bet · H101SoU19 · 2014-04-15 00:00:00 — Jag kommer att utgå ganska mycket från remissvaren. Jag har läst 50 stycken. Det är lätt att göra en kort sammanfattning av remissvaren; den är nämligen: Ja, men . Det är knappast någon som svarar bara ja eller bara nej, utan det är: Ja, men . En del tunga instanser som Förvaltningsrätten, Kammarkollegiet, , och säger men i sina svar "på grund av det oklara rättsläget". Och det är ganska allvarligt med tanke på att de instanserna anser att det "behöver bli föremål för ytterligare beredning och konsekvensanalys". Kammarkollegiet tar också upp om det verkligen behövs en lag för att öka den enskildes rätt till delaktighet och valfrihet. De tycker att det är onödigt.Vi kan dock titta på vad landstingen och intresseorganisationerna har svarat. Även där är det mycket av detta Ja, men . Man är positiv till grundtanken med fritt val av hjälpmedel, men sedan kommer alla invändningar. Den största användargruppen är de som är hörapparatbärare, och de är mest kritiska. De har också varit med i försöksverksamheten som de underkänner ganska duktigt. De pekar speciellt på att ett flertal statliga myndigheter ska verka för att införa eget ägande av hjälpmedel i samband med hörselrehabilitering, vilket de inte vill. De skriver att resultaten från försöksverksamheten i och är nedslående.En annan anledning är att audionomerna hamnar på två stolar, vilket också tar upp i sitt remissvar. De ska nämligen prova ut och ge neutral rådgivning till patienterna, men de är också säljare som ska dra in intäkter till företaget. En del audionomer upplever att de behöver hänvisa en patient till företagets privata utbud även om det finns likvärdiga produkter i sortiment. Det strider mot de mest grundläggande principerna för såväl vårdetik som affärsetik. Behandlaren, audionomen, blir säljare, och patienten blir kund.I och har man provat hörselcheckar. Det har då framkommit att om jag behöver hörapparat över checknivån får jag ta pengarna ur egen ficka. Det innebär en betydande risk för principen lika vård. Det blir plånboken som bestämmer hur bra jag kan höra, eller rättare sagt får höra.Det finns exempel på hur privata försäljare utan insyn satt sina priser på hörhjälpmedlen på samma nivå som hörselchecken. Den enskilde drabbas inte, men varken eller vet vilka hörapparater som finansierats med skattemedel, vad de kostar och vilken kvalitet de har. Det finns också exempel på att hörapparatanvändare har fått betala ur egen ficka för att få rätt hörapparat. Hur har de klarat det? Jo, flera har fått ta lån. Allt detta har kommit till HRF:s kännedom; det är delar ur deras remissvar.Lunds universitets remissvar är talande på den här punkten. De skriver: Förslaget gynnar okomplicerade fall, som kräver få besök, och personer med god ekonomi som kan bekosta hjälpmedel för . När HRF frågat hörapparatväljarna har av dem som varit med i försöket uppgett att de verkligen fått välja. Att man själv ska behöva betala är precis tvärtemot vad hälso- och sjukvårdslagen säger, nämligen att målet för hälso- och sjukvård är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen.Man kan fråga sig var uppföljningen och konsekvensanalysen av de problem som kommit fram finns. Svaret är att dessa inte finns. Kanske är det därför som både och län bestämt sig för att inte införa hörselcheckar. Något som inte klart framgår är om lagförslaget faktiskt påverkar valfriheten eftersom det bygger på frivillighet för kommuner och landsting att införa LOV.Slutligen, herr talman, vill jag säga några ord om inflytande och delaktighet. Slutrapport från försöksverksamheten Fritt val av hjälpmedel , som åberopas i utredningen. Den indikerar att denna typ av hjälpmedelsförsörjningsmodell saknar attraktionskraft då av patienterna låter bli att välja över huvud taget. väljer alltså inte. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 och 4. Jag träder in i Per Ramhorns ställe i den här debatten.Att tillgodose barns krav på hjälpmedel är inte helt lätt. som det ska ge barnet den frihet det behöver för att utvecklas ställs krav på funktionalitet, hållbarhet, design och teknologi. Det kräver en alldeles speciell kompetens dels vad gäller barns motoriska, sociala och kognitiva utveckling, dels vad gäller modern teknologi och utveckling inom barn- och ungdomskulturen. Barn ska ha rätt att vara barn och få hjälpmedel som är utvecklade för just barn.Undersökningar visar att föräldrar upplever att det saknas spetskompetens och att habiliteringen och hjälpmedelscentralerna inte håller sig ajour med utvecklingen. Därför anser vi att man ska utreda möjligheten att införa ett nationellt kompetenscenter där expertkunskap om avancerade hjälpmedel och barns hjälpmedelsbehov samlas. Utöver detta behövs fritidshjälpmedel för att barn och unga med funktionsnedsättning ska kunna delta i fritidsaktiviteter och därmed undvika att etablera onödig ohälsa.Skillnaderna mellan landstingen är stora och oacceptabla när det gäller vilka hjälpmedel som erbjuds. Vi anser därför att regeringen bör se över frågan om fritidshjälpmedel för personer med funktionsnedsättning. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1 om att man inte ska ge myndigheter uppdrag att stimulera något som uppenbarligen inte har fungerat bra, så kallat fritt val av hjälpmedel, och till reservation 4 om barn och hjälpmedel.Den här debatten handlar både om regeringens proposition Mer inflytande för den enskilde i valet av hjälpmedel och om motioner från den allmänna motionstiden. Jag kan inte låta bli att lite grann ta upp den tråd som inledde sitt anförande med, för självklart handlar hjälpmedel om rätten att kunna fungera och vara delaktig i samhället. Det kan gälla arbetsliv, vardagsliv, vistelse i hemmet och blir därmed en fråga om medborgerliga rättigheter för människor med olika funktionsvariationer. Självfallet skulle en skarp tillgänglighetslagstiftning, mot diskriminering, vara en bra förutsättning för det. Det finns inte förväntningar bara på den här lagen, som man nu är besviken på, utan det finns också förväntningar på att oppositionen ska lägga fram skarpa förslag i frågan. Den debatten kommer att hållas i kammaren längre fram.Tillgången till hjälpmedel är en viktig förutsättning och en viktig rättighet för att människor med funktionsnedsättning ska kunna leva ett bra liv. Vi ser att det finns brister. Eftersom man ibland hänvisar till att hjälpmedel är dyra tittar man inte på helhetssituationen. I stället ser man till den enskilda kostnaden för ett hjälpmedel trots att det samhällsekonomiskt inom kanske något eller skulle löna sig att tillhandahålla ett hjälpmedel som är ganska dyrt. Om det hjälpmedlet dessutom hjälpte en person att få ett arbete skulle det löna sig ännu mer.Det har blivit mer restriktivt med hjälpmedel runt om i landet. En del hjälpmedel har försvunnit ur sortimentet, och i många fall har kostnaden lagts över på den enskilda individen. Om människor själva ska betala för sina hjälpmedel vet vi att det blir ojämlikt eftersom människor har olika mycket pengar. Det handlar bland annat om att kommuner och landsting försöker pressa sina budgetar när pengarna inte räcker till. Vi behöver mer pengar till välfärden i stället för till att sänka skatter.Det varierar som sagt mycket över landet. Hur väl det fungerar med hjälpmedel beror på bostadsort. Därför tycker vi i att det behövs ett tydligare statligt ansvar i de här frågorna. Enligt om rättigheter för personer med funktionsnedsättningar har staten ett ansvar. Vi anser att det behöver tas fram nationella riktlinjer för förskrivning av hjälpmedel.Ett annat problem som ofta lyfts fram när man talar med berörda människor och deras organisationer gäller stuprören mellan myndigheter med olika ansvar. Man efterfrågar inte hjälpmedelscheckar. I stället vill man att en del av stuprören tas bort så att man får fram användbarheten för hjälpmedlen. Om någon prövar ut mina personliga hjälpmedel, en annan anpassar bostaden, en tredje hanterar bilstödet och en fjärde arbetshjälpmedlen är det inte alltid de fungerar ihop. Man tar inte alla gånger hänsyn till hur de ska fungera ihop, vilket kan krångla till tillvaron alldeles förskräckligt för människor som är beroende av att få bort hinder så att de med hjälpmedel kan fungera självständigt och ha självbestämmande.Barns behov av hjälpmedel skiljer sig från vuxnas. Barn utvecklas, barn växer, barn behöver byta hjälpmedel mycket oftare än vuxna. Att ha rätt hjälpmedel är en del i att som barn med funktionsnedsättning få en bra utveckling. För att det ska fungera måste det finnas goda kunskaper om hur barns individuella behov skiftar och om hur behoven skiftar utifrån barns utveckling. Då behövs expertkunskaper om avancerade hjälpmedel för barn och om barns hjälpmedelsbehov, och de behöver samlas på färre ställen än i dag.Det behövs regionala eller nationella . Det tycker vi att det vore anledning att se över och utreda.En meningsfull fritid är också en viktig del i barns liv. Det är en del som lyfts fram också i . Vi kan se att barn med funktionsnedsättning faktiskt deltar mindre i fritidsaktiviteter än andra barn. En av orsakerna är att det inte är självklart att fritidshjälpmedel beviljas, utan man får bekosta det själv helt eller delvis. Återigen kommer vi in på att alla människor inte har de pengar som krävs. Det blir alltså en plånboksfråga för de familjer där det finns barn med funktionsnedsättning. Naturligtvis finns det också krav på att fritidsverksamhet och fritidsanläggningar ska vara tillgängliga.Vi i tycker att ett första viktigt steg vore att se till att man faktiskt ordentligt kartlade hur barns situation runt om i landet ser ut när det gäller hjälpmedel. Vilka hjälpmedel får man på olika håll? Vad får man betala för dem? Vilken kompetens och kunskap finns om just barns behov av hjälpmedel? Vi tror att en ordentlig första kartläggning skulle kunna lyfta fram brister, saker som behöver förbättras och kanske också goda exempel som kan användas. Vi skulle vilja att regeringen gav uppdrag om en sådan kartläggning.Låt mig nu gå in på den aktuella propositionen. Som har sagts av både och är vi överens om den del som handlar om att ändra i hälso- och sjukvårdslagen och patientsäkerhetslagen, där man tydliggör och inför skyldigheter att ge människor större möjligheter att välja hjälpmedel. Man ska kunna välja det man själv föredrar med hänsyn till egna önskemål och behov om de framstår befogade med hänsyn till kostnaderna. Man ska också ha rätt att få information om vilka hjälpmedel som finns. Det är inte alltid man faktiskt vet det själv, utan man behöver kunnig personal som talar om det. Det behövs också reella möjligheter att välja genom att få stöd av dem som följer och känner till vilka hjälpmedel som finns.Vi ser det också som en väldigt viktig sak att det inte kommer ett tvingande förslag, som nog var tänkt från början, om att införa så kallade valfrihetssystem - vi kan väl kalla det för att privatisera hjälpmedelsområdet genom hjälpmedelscheckar och annat. Det leder till att man slår sönder den helhet som finns, där hjälpmedlen faktiskt är en del i hälso- och sjukvårdens habilitering och rehabilitering och där det faktiskt finns en vårdkedja där man följer upp att det fungerar. Det leder också till en ojämlik tillgång till hjälpmedel - från fick vi här höra om erfarenheterna från de försök som regeringen har tagit initiativ till och som har pågått i och . Det är kritiken, inte minst från funktionshinderrörelsen, som har satt stopp för detta, och det tycker jag är alldeles utmärkt.Jag skulle gärna vilja avsluta med det brev från som det har hänvisats till tidigare i debatten. Det vore faktiskt intressant om både och Alliansen svarade på vad de tycker om den uppmaning som vi får i det här brevet, som är undertecknat av Hörselskadades Riksförbunds ordförande. Brevet slutar så här: Vi uppmanar därför dig som riksdagsledamot att ta ditt personliga ansvar och rösta mot den del av socialutskottets utlåtande som handlar om statliga myndigheters skyldighet att verka för ett individualiserat checksystem för hjälpmedel. Det är just detta som det yrkande som S, V och MP är överens om handlar om. Men vad har ni från Alliansen för invändningar mot Hörselskadades Riksförbunds uppmaning? Det skulle jag gärna vilja ha svar på. Alliansregeringen går vidare mot ökad självständighet för enskilda människor. Detta är återigen en reform som ger integritet, egenvärde och välbefinnande. Från att ha varit utan talan om vilka hjälpmedel man kan behöva eller tycker passar bäst får man nu möjligheten att välja. Det är ett viktigt steg mot självständighet och självbestämmande för människor med olika former av funktionsnedsättning. När man genomför en sådan reform är det viktigt att skapa förutsättning för den enskilde att få kännedom om vilka alternativ som står till buds och att man följer upp, kontrollerar och tar ansvar för att reformen är till godo för varje individ. När landsting och kommuner handlar upp hjälpmedel sker det genom lagen om offentlig upphandling, vilket i sig begränsar möjligheterna för den enskilde att välja. Därför skapar vi inom gällande lagstiftning också möjligheten att välja hjälpmedel utanför de ordinarie sortimenten genom eget ägande. Vi har hört kritik från oppositionen om att det skulle innebära att man får lägga till egna pengar. Jag skulle bara vilja tala om att i det socialistiskt styrda, förlåt, det S- och V-styrda kostar hjälpmedel olika, framför allt hörselhjälpmedel. Där får man betala om man vill ha det digitala. Det är inte särskilt rättvist. Det ser alltså olika ut, och därför blir den här lagen så bra, för nu får man möjlighet att välja inom den givna ramen.Lagen innebär också att det blir vårdgivaren och den som har ansvaret för hälso- och sjukvården för en patient som ska se till att patienten får individuellt anpassad information om de hjälpmedel som finns. I propositionen finns det tydliga förslag om på vilket sätt reformen ska genomföras. För att underlätta det fria valet satsar regeringen på en informationsinsats, Hitta och jämför hjälpmedel. Detta kommer att underlätta för den enskilde att få kännedom och råd och stöd för sina beslut att välja hjälpmedel.Den nya Myndigheten för delaktighet, som tar över många funktioner från , har uppdraget att fortsätta stimulera landsting och kommuner att öka den enskildes inflytande vid förskrivning av hjälpmedel. Jag har svårt att förstå varför det skulle vara skadligt att den enskilde får inflytande över vilka hjälpmedel man får.Parallellt med detta får ett ansvar att samla den statliga stöd- och informationsverksamheten om hur offentlig upphandling ska gå till - det gäller också innovationsupphandling - samt vilka miljökrav och sociala krav som ska ställas. Man kan tycka att det är rimligt att en myndighet som får ett sådant uppdrag. Verket bör också få i uppdrag att ta fram en vägledning till huvudmännen om förutsättningarna för att vid upphandling ta hänsyn till den enskildes behov och önskemål och möjligheterna att påverka valet av hjälpmedel.Dessutom bör få i uppdrag att ta fram en vägledning till stöd för förskrivare och andra yrkesgrupper. Det kan handla om stöd för egenvårdsprodukter såväl som för förskrivning inom den ordinarie hjälpmedelsverksamheten. Här får även audionomer stöd i sitt professionella handlingssätt när det gäller hur man rekommenderar hörselhjälpmedel. Jag har svårt att tro att en professionell grupp som audionomer skulle välja ett felaktigt hjälpmedel för den enskilde för att gynna sitt företag. Den som gör så ska byta jobb. Jag tror inte att den risken finns.Dessutom förslår regeringen att det ska vara en tydlig uppföljning som stärker och tydliggör ansvaret för att lagen efterföljs. Sammantaget anser alliansregeringen och att fritt val av hjälpmedel är ett verktyg för att uppnå grundläggande mål inom funktionshinderspolitiken, så att människor kan bli fullt delaktiga i samhället.Lagen innebär skyldigheter för landsting och kommuner att ge möjligheter att välja hjälpmedel. Men lagen innebär rättigheter för den enskilde att välja det hjälpmedel som man tycker passar bäst för att undanröja sitt hinder.Herr talman! Jag har mycket svårt att förstå de betänkligheter som oppositionspartierna har. För mig är det återigen på det viset att den lokala politiken ska ha större beslutanderätt över mitt liv när jag får ett hjälpbehov. Det är återigen en diskriminering. När jag har ett vårdbehov blir jag omyndigförklarad. Det tycker jag inte är rätt.Med dessa olika åtgärder, uppdrag och kontroller menar vi moderater att vi återigen stärker den enskildes möjligheter att påverka sin vardag. Det här skapar livskvalitet och välbefinnande. Därför yrkar jag bifall till förslaget i socialutskottets betänkande nr 19. Först skulle jag vilja höra om ser något behov av ett tydligare statligt ansvar, utifrån att man faktiskt upplever att det är väldigt olika. Viss olikhet kommer det alltid att bli när vi har landsting och kommuner med självbestämmanderätt. Men hur olika kan det vara när det handlar om att människor helt enkelt ska kunna ha ett självständigt liv, så att säga?Det finns stora olikheter när det gäller avgifter, vilket kan utestänga människor. sade att det var så i . Vad vill göra åt detta? Men det handlar också om att det är olika sortiment och att man kanske helt ställs utanför i fråga om det hjälpmedel man behöver.Det är ett förtydligande av att man ska kunna bestämma mer, och det finns en skyldighet för sjukvården och kommunerna att visa på alternativ och att informera om alternativ för den enskilde. Det tycker vi alla är väldigt positivt. Det är inte där debatten ligger.Men vad vill göra åt de här skillnaderna, att det beror på var jag bor i landet? Det är också svårt att få ihop alla huvudmän, och användbarheten blir väldigt dålig ibland på grund av att olika människor är inblandade.Det passar ju bra att prata om oppositionspartierna. Jag frågade om . Deras erfarenhet är precis den som säger att hon inte kan tänka sig. Det handlar om att man inte är trygg med att audionomerna har en dubbelroll. De ska sälja så mycket som möjligt och vara rådgivande. Många människor har råkat ut för det. När man ska ha fritt val går man till ett ställe där den som jobbar har ett tryck på sig att verksamheten ska gå med vinst. Det ser olika ut . Jag tror att den här lagstiftningen kan underlätta när det gäller likheten. Jag tror att vi är väldigt överens om att man ska ha hjälpmedel utifrån sina behov, och jag tror inte att någon kommer att välja ett hjälpmedel som man inte behöver. Den här lagstiftningen kommer att stärka möjligheten att få rätt hjälpmedel utifrån sina behov, eftersom man kan påverka valet.Tror man att det skulle öka olikheten måste man tro att alla människor behöver samma hjälpmedel. Då är det jämlikt. Men för mig är det jämlikt när man får hjälp utifrån sina behov. Jag tycker att lagstiftningen underlättar det. Det handlar om att vi ska få den påverkan på och gå dit där man använder rätt anpassade hjälpmedel.Därför är det bra med informationen. Men jag undrar, : Vad ska man med informationen till om man ändå inte sedan får välja? Så är det enligt era förslag. Man ska ta bort den möjligheten. Vad ska man då med informationen till? Då får man ändå ta det man får.Under tiden med försöket med fritt val av hjälpmedel har jag suttit i och varit med i en hel del av diskussionerna kring det försök som har gjorts. Man har lyssnat och lärt. Det är en av anledningarna till att man ger de här uppdragen till myndigheterna att följa upp och utvärdera.Jag skulle vilja att förklarar för mig varför man säger nej till att myndigheterna ska få ett uppdrag att följa upp, kontrollera, ge information och stärka den enskilde. För mig är det en diskriminering. Först vill jag säga att det är ett debattknep att försöka få det att framstå som att inte ställer sig bakom de lagförändringar som ligger här. Jag har sagt att vi gör det. Vi tycker att det är jättebra att man i lagen säger att den enskilde ska ha mycket mer att säga till om när den enskilde kommer till och ska välja hjälpmedel och att det är en skyldighet att ge mycket tydligare information om alla hjälpmedel som finns. Det tycker vi är jättebra. Det är den här hjälpmedelschecken, fritt val, som vi inte tror på. Vi tror inte på den eftersom det kommer in andra intressen. Det kommer in vinstintressen.Så här skriver :"'Fritt val-reformen' har också inneburit att ett multinationellt bolag genom uppköp av och avtal med hörselmottagningar skaffat sig en näst intill monopolliknande ställning i . Samma bolag äger dessutom ett av de internationellt mest kända hörapparatsmärkena, vilket tydligt märks i det sortiment som erbjuds. "Det är det här som vi är kritiska till. Vi är kritiska till att pensionärer får så dålig information att de inte ens förstår att de kan gå till och få samma hörapparat till ett mycket lägre pris. De får i stället punga ut med 5 000, 10 000 eller 15 000 extra. Det har hänt. Vi är kritiska till att man lägger över ansvaret på den enskilde och att det offentliga då kan dra sig tillbaka. Vi är kritiska till att man, så att säga, slår sönder en vårdkedja.Handikappförbunden har tydligt sagt:"En för kraftig förskjutning av ansvaret för hjälpmedel till den enskilde brukaren riskerar att urholka hjälpmedlens viktiga funktion i en sammanhållen habiliterings- eller rehabiliteringsprocess. En negativ följd av detta kan bli att vårdgivarens ansvar för den sammanhållna behandlingen försvagas. "Det är det här vi är kritiska mot. Vi är väldigt positiva till de förstärkningar som finns i den föreslagna lagstiftningen när det gäller rätten att välja. Tror man att enskilda människor inte kan ta ansvar för egna beslut för att de har ett funktionshinder och behöver ett hjälpmedel? Jag kan inte acceptera att man sätter den etiketten på människor, att de skulle sakna den förmågan. Oavsett var man är tror jag att man känner sina egna behov bäst själv. Det kan inte vara så att landstingen automatiskt vet bäst vad jag behöver när det är jag som har min funktionsnedsättning.Det är mycket tal om vinstintressen, men skapar man ju möjligheter för den enskilde att välja. Den enskilde är den som vinner. Den enskilde är den som får ett hjälpmedel som är rätt anpassat utifrån de behov som man har. Jag kan inte se att det skulle vara skadligt ur någon synvinkel alls. Det är dessutom väldigt bra att vi har myndigheter som följer upp, som tar ansvar och som har skyldigheter. Det är bara rättigheter för den enskilde. Jag tycker att den här propositionen är alldeles utmärkt. Jag kanske ska börja med, precis som , att berätta att vi också är positiva till själva grunden.Det handlar just om att uppmuntra och stimulera det man sett, inte minst ifrån HRF, som beskriver att det inte fungerar.Jag har, som sagt, gått igenom 50 remissvar. Det är inte så att alla är av åsikten att detta genomgående är bra. De allra flesta skriver, som jag sade i mitt anförande: Ja, men .Vi kan titta på audionomerna. De tar själva i sitt remissvar upp problemet med att sitta på två stolar. De anser att det krävs fyra besök för att prova ut en hörapparat. Det är en rehabiliterande insats. Men har man bestämt att med fritt val ska det bara vara fråga om två besök.Det finns något vi lätt glömmer. Vi säger att det finns inget som helst att välja bland hörapparater inom . Men har ett stort urval av hörapparater. Det är inte så att det inte finns möjlighet att välja . Det är en stor felbeskrivning.Bland dem som har ingått i försöket har - de är inte många - upplevt att de har haft möjligheten att välja. Dem jag litar på i det här fallet är de som är hörapparatbärare. Det är vad de har varit med om som är viktigt. De är inte tillräckligt nöjda så att de kan tänka sig att låta detta passera. Återigen är vi på samma ställe. Ni säger ja till att uppmuntra och stimulera men nej till rätten att välja.