamheter. Kommunerna å sin sida har tillsynsuppgifter av förebyggande karaktär när det gäller brandskydd, men den tillsyn som kommunerna har att hantera utifrån att verksamheten har beslutats som farlig verksamhet enligt lagen om skydd mot olyckor har ett helt annat syfte; nämligen att ge förutsättningar för effektiva räddningsinsatser. De statliga bidragen, från två olika anslag, kompletterar med andra ord varandra för olika typer av aktiviteter. Med hänsyn till ovanstående och de två betänkanden som bereds inom , vilka kan innebära förändringar av både finansieringen av tillsynsuppgiften och kommunernas roll, anser utskottet att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att utreda möjligheten att inrätta ett nordiskt krisberedskapscentrum. Utskottet hänvisar till pågående arbeten. Jämför reservation 3 (S och MP). m.fl. (S) föreslår i motion 2012/13:Fö256 yrkande 1 att man ska utreda möjligheten att inrätta ett nordiskt krisberedskapscentrum. Motionärerna anför att den uppbyggda krisberedskapen i har stora likheter med den i de nordiska grannländerna. Således finns också många olika samverkansformer redan etablerade mellan länderna. Till exempel finns ett avtal om räddningstjänst, det s.k. Nordred, vilket innebär att gränsöverskridande samverkan kan ske efter beslut på lokal nivå. Motionärerna vill bygga vidare på ett förstärkt samarbete inom området krisberedskap där det också kopplas starkare förebyggande åtgärder till de operativa insatserna. Hagaöverenskommelsen , som vidgar samverkansområdet till mer än räddningstjänst, är inte tillräcklig. I motionen föreslås att samarbetet ska utvecklas med målet att forma ett nordiskt krisberedskapscentrum där utbildning, övning, forskningssamordning och innovationssamordning kan hanteras gemensamt. Direkta uppdrag bör läggas till detta centrum som bör bli permanent. Motionärerna vill vidare föra samtal med de övriga nordiska länderna med syfte att samordna dessa resurser och skapa en gemensam insatsstyrka. Möjligheterna att gemensamt bygga en sådan beredskap är mycket goda, och man räknar också med att kostnaderna ska minskas genom en sådan organisatorisk åtgärd. Regeringen understryker i proposition 2013/14:144 vikten av närmare internationella samarbeten på krisberedskapsområdet. Det gäller såväl civilskyddssamarbetet inom EU, samarbetet inom FN och med Nato samt regionala samarbeten, såsom , Östersjösamarbetet, det arktiska samarbetet och det nordiska samarbetet. Hagadeklarationen utgör utgångspunkten för en utveckling av det nordiska samarbetet. Samarbetet inom Hagadeklarationen handlar t.ex. om att skapa förutsättningar för att driva ett nordiskt övningskalendarium, att bygga upp en gemensam scenariobank och att utbyta erfarenheter i fråga om övningsplanläggning, övningsutvärdering och metodikutveckling. Med den gemensamma utgångspunkten att det nordiska samarbetet ytterligare bör fördjupas enades de nordiska ministrarna med ansvar för beredskapen i samhället att kunna motstå och hantera samhällskriser, om en ny Hagadeklaration, II-deklarationen. Den vision som länderna gemensamt ska arbeta för att uppnå är ett robust utan gränser, vilket är ett samhälle där sårbarheten minskar som förmågan att hantera allvarliga olyckor och kriser och återställa funktionalitet stärks. För att tydliggöra vad som kommer att krävas i det fortsatta arbetet med att stärka det nordiska krisberedskapsarbetet genomförs en nordisk samverkansanalys. Analysen ska resultera i ett planeringssystem för nordiskt beredskapssamarbete och en konkret och målinriktad handlingsplan för fortsatt utveckling. För att inrikta arbetet mot visionen bör en prioritering ske av samarbetsområden som bidrar till ett utan gränser. Det handlar om att ta bort olika gränshinder, reducera sårbarheter, och särskilt sådana med gränsöverskridande effekter, höja den gemensamma förmågan att hantera och återställa samt bidra till större kostnadseffektivitet och gemensam kraft i EU, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och i internationella forum. Den norska regeringen gav Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB) i uppdrag att leda arbetet och i samverkan med övriga nordiska länder genomföra den nordiska samverkansanalysen. Analysen presenterades (Fö2014/819/SSK) och förslår bl.a. ett närmare nordiskt samarbete i fråga om insatser, och på forsknings- och övningsområdet. Arbetet ska ske inom befintliga strukturer. Detta arbete utgör ett underlag till nästa nordiska Hagaministermöte för ett planerat beslut om samarbetsområden och målsättningen för dessa. Ett planeringssystem samt en handlingsplan för en nordisk krisberedskapssamverkan bör finnas på plats . bör även de praktiska förutsättningarna för bistånd i enlighet med solidaritetsförklaringen och europeiska riktlinjer för värdlandsstöd analyseras. Det pågår ett arbete med att utveckla de praktiska förutsättningarna för stöd mellan de nordiska länderna i enlighet med solidaritetsförklaringen och EU:s riktlinjer för värdlandsstöd, dvs. det organisatoriska stöd ett krisdrabbat land behöver kunna ge det land som kommer till dess undsättning. beredande planering, koordinering, logistik samt legala och finansiella frågor kommer därför att belysas. Regeringen gav Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) i uppdrag att analysera och redovisa hur de praktiska förut- sättningarna för stöd mellan de nordiska staterna vid kriser och allvarliga hän- delser i fredstid kan utvecklas på grundval av den nordiska solidaritetsförkla- ringen och nationella åtgärder till följd av europeiska riktlinjer för värdlands- stöd (Fö2013/1826/SSK). I rapporten, som MSB presenterade , fö- reslås att det bildas en nordisk expertgrupp för värdlandsstöd på myndighets- nivå, för utbyte av erfarenheter och stärkt samordning mellan länderna. ligare ett förslag är att samordna utvecklingen av funktioner för värdlandsstöd i respektive land, bl.a. genom samarbete kring viss utbildning. Att i större om- fattning integrera värdlandsstöd och den nordiska förmågan att ge och ta emot stöd i övningar lyfts också fram som en viktig åtgärd, liksom att ta till vara erfarenheterna från övningsverksamheten. Andra åtgärder som rapporten pekar på är att fördjupa samarbetet och skapa nätverk mellan vakthavande- och Tjänsteman-i-Beredskap-funktioner vid de nordiska myndigheterna med ansvar för samhällsskydd och beredskap. sammans med en vidareutveckling av samarbetet om samlade lägesbilder be- döms detta kunna öka möjligheterna till ett snabbt och behovsstyrt stöd mellan En möjlig åtgärd inom logistik är att samordna kartläggningar av s.k. Points of Entry. När det gäller rättsliga frågor föreslår rapporten en fortsatt diskussion om behov och utformning av ett breddat avtalsunderlag för det bre- dare samhällsskydds- och beredskapsområdet, för att säkerställa att detta täcker relevanta situationer. Rapporten uppmärksammar också pågående arbete med att förbättra förut- sättningarna för gränsöverskridande kommunikation. möjligheten att använda det nordiska samarbetet inom riskanalys och framtidsanalys som utgångspunkt för diskussioner om situationer som kan leda fram till ett behov av internationellt stöd. Vad gäller övrig insatsverksamhet sker ett samarbete inom EU:s ci- vilskyddsarbete där t.ex. och har tagit fram gemensamma mo- duler bestående av både personal och material för att kunna hantera översväm- Denna och andra moduler kan användas både nationellt och interna- Vidare sker ett humanitärt samarbete inom ramen för , De nordiska länderna har framträ- dande roller i nätverket, som bildades . I nätverket ingår , förutom MSB, sex organisationer från , , , , Dessa samarbetar inte bara om gemensamma insatser. stor del av samarbetet handlar om utbildning, att öva tillsammans och inte minst att samarbeta när det gäller teknik och materiel, t.ex. att standardisera och gå samman om inköp. Standardiserade moduler finns för olika situationer, allt från små kontor för några personer till stora basläger för 50–60 personer. IHP har genomfört många insatser som stöd till FN-organ, t.ex. i där bl.a. , och samarbetade tätt. Försvarsberedningen påtalar, i sin försvarspolitiska - Starkare försvar för en osäker tid (Ds 2014:20), vikten av att fördjupar de bilaterala och multilaterala försvars- och säkerhetspolitiska samarbetena. Dessa samarbeten stärker säkerheten i vår del av världen. Den solidariska säkerhetspolitiken är grunden för den svenska försvars- och säkerhetspolitiken. Solidaritetsförklaringen ställer krav på förutsättningar att ge och ta emot stöd, som också kan vara militärt. Ett närmare samarbete i och med de baltiska staterna samt med andra länder och viktiga aktörer i vårt närområde bidrar till att stärka säkerheten i vår region. Försvarsberedningen ser stora möjligheter till ett än mer fördjupat nordiskt samarbete, både civilt och militärt. Det nordiska samarbetet på krisberedskapsområdet bygger till största delen på förmågan att samordna och gemensamt kunna ta till vara och använda nationella förmågor och resurser. Utskottet anser att det nordiska Hagasamarbetet fått nytt momentum i och med den s.k. II-deklarationen och utvecklingen med att stärka erfarenhets- och kunskapsutbytet mellan länderna, stärka arbetet med att förebygga och begränsa konsekvenserna av samhällskriser, utveckla möjligheter till gemensam kapacitetsuppbyggnad och insats samt stärka förmågan att agera i olika internationella sammanhang både operativt och politiskt. Den nordiska samverkansanalys som presenterades är tänkt att resultera i ett planeringssystem för nordiskt beredskapssamarbete samt en konkret och målinriktad handlingsplan för fortsatt utveckling. Prioritering ska ske av samarbetsområden som (1) bidrar till ett utan gränser genom att ta bort olika gränshinder som försvårar gemensamma insatser eller ömsesidigt stöd vid katastrofer, (2) bidrar till att reducera sårbarheter av olika typer, särskilt sådana med gränsöverskridande effekter, (3) bidrar till att höja den gemensamma förmågan, (4) bidrar till kostnadseffektivitet genom storskalighet/kompetensfördelning mellan länderna samt (5) bidrar till större gemensam kraft i och i internationella fora. Utskottet välkomnar denna utveckling och ser likt Försvarsberedningen stora möjligheter till ett än mer fördjupat nordiskt samarbete. MSB:s redovisade uppdrag att analysera och redovisa hur de praktiska förutsättningarna för stöd mellan de nordiska staterna vid kriser och allvarliga händelser i fredstid kan utvecklas på grundval av den nordiska solidaritetsförklaringen och nationella åtgärder till följd av europeiska riktlinjer för värdlandsstöd visar också på det närmande mellan de nordiska länderna som kontinuerligt utvecklas, menar utskottet. Detta samarbete är inte beroende av att ett nytt och kostsamt centrum skapas. Utskottet anser sammantaget att pågående arbete medför att det för närvarande inte finns anledning för att vidta ytterligare åtgärder på Utskottet avstyrker därför motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om behovet av informations- och cybersäkerhetsstrategier m.m. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående utredning om en nationell strategi på området samt det strategiska arbete som redan bedrivs på nordisk och europeisk nivå. Jämför reservationerna 4 (S, MP och V) och 5 (SD). (S) understryker i motion 2011/12:Fö201 vikten av att motverka itangrepp/cyberattacker då datoriseringen har inneburit att vårt samhälles sårbarhet har ökat markant genom kontinuerliga dataintrång och rena försök till sabotage i olika system. Det är angeläget att se på hotet om cyberattacker som en försvarspolitisk fråga som kan lamslå både myndigheters och företags verksamhet. Motionären menar att det behövs en sammanhållen nationell och internationell strategi för att långsiktigt motverka denna typ av angrepp. I motion 2013/14:Fö247 yrkandena 18 och 19 föreslår m.fl. (S) upprättandet av en svensk nationell strategi samt en gemensam nordisk strategi för cyberförsvar och cybersäkerhet. Motionärerna understryker att sårbarheten i vårt högteknologiska samhälle är en säkerhetspolitisk utmaning som samhället måste rusta för. behöver öka delaktigheten i internationella cybersäkerhetsövningar för att förbättra förmågan till s.k. Cyber Incident Re- sponse, öka samverkan mellan offentlig och privat sektor, och stärka samverkan mellan de regionala, nationella och internationella nivåerna. Motionärerna vill också se ökad forskning och utbildning på området. En övergripande nationell strategi kombinerad med att arbeta gemensamt i ett nordiskt perspektiv med dessa frågor är angeläget. (SD) anför i motion 2013/14:Fö257 yrkande 4 att skyddet mot cyberattacker bör öka för att skydda och försvara vitala nationella intressen. Detta blir särskilt viktigt när större delen av samhället är helt beroende av fungerande informationsteknologi. Särskilt viktigt är att skydda betalsystem, energiförsörjning och transporter. Motionären understryker vidare i 2013/14:Fö5 yrkande10 vikten av att utreda möjligheten att köpa in svenska myndigheter i framtida och säkra internet då det nuvarande systemet aldrig kommer att bli säkert. I betänkande 2010/11:FöU2 avstyrkte försvarsutskottet diverse motionsyrkanden om informationssäkerhet med hänvisning till bl.a. pågående utredningsuppdrag som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) fått, t.ex. om åtgärder för att förbättra samhällets samlade förmåga att förebygga och hantera it-incidenter samt efterföljande uppdrag, bl.a. om en säker digital informations- och kommunikationsinfrastruktur för den offentliga sektorn. Utskottet konstaterade i samma betänkande att regeringen i skrivelsen Samhällets krisberedskap – stärkt samverkan för ökad säkerhet (skr. 2009/10:124) betonade vikten av att det fortsatta informationssäkerhetsarbetet bedrivs på ett strategiskt och sammanhållet sätt på nationell nivå i . MSB redovisade en strategi för samhällets informationssäkerhet för perioden – 2015. Utskottet ansåg vidare att internationell samverkan är en grundförutsättning för att öka informationssäkerheten i , både när det gäller förebyggande arbete och när det gäller att hantera inträffade störningar. Sammantaget kunde det konstateras att det pågick ett stort arbete med att förstärka och förbättra samhällets förmåga att förebygga och hantera allvarliga it-incidenter. För att minska risken för och konsekvenserna av allvarliga störningar, kriser och olyckor i samhällsviktig verksamhet, vilket inkluderar it-systemen, anger regeringen i proposition 2013/14:144 att ett systematiskt säkerhetsarbete bör bedrivas. Samhällsviktiga funktioner bör, så långt det är möjligt, långsiktigt etablera och kontinuerligt vidmakthålla en förmåga att upprätthålla verksamheten. MSB tog på regeringens uppdrag fram publikationen Ett fungerande samhälle i en föränderlig värld – Nationell strategi för skydd av samhällsviktig verksamhet (Fö2010/1615/SSK). Det övergripande målet med strategin är ett samhälle med god förmåga att motstå och återhämta sig från allvarliga störningar i samhällsviktig verksamhet. Ett delmål i denna strategi är att ta fram en handlingsplan baserad på strategins principer och prioriterade aktiviteter. Handlingsplanen redovisades (Fö2013/2256/SSK). Propositionen anger vidare att ansvaret för att skydda sig, minska sårbarheten och utveckla en god förmåga att hantera it-incidenter vilar på alla: den enskilda människan och näringslivet såväl som den offentliga sektorn. Flera myndigheter har uppgifter och ansvar inom sina respektive områden och sektorer i frågor som rör informationssäkerhet. Det är viktigt att det finns former för samverkan mellan privata och offentliga aktörer. I den utsträckning som privata aktörer bedriver samhällsviktig verksamhet bör berörda ansvariga aktörer inom ramen för ansvarsprincipen se till att verksamheten kan upprätthållas vid allvarliga händelser och kriser. har tillsammans med europeiska utrikestjänsten (EEAS) tagit fram ett gemensamt meddelande till , rådet, Euro- peiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) och om för cybersäkerhet: en öppen, säker och trygg cyberrymd ((2013) 1 final). Denna strategi behandlar cybersäkerhet i ett vidare per- spektiv än bara frågan om förmåga att motstå it-incidenter eller it-angrepp. Därtill lämnade förslag till Europapar- lamentets och rådets direktiv om åtgärder för att säkerställa en hög gemensam nivå av nät- och informationssäkerhet i hela unionen, (KOM (2013) 48 slutlig), det s.k. NIS-direktivet. Förslaget innehåller bl.a. krav på att samtliga medlems- stater ska ta fram nationella strategier för nät- och informationssäkerhet. närvarande pågår förhandlingar om innehållet i och utformningen av artiklarna Enligt Försvarsdepartementet pågår det ett relativt omfattande nordiskt samarbete på informationssäkerhetsområdet med fokus på CERT (Computer Emergency Response Team) där de nordiska länderna har tecknat ett säker- hetsskyddsavtal med varandra för att de ska kunna utbyta klassad information Det har också skapats ett nytt tekniskt nätverk där denna information ska kunna delas, och man har även övningar tillsammans etc. strategisk betydelse för samarbetet mellan de nordiska länderna. För att skapa en övergripande enhetlig bild, förståelse och bättre förutsätt- ningar för hur framtida insatser bör inriktas i fråga om samhällets informa- tionssäkerhet behövs en tydlig nationell strategi med bred förankring i sam- hället, anför regeringen i proposition 2013/14:144. Regeringen har därför gett en särskild utredare i uppdrag att, utifrån ansvarsprincipen och gällande eko- nomiska ramar, föreslå en nationell strategi för hantering och överföring av information i elektroniska kommunikationsnät och it-system (dir. 2013:110). Utredaren ska även föreslå övergripande mål för samhällets informations- säkerhetsarbete och hur ska upprätthålla säkerhet och integritet i sam- Försvarsberedningen konstaterade i sin säkerhetspolitiska rapport i en globaliserad värld (Ds 2013:33) att utvecklingen av informationsteknologin utmanar många traditionella föreställningar om säkerhetspolitikens omfatt- ning, aktörer och logik och att sårbarheterna i dagens globala it-system är, och kommer inom överskådlig tid att vara, en av våra mest komplexa frågor. I sin försvarspolitiska - Starkare försvar för en osäker tid (Ds 2014:20) konstaterar att samverkan mel- lan offentliga aktörer och näringslivet samt internationell samverkan, är avgö- rande för att även fortsättningsvis kunna stärka samhället genom en effektiv och säker informationsteknologi. Försvarsberedningen anser att det interna- samarbetet i syfte att säkerställa en robustare cybersäkerhet ska ut- Det finns ett tydligt mervärde i att fördjupa samarbetet inom och med de baltiska länderna rörande dessa frågor. Försvarsberedningen konstaterar vidare att samlade förmåga att förebygga, motverka och aktivt hantera konsekvenserna av civila och militära hot, händelser, attacker och angrepp i cyberområdet måste öka. För att möjliggöra ett koordinerat beslutsfattande framhåller Försvarsberedningen betydelsen av att det mellan civila myndigheter och Försvarsmakten finns en delad lägesinformation vid specifika händelser. Utskottet instämmer, likt Försvarsberedningen, i vikten av att se på informations- och cybersäkerhetsfrågorna ur en strategisk synvinkel och välkomnar därför att regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att föreslå en nationell strategi för hantering och överföring av information i elektroniska kommunikationsnät och it-system m.m. Tillika anser utskottet att MSB m.fl. myndigheters pågående arbete med skydd av samhällsviktig verksamhet, inklusive informations- och cybersäkerhetsfrågor, är av stor vikt för att skydda svenska intressen från dessa typer av hot. Internationell samverkan är även i fortsättningen en grundförutsättning för att öka informationssäkerheten i , anser utskottet, och välkomnar därför det strategiska arbete som sker inom ramen för det nordiska och europeiska samarbetet. Det kan sammantaget konstateras att det pågår ett stort arbete med att förstärka och förbättra, men också att fortsätta att utreda samhällets förmåga att förebygga och hantera allvarliga it-in- cidenter, varför förslagen i motionsyrkandena avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om livsmedels- och dricksvattenförsörjning. Utskottet hänvisar bl.a. till olika utredningar samt det omfattande arbete som bedriver på området. Jämför reservation 6 (SD). m.fl. (MP) betonar i motion 2011/12:Fö214 yrkandena 1 och 2 behovet av att göra en sårbarhetsgranskning av dricksvattenförsörjningen som täcker hela landet samt att vatten bör innefattas som potentiellt mål för terrorhandlingar i denna granskning. Motionen tar sin utgångspunkt i den granskning som gjorde 2008 av den svenska beredskapen för skydd av svenskt dricksvatten. Granskningen visade att inte har möjlighet att hantera allvarliga kriser som kräver nödvattenförsörjning eller evakuering av utsatta grupper inom väsentliga delar av storstadsområdena. Granskningen begränsade sig dock till större städer och stora försörjningssystem, vilket innebär att sårbarheten i stora delar av landets vattenförsörjning är outforskad.