bet · H101UU10 · 2014-04-30 00:00:00 — Den gemensamma jordbrukspolitiken har karaktären av en icke ändamålsenligt övergripande lösning som är skapad främst för att passa jordbrukare på kontinenten. betalar stora summor till utländska intressen, och det skapas ett importberoende som lamslår vår egen livsmedelsproduktion. I yrkande 15 i motionen anförs att exportbidrag som är direkt skadliga för utvecklingsländernas självförsörjningsgrad ska avskaffas. Att värna principen om frihandel och att motverka protektionism är både ett globalt och ett svenskt intresse. Enligt yrkande 34 bör regeringen verka för att avskaffa den externa fiskeripolitiken. Motionärerna ifrågasätter kostnadseffektiviteten i fiskeavtalen och ser helst att avtalen inte förlängs när det gäller utvecklingsländerna. EU:s fiskeavtal går enligt motionen inte heller att förena med en hållbar utvecklingspolitik. nådde , rådet och kommissionen en överenskommelse om utformningen av den framtida jordbrukspolitiken i EU efter 2013. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken innebär, förutom en minskad budget, att jordbrukspolitikens tre delar – marknadsstöd, direktstöd och landsbygdsstöd – kvarstår. Enligt skrivelsen gjordes inga större framsteg i reformen för att öka jordbrukssektorns marknadsorientering. Reformen innebär vidare att skillnader i direktstödsnivåer mellan medlemsländer och mellan lantbrukare minskar samt att en rad nya komponenter införs inom ramen för direktstödet. Som framgår av budgetpropositionen (prop. 2013/14:1 utg.omr. 23) är regeringens långsiktiga målsättning för den gemensamma jordbrukspolitiken en avreglerad, marknadsorienterad och konkurrenskraftig jordbrukssektor styrd av konsumenternas efterfrågan och med hänsyn tagen till klimat, miljö, djurskydd och utvecklingsaspekter. Inom ramen för väsentligt lägre utgifter för jordbrukspolitiken i EU vill regeringen lägga ett ökat relativt fokus mot åtgärder för landsbygdspolitiken. När det gäller frågan om exportbidrag har regeringen i jordbruksreformen förespråkat att marknadsstöden, inklusive exportbidragen, fasas ut och att samtliga direktstöd frikopplas (se bet. 2011/12:MJU17). Utskottet delar den uppfattning som regeringen framför i budgetpropositionen , dvs. att det är angeläget att EU:s gemensamma jordbrukspolitik fortsätter att förändras i linje med tidigare genomförda reformer. För att möjliggöra detta krävs ett proaktivt arbetssätt. Det är därför angeläget att i ett tidigt skede påbörja analyser med utgångspunkter för en modernisering av EU:s gemensamma jordbrukspolitik inför nästa budgetperiod efter 2020, samt inför halvtidsöversynen –2020. Landsbygdsprogrammet är ett av regeringens viktiga verktyg för att bidra till att hela ska kunna leva och för att säkerställa utveckling i hela landet. Ett starkt och effektivt landsbygdsprogram ger bl.a. förutsättningar för ett fortsatt arbete för att uppnå de nationella miljökvalitetsmålen. Landsbygdens utvecklingskraft kan tas till vara och förutsättningarna för tillväxt och jobb i landsbygdsföretagen stärkas. Enligt skrivelse 2013/14:158 om det svenska landsbygdsprogrammet 2007–2013 har regeringen initierat en studie vid (ett samarbete mellan och ) som kommer att påbörjas . Studien kommer att behandla möjligheterna till betalningar för miljönytta och kollektivt agerande. Inom projektet av den gemensamma jordbrukspolitiken, som är ett samarbetsprojekt mellan , och , kommer en studie om de WTO-rättsliga förutsättningarna för att betala för miljönytta i stället för kostnader och inkomstbortfall att påbörjas. När det gäller ekologisk produktion finansieras de medel som avsätts för att stimulera den ekologiska produktionen huvudsakligen via landsbygdsprogrammet (se bet. 2012/13:MJU2 och 2013/14:MJU2). Regeringens satsningar på ekologisk produktion inom landsbygdsprogrammet omfattar för miljöersättningar och för kompetensutveckling. Det svenska landsbygdsprogrammet för perioden –2020 ska enligt Landsbygdsdepartementet bidra till lönsamma och livskraftiga företag, aktiva bönder som ger oss öppna marker med betande djur och en modern landsbygd. Enligt Landsbygdsdepartementet kommer landsbygdsprogrammet för perioden –2020 vid programstarten att ha en total budget på för hela programperioden. Av dessa medel kommer från EU:s budget, från statsbudgeten och resterande medel från andra offentliga finansieringskällor, främst kommuner. Regeringen kommer att fatta det formella beslutet att överlämna förslaget till nytt landsbygdsprogram för perioden –2020 till för godkännande. Utskottet noterar att det av programmet framgår att satsningar sker på bl.a. miljö- och klimatersättningar och ekologiskt jordbruk. En översyn av den nuvarande EU-lagstiftningen om ekologisk produktion pågår. Kommissionen antog ett nytt lagstiftningspaket (KOM(2014) 180). Kommissionen vill genom reformen få mer och bättre ekologiskt jordbruk i EU genom att stärka konsumenternas förtroende för ekologiska produkter och få bort sådant som hindrar det ekologiska jordbruket från att utvecklas. Förslaget fokuserar på tre huvudmål: att behålla konsumenternas förtroende, att behålla producenternas förtroende och att göra det lättare för bönderna att gå över till ekologiskt jordbruk. Utskottet välkomnar en sådan översyn. antog kommissionen ett förslag till reformpaket för den gemensamma fiskeripolitiken. Frågorna om bl.a. utkastförbud och bifångsters avräkning mot kvoter behandlas inom reformarbetet. Även frågan om överlåtbara fiskenyttjanderätter behandlades. I förhandlingarna drev regeringen linjen att ett utkastförbud skulle införas och att all kommersiell fångst därmed måste landas, men att en regional anpassning av tidsfristerna kunde vara acceptabel. För att möjliggöra ett utkastförbud och ge fiskarna ett verktyg för att följa ett sådant förbud ansåg regeringen att det skulle vara möjligt för medlemsländerna att välja att införa ett system för överlåtbara fiskenyttjanderätter (transferable fishing concession, TFC). TFC möjliggör för fiskaren att ha en adekvat kvotsammansättning. Om en medlemsstat skulle välja att införa ett TFC-system var det enligt regeringen viktigt att medlemsländerna själva kunde besluta hur systemet skulle utformas. Vid jordbruks- och fiskerådets möte den 25–nåddes en kompromiss om reformen av EU:s gemensamma fiskeripolitik bl.a. vad gäller skyldigheten att landa alla fångster. kunde inte stödja överenskommelsen. Landsbygdsminister uttalade att förslaget innebar förbättringar men inte tillräckligt långtgående. Ministern ansåg att situationen för fisken är allvarlig och att förslaget inte förbättrar situationen tillräckligt mycket. Det var enligt ministern positivt att ett förbud mot utkast hade beslutats, något som kämpat för länge, men det borde införas snabbare. Ministern var även kritisk till att det kommer att vara tillåtet med en viss mängd utkast även i fortsättningen (se vidare bet. 2012/13:MJU13). Utskottet delar landsbygdsministerns uppfattning men konstaterar att de nya reglerna för utkast m.m. nu trätt i kraft genom förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken (EU) 1380/2013. När det gäller fiskeriförvaltningen i och i redogörs i skrivelsen för utfallet av överenskommelsen inom EU . Utskottet anser att det är viktigt att arbetet fortsätter med att skapa förutsättningar för en långsiktig och stabil förvaltning till förmån för ett mer hållbart fiske. När det gäller ålförvaltning vidhåller utskottet det som anfördes i betänkande 2013/14:MJU9 att det är angeläget med fortsatta åtgärder inom ramen för den nationella planen för återhämtning av ålbeståndet. Av betänkandet framgår också att kommissionen ska presentera en rapport för och rådet med en statistisk och en vetenskaplig utvärdering av vilka resultat som uppnåtts genom förvaltningsplanerna för ål, åtföljd av ett utlåtande från vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen. Mot bakgrund av rapporten ska kommissionen föreslå sådana lämpliga åtgärder som med hög sannolikhet kan leda till att beståndet av europeisk ål återhämtar sig. EU har 14 sydliga fiskeavtal med utvecklingsländer i och . har inga fiskeintressen i dessa avtal men är med och beslutar om avtalen. Regeringen arbetar för att fisket ska bedrivas på basis av tillförlitlig vetenskaplig rådgivning, att avtalen ska bli mer transparenta och att EU ska ha ett utvecklingsperspektiv (prop. 2013/14:1 utg.omr. Av skivelsen framgår att regeringens hållning när det gäller EU:s fiskepartnerskapsavtal med tredjeländer har varit att göra ett ställningstagande från fall till fall. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om EU:s fiskepartnerskapsavtal utförligt och följer utvecklingen på området (se bl.a. bet. 2010/11:MJU11, 2011/12:MJU7 och 2011/12:MJU15). I reformen av den gemensamma fiskeripolitiken fastställdes att EU i bilaterala fiskeavtal med länder utanför EU ska främja hållbarhet, god förvaltning och principerna om demokrati, mänskliga rättigheter och rättssäkerhet. Partnerskapsavtal om hållbart fiske ska säkerställa att utnyttjandet av fiskeresurserna grundas på god vetenskaplig rådgivning och endast avser partnerlandets överskottsresurser. Partnerländerna kompenseras för att de ger tillträde till sina fiskeresurser, och ekonomiskt bistånd ska lämnas så att länderna kan genomföra en hållbar fiskeripolitik. Utskottet välkomnar de framsteg som har gjorts samt utgår från att regeringen även i fortsättningen bedriver en aktiv politik på detta område och vid behov informerar om hur avtalen utvecklas. Av skrivelsen framgår att kommissionen presenterade ett lagstiftningspaket med fem rättsakter och ett meddelande under namnet: Friskare djur, sundare växter och en säkrare jordbruksbaserad livsmedelskedja – en moderniserad lagstiftning för ett mer konkurrenskraftigt EU. Kommissionens målsättning med förslagen är att skapa en effektivare, mer modern och enklare lagstiftning för en god djurhälsa, ett gott skydd mot växtskadegörare, säkra livsmedel och ett konkurrenskraftigt jordbruk. Förslagen förhandlades mellan medlemsstaterna och i . har enligt skrivelsen gett stöd för förslagens huvudlinjer men ifrågasatt vissa delar, främst sådana där bedömningen är att de skulle innebära en onödig administrativ börda för företag och myndigheter. Vidare framgår av skrivelsen att det med anledning av hästköttsskandalen har lagts fram en handlingsplan mot livsmedelsbedrägerier. Ett fempunktsprogram presenterades av kommissionen med avsikt att återfå konsumenternas förtroende för europiska livsmedel. När det gäller ursprungsmärkning av kött anförs i skrivelsen att kommissionen enligt förordning (EU) 1169/2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna ska anta genomförandebestämmelser bl.a. om hur ursprungsmärkning för färskt, kylt och fryst kött från gris, får, get och fjäderfä ska utformas. En omröstning i kommissionens ständiga kommitté för livsmedelskedjan och djurhälsa ägde rum . Kommissionen fick då tillräckligt stöd från medlemsländerna för att anta bestämmelserna som kommer att börja tillämpas . röstade nej till förslaget, eftersom regeringen anser att bestämmelserna inte ger konsumenterna entydig information om djurens ursprung. Landsbygdsdepartementet har uppgett att regeringen anser att det är viktigt att konsumenterna kan göra medvetna val och förespråkar därför att den obligatoriska ursprungsmärkningen utvidgas till att omfatta även kött som används som ingrediens i livsmedel. Utskottet delar denna uppfattning. När det gäller djurtransporter har utskottet behandlat den frågan bl.a. i betänkandena /13:MJU2 och 2012/13:MJU19. Av betänkandena framgår att regeringen har arbetat för att få till stånd konkreta förordningsändringar för att öka skyddet för djur under transport. Rådet har enats om gemensamma slutsatser om kommissionens djurskyddsstrategi 2012–2015. Vad gäller djurskyddsstrategin var regeringen nöjd med slutsatserna som innehöll flera punkter som är viktiga från djurskyddssynpunkt. Regeringen lämnade dock en deklaration om djurtransporterna i samband med att rådsslutsatserna antogs. I deklarationen klargjorde regeringen att den är besviken över att rådet inte kunnat enas om förslag som tydligt stärker skyddet för djur som transporteras. Regeringen pekade särskilt på behovet av att regelverket löpande uppdateras i enlighet med aktuella forskningsrön och behovet av att begränsa transporttiderna för djuren. Behovet av att begränsa transporttiderna är särskilt viktigt för slaktdjuren och för icke avvanda djur. När det gäller slaktdjur vill regeringen att transporttiden begränsas till maximalt . Utskottet vill även nämna att frågan om att förkorta djurtransporterna har blivit föremål för ett tillkännagivande till regeringen (bet. 2010/11:MJU20, rskr. 2010/11:231). När det gäller frågan om djurhälsa och användningen av antibiotika har utskottet tidigare anfört att det i råder enighet om att överdriven antibiotikaanvändning för djur ska motverkas (se bet. 2013/14:MJU10). I betänkandet anför utskottet bl.a. att antibiotikaresistens är en högt prioriterad fråga för regeringen och att särskilda satsningar har gjorts på forskning om antibiotikaresistens . Övervakningen och rapporteringen av antibiotikaanvändning fungerar bra på djursidan både inom EU i allmänhet och i vårt land. förbjöd all icke veterinärmedicinsk användning av antibiotika till djur , och gäller samma regler inom hela EU. arbetar intensivt mot antibiotikaresistens och lanserade 2011 en handlingsplan. deltar aktivt i arbetet med att se till att denna handlingsplan verkligen omsätts i handling och tjänar sitt syfte, dvs. en ansvarsfull antibiotikaanvändning och motverkandet av resistensutveckling. Vidare har kommissionen aviserat en översyn av det direktiv som utgör rättslig grund för tillstånd, produktion, marknadsföring, distribution och användning av veterinärmedicinska läkemedel inom EU (direktiv /82/EG). När det gäller matsvinn har utskottet tidigare hänvisat till vad som anfördes i budgetpropositionen (prop. 2013/14:1 utg.omr. 23, bet. 2013/14:MJU2). Där anfördes att det för att nå en hållbar utveckling är viktigt att livsmedelsresurserna utnyttjas mer effektivt. Arbetet med att förebygga matsvinn har därför kommit att få en stor betydelse och är en prioriterad fråga inom EU, FAO och . Vidare har antagit resolutioner i fråga om matsvinn. beslutades om en ny EU-förordning (1169/2011) om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna. I förordningen fastställs allmänna principer, krav och ansvarsområden i fråga om livsmedelsinformation, i synnerhet när det gäller livsmedelsmärkning. När det gäller frågan om hållbarhet finns gemensamma bestämmelser för hållbarhetsdatum i de EU-gemensamma märkningsreglerna (LIVSFS 2004:27), och också i den ovannämnda förordning som beslutats. Där anges de uttryck om hållbarhet som ska användas i respektive land. Enligt Landsbygdsdepartementet diskuterar kommissionen och medlemsländerna frågan om hur dessa uttryck ska tolkas, men det är inte aktuellt med en allmän översyn (se vidare bet. 2012/13:MJU9). Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att de förslag som tas upp i de aktuella motionsyrkandena antingen kan anses tillgodosedda eller i övrigt inte bör föranleda någon åtgärd från sida. bör därmed avstyrka motionerna 2013/14:U11 (S) yrkande 14, 2013/14:U13 (MP) yrkandena 4 och 5 och 2013/14:U12 (SD) yrkandena 15, 33 och 34. Vissa miljöpolitiska frågor m.m. I kommittémotion 2013/14:U11 av m.fl. (S) yrkande 15 anförs bl.a. följande. bör omgående annullera alla sina överskott av utsläppskrediter enligt Kyotoprotokollet. Detta säkerställer att alla ansträngningar som gjorts i inte är förgäves genom att utsläppen i stället sker någon annanstans. Regeringen bör driva på för en ambitiös europeisk klimatpolitik i EU:s nya klimatpaket för mål till 2030. Paketet bör innehålla bindande mål om att utsläppen av växthusgaser ska minska i EU till 2030 jämfört med . Alla utsläppsminskningar ska göras i EU och flexibla mekanismer ska därför inte få räknas in. De nuvarande säkringarna för att undvika koldioxidläckage för den tunga industrin ska fortsätta även efter 2020 eller tills ett globalt handelssystem införs. bör vidare vara pådrivande för att skapa nya internationella finansieringskällor för klimatomställningsåtgärder i utvecklingsländerna. bör vara drivande för att ska stå för en generös andel av den gröna klimatfonden. När det gäller kemikalier bör FN tillsätta en forskarpanel motsvarande den som inrättats för bl.a. klimatfrågorna. bör driva ett mer aktivt arbete för att skärpa och stärka EU:s kemikalielagstiftning, Reach. Fler ämnen med farliga egenskaper bör föras upp på EU:s kandidatlista över särskilt farliga ämnen, tillstånd ska krävas för fler ämnen och kontrollen av att reglerna följs ska utvecklas. Frågorna om lågvolymämnen och nanopartiklar samt hormonstörande och kraftigt allergiframkallande ämnen bör ses över i detta sammanhang. Ett totalt förbud för bisfenol A bör införas i EU. EU bör också inleda ett arbete med att förhindra att farliga ämnen används i textilier. Vidare bör användningen av bekämpningsmedlet parakvat stoppas internationellt och användningen av tungmetaller bör fasas ut. Tydliga åtgärder behövs för att minska koldioxidutsläppen och utsläppen av svavel, kvävedioxider och partiklar från sjöfarten. Sjöfarten måste fortsätta att minska sina svavelutsläpp precis som andra branscher, och samma tuffa krav måste ställas på samtliga fartyg. Kritik framförs mot den insats som den gjorde i framtagandet av det s.k. svaveldirektivet eftersom en del av EU fick lägre krav. I det nya s.k. takdirektivet inom EU med utsläppskrav för både svaveldioxid och kvävedioxid bör vara drivande för tuffa mål. Beträffande havsmiljön bör inom EU arbeta för att en internationell konvention eller motsvarande om hållbar havsförvaltning kommer till stånd. Vidare bör det skräpet, som är ett stort miljöproblem, uppmärksammas som en gemensam angelägenhet inom EU. Fiskare bör kunna lämna det avfall de fått i sina fiskeredskap avgiftsfritt i hamn. I samband med partsmötet inom konventionen om biologisk mångfald togs viktiga steg mot IPBES (Intergovernmental Platform on Biodiversity and ). Detta är ett forskarsamarbete inom området. Ett motsvarande samarbete på området grön ekonomi skulle vara av stort värde. bör vara drivande för dessa frågor i EU. Enligt kommittémotion 2013/14:U13 av m.fl. (MP) yrkande 6 bör ett klimatpolitiskt ramverk på EU-nivå med en stabil och långsiktig klimatpolitik med tydliga spelregler införas. bör sätta successiva mål för EU:s minskade utsläpp så att utsläppen är nära noll 2050. Motionärerna anser att målet till 2030 ska vara att minska utsläppen inom EU jämfört med nivåer. ska innehålla bindande utsläppstak, tydliga regler och en oberoende kontroll. I kommittémotion 2013/14:U12 av m.fl. (SD) yrkande 35 anförs att vid förhandlingarna om den klimat- och energipolitiska ramen bör regeringen verka för att EU:s medlemsstaters åtaganden ska kunna justeras till faktiska internationella avtal som omfattar alla världens stora utsläppare. Eventuella bindande mål för att minska utsläppen av växthusgaser får inte äventyra vare sig de enskilda nationernas eller hushållens ekonomi. Det är nödvändigt att åtaganden inom EU i stället kopplas till ansträngningar för att komma fram till bindande mål på global nivå. Konkurrenskraften för såväl den svenska som den europeiska industrin får inte försämras i den utsträckningen att koldioxidgenererande produktion flyttas till länder med en mindre ambitiös klimatpolitik, s.k. koldioxidläckage, eller flyttas till länder med andra miljöhänsyn eller länder där arbetsrätt och mänskliga rättigheter åsidosätts. I yrkande 37 i motionen anförs att regeringen ska driva att EU:s medlemsstater, inom ramen för internationella klimatavtal, inte bör anta mål om en väsentligt större minskning av utsläpp av växthusgaser än resten av världen. Även om länder skulle nå nollutsläpp är den reella effekten på de globala utsläppen högst begränsad. Enligt yrkande 39 i samma motion bör regeringen driva linjen att EU:s medlemsstater vid beräkningen av nettoutsläpp av klimatgaser ska kunna tillgodogöra sig faktiska nettoutsläpp som inkluderar markanvändning. Kommissionen presenterade ett samlat paket där bl.a. ett meddelande om ett ramverk för klimat- och energipolitiken ingår. Bakgrunden till förslaget är det mål som beslutat om och som innebär att EU ska minska utsläppen av växthusgaser med 80–till 2050 jämfört med i samband med nödvändiga utsläppsminskningar av de industrialiserade länderna som grupp. Minskningarna är enligt IPCC nödvändiga för att den genomsnittliga globala uppvärmningen ska kunna hållas . Meddelandet innehåller förslag till en målstruktur för klimat- och energipolitiken till 2030. Kommissionens förslag omfattar ett klimatmål om för EU:s interna utsläppsminskningar och ett bindande mål på EU-nivå för förnybar energi om till 2030. Inga nya mål för energieffektivisering föreslås, utan kommissionen aviserar att den avser att återkomma till frågan efter avslutad översyn av energieffektiviseringsdirektivet . I faktapromemoria (2013/14:FPM56) med anledning av det aktuella meddelandet redovisar regeringen sin preliminära ståndpunkt. Utskottet har i sitt yttrande 2013/14:MJU3y En klimat- och energipolitisk ram för perioden –2030 anfört bl.a. att utskottet anser att ett 2030-ramverk bör beslutas . Det är viktigt att EU befäster sitt ledarskap och agerar kraftfullt och konstruktivt för att åstadkomma ett globalt klimatavtal i som håller den globala uppvärmningen under två grader. För att visa ledarskap behöver EU besluta om klimatmål före det klimattoppmöte som FN:s generalsekreterare ska hålla . Utskottet välkomnar därför kommissionens meddelande med förslag på ett samlat ramverk för klimat- och energipolitiken , men anser att ambitionsnivån behöver höjas. Utskottet uppmanar vidare EU att utarbeta och besluta om ramverket . En stärkt europeisk klimat- och energipolitik gör det möjligt för aktörer i näringslivet att fatta investeringsbeslut med utgångspunkt i välgrundade antaganden om exempelvis framtida utsläppspriser. Mot denna bakgrund bör ett bindande klimatmål för EU till 2030 beslutas . Så som utskottet har anfört ställer det sig bakom ett ambitiöst bindande klimatmål till 2030 som gör det möjligt att uppnå målet att minska utsläppen med 80–till 2050 på ett kostnadseffektivt sätt. Utskottet är medvetet om att det sätt på vilket bördefördelningen görs får stor påverkan på varje medlemsstats andel av utsläppsminskningen. Utskottet ställer sig bakom kommissionens förslag om 40 procents utsläppsminskning inom EU förutsatt att bördefördelningen mellan medlemsländerna görs på ett kostnadseffektivt sätt. Utskottet välkomnar ett mer ambitiöst mål om det inkluderar möjligheten till utsläppsminskningar i utlandet, förutsatt att andra utvecklade länder tar sin del av bördan i internationella förhandlingar. Att inkludera en möjlighet till utsläppsminskningar i utlandet bidrar till att utveckla en global utsläppsmarknad och till positiva effekter för en hållbar utveckling, inte minst tekniköverföring och kapacitetsuppbyggnad, samt ökar möjligheten att nå klimatmålen på ett kostnadseffektivt sätt. När det gäller koldioxidläckage menar kommissionen i meddelandet att mycket talar för att energikostnaderna inom EU kommer att fortsätta att stiga med anledning av behovet att ersätta åldrande infrastruktur inom EU, stigande priser för fossil energi, genomförandet av klimat- och energipolitiken och ett framtida högre pris för koldioxidutsläpp. Kommissionen föreslår därför att den nu gällande politiken för de sektorer som löper störst risk för koldioxidläckage ska gälla till slutet av handelsfas tre inom systemet för handel med utsläppsrätter (se 2013/14:FPM56). När det gäller internationella förhandlingar anförde regeringen i budgetpropositionen (prop. 2013/14:1, utg.omr. 20) att regeringen står fast vid att även i fortsättningen ska vara ett föregångsland på klimatområdet.