· H101UbU19 · 2014-06-04 11:12:34 — Jag står naturligtvis bakom reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 1.Ofta kan det vara bra att gå tillbaka till gamla texter - till ursprunget, till intentionerna. Så är det med åtgärdsprogram. Första gången åtgärdsprogram nämns är i . Man betonade mycket klokt att åtgärdsprogram skulle vara en process med delaktighet från både föräldrar och elever. Helt centralt inom specialpedagogiken då och var att åtgärdsprogram både skulle omfatta individuella insatser för eleven och se till elevens hela skolsituation. Man skrev också att det var elevens starka sidor som skulle vara utgångspunkt. Det var kloka ord då, och det är kloka ord . Kravet på åtgärdsprogram infördes första gången i Lgr 80 - men bara för grund- och specialskola. reglerades åtgärdsprogram i grundskoleförordningen. Men det var ingen skillnad i skrivningen från texten i Lgr 80. återfinns åtgärdsprogram i skollagen, vilket jag tycker är bra.Den ursprungliga texten om åtgärdsprogram var inte kopplad till kunskapsmål utan till elevens skolsituation i dess helhet. Då framgick av texten att om en elev behöver särskilda stödåtgärder ska ett åtgärdsprogram utarbetas av berörd skolpersonal. Vid utarbetandet av programmet bör skolpersonalen samråda med eleven och elevens vårdnadshavare.Sedan kom . I den utredningen föreslogs att man i alla skolformer utom förskola skulle skriva åtgärdsprogram för elever i behov av särskilt stöd. Samma förslag lades också fram i en departementsskrivelse, Elevens framgång - skolans ansvar. hade då i omgångar kritiserat arbetet med åtgärdsprogrammen.En del av kritiken rörde att arbetet är bristfälligt eller obefintligt. Vidare ansågs det att uppföljning och utvärdering görs för sällan samt att individperspektivet dominerar.I dag är det framför allt två områden som kritiseras. Det heter fortfarande att man hanterar elever med särskilda behov. ändrades formuleringen till elever i behov av särskilt stöd - för att betona omgivningens ansvar.I flera olika rapporter framgår att det råder brister i föräldrarnas ansvar. Många uttrycker att föräldrarna visst är med, men när det sker kvalitativa undersökningar framgår det att föräldrarnas underskrifter har betraktats som aktivt deltagande. har kritiserat att det sällan sker en analys av problemet, det vill säga att orsaker inte har noterats skriftligt.Vad kan göras för att förbättra åtgärdsprogrammen? Ett förslag är att ta fram intentionerna och titta på vad har kritiserat i stället för att ge sig på andra områden. Föräldrars och elevers medverkan är en sådan sak.Enligt är syftet med ett åtgärdsprogram att det ska vara ett redskap för lärare, annan personal och rektorer i arbetet med att stödja en elev i behov av särskilt stöd. I det praktiska arbetet fungerar åtgärdsprogrammen som ett stöd i planeringen och genomförandet av den pedagogiska verksamheten runt eleven. Jag anser att åtgärdsprogrammen är ett av de allra viktigaste verktygen läraren har för att skapa en bra skolsituation för elever i behov av särskilt stöd. Jag är inte ensam om den åsikten. Det finns också tunga remissinstanser som betonar det starka behovet av att åtgärdsprogrammen finns kvar till stor del som de ser ut . Det gäller , och . De allra flesta ärenden som kommer in till rör elever i behov av särskilt stöd.Ska något över huvud taget ändras? Lärarna behöver vila, som vi alla säger. Då är det inte dessa frågor man ska ge sig på. Remissinstanserna är mycket tveksamma till om en ändring över huvud taget förändrar någonting i fråga om lärarens administrativa arbetssituation.Slutligen vill jag säga något om frågan om diagnoser. Jag vet att det inte är skrivet någonstans att eleven måste ha en diagnos för att få stöd. Tyvärr ser det dock ofta ut så i skolorna. tycker att det är viktigt att det klargörs och tydliggörs att en diagnos inte är nödvändig för att få stöd. Tyvärr ser det ut så i praktiken.Sedan är det frågan om särskilt stöd i undervisningen. Jag blev inte så mycket klokare när jag läste texten. Flera remissinstanser har svarat att de vill ha ett förtydligande av vad som är stöd och särskilt stöd. Jag har inte blivit klokare av texten i propositionen. Jag tror att frågan fortfarande kommer att vålla stora praktiska problem på skolorna. Jag står naturligtvis bakom reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 1.Ofta kan det vara bra att gå tillbaka till gamla texter - till ursprunget, till intentionerna. Så är det med åtgärdsprogram. Första gången åtgärdsprogram nämns är i . Man betonade mycket klokt att åtgärdsprogram skulle vara en process med delaktighet från både föräldrar och elever. Helt centralt inom specialpedagogiken då och var att åtgärdsprogram både skulle omfatta individuella insatser för eleven och se till elevens hela skolsituation. Man skrev också att det var elevens starka sidor som skulle vara utgångspunkt. Det var kloka ord då, och det är kloka ord . Kravet på åtgärdsprogram infördes första gången i Lgr 80 - men bara för grund- och specialskola. reglerades åtgärdsprogram i grundskoleförordningen. Men det var ingen skillnad i skrivningen från texten i Lgr 80. återfinns åtgärdsprogram i skollagen, vilket jag tycker är bra.Den ursprungliga texten om åtgärdsprogram var inte kopplad till kunskapsmål utan till elevens skolsituation i dess helhet. Då framgick av texten att om en elev behöver särskilda stödåtgärder ska ett åtgärdsprogram utarbetas av berörd skolpersonal. Vid utarbetandet av programmet bör skolpersonalen samråda med eleven och elevens vårdnadshavare.Sedan kom . I den utredningen föreslogs att man i alla skolformer utom förskola skulle skriva åtgärdsprogram för elever i behov av särskilt stöd. Samma förslag lades också fram i en departementsskrivelse, Elevens framgång - skolans ansvar. hade då i omgångar kritiserat arbetet med åtgärdsprogrammen.En del av kritiken rörde att arbetet är bristfälligt eller obefintligt. Vidare ansågs det att uppföljning och utvärdering görs för sällan samt att individperspektivet dominerar.I dag är det framför allt två områden som kritiseras. Det heter fortfarande att man hanterar elever med särskilda behov. ändrades formuleringen till elever i behov av särskilt stöd - för att betona omgivningens ansvar.I flera olika rapporter framgår att det råder brister i föräldrarnas ansvar. Många uttrycker att föräldrarna visst är med, men när det sker kvalitativa undersökningar framgår det att föräldrarnas underskrifter har betraktats som aktivt deltagande. har kritiserat att det sällan sker en analys av problemet, det vill säga att orsaker inte har noterats skriftligt.Vad kan göras för att förbättra åtgärdsprogrammen? Ett förslag är att ta fram intentionerna och titta på vad har kritiserat i stället för att ge sig på andra områden. Föräldrars och elevers medverkan är en sådan sak.Enligt är syftet med ett åtgärdsprogram att det ska vara ett redskap för lärare, annan personal och rektorer i arbetet med att stödja en elev i behov av särskilt stöd. I det praktiska arbetet fungerar åtgärdsprogrammen som ett stöd i planeringen och genomförandet av den pedagogiska verksamheten runt eleven. Jag anser att åtgärdsprogrammen är ett av de allra viktigaste verktygen läraren har för att skapa en bra skolsituation för elever i behov av särskilt stöd. Jag är inte ensam om den åsikten. Det finns också tunga remissinstanser som betonar det starka behovet av att åtgärdsprogrammen finns kvar till stor del som de ser ut . Det gäller , och . De allra flesta ärenden som kommer in till rör elever i behov av särskilt stöd.Ska något över huvud taget ändras? Lärarna behöver vila, som vi alla säger. Då är det inte dessa frågor man ska ge sig på. Remissinstanserna är mycket tveksamma till om en ändring över huvud taget förändrar någonting i fråga om lärarens administrativa arbetssituation.Slutligen vill jag säga något om frågan om diagnoser. Jag vet att det inte är skrivet någonstans att eleven måste ha en diagnos för att få stöd. Tyvärr ser det dock ofta ut så i skolorna. tycker att det är viktigt att det klargörs och tydliggörs att en diagnos inte är nödvändig för att få stöd. Tyvärr ser det ut så i praktiken.Sedan är det frågan om särskilt stöd i undervisningen. Jag blev inte så mycket klokare när jag läste texten. Flera remissinstanser har svarat att de vill ha ett förtydligande av vad som är stöd och särskilt stöd. Jag har inte blivit klokare av texten i propositionen. Jag tror att frågan fortfarande kommer att vålla stora praktiska problem på skolorna. Jag var ganska liten när jag bestämde mig för att bli lärare. Min dröm då var att få bli lärare i engelska. När jag sedan fick chansen att vikariera i skolan efter avslutat gymnasium upptäckte jag att det verkligen var det roligaste arbete man kunde tänka sig. Att få vara en del av elevernas resa i skolan och att känna att jag kunde bidra till den blev för mig den största utmaning och den viktigaste uppgift som jag kunde tänka mig att arbeta med. Det är eleverna som gör detta. Bra kolleger som tillsammans i arbetslag utvecklar en bra skola är naturligtvis också jätteviktigt, men utan elever finns liksom inte uppgiften.Tiden tillsammans med eleverna är vad läraryrket handlar om - att få till de där magiska mötena mellan lärare och elev, att se ljuset tändas i ögonen på eleverna framför dig, att höra de underbara reflexionerna över en text man läst, att läskoden knäcks. Då öppnar sig bokstavligt talat en helt ny värld. Det är ju inte kärnfysik direkt när vi mottar forskningsbelägg för att det är vad som händer mellan lärare och elev som ger de goda förutsättningarna för lärande. Det känns faktiskt ganska självklart.Läraryrket har dock alltid inkluderat en viss mängd administration. Denna har på olika sätt ökat, och behandlar vi regeringens proposition Tid för undervisning. Regeringens arbete med att minska lärarnas arbetsbörda fortsätter. Efter förra årets beslut att ta bort de individuella utvecklingsplanerna, de så kallade IUP, i de årskurser där betyg ges handlar dagens betänkande om regeringens förslag om ändringar och tillägg i skollagen i syfte att förtydliga reglerna om stöd och särskilt stöd samt förenkla lärarnas arbete med åtgärdsprogram och annan dokumentation.Lärarna upplever att de inte hinner med sitt kärnuppdrag, att undervisa, och regeringen är mycket mån om att både lärarnas arbetsbelastning ska minska och att tiden med eleverna ska öka.Herr talman! Det är bekymmersamt när man som lärare upplever att det är bäst att man skriver ett åtgärdsprogram så att man i alla fall har ryggen fri om Skolinspektionen kommer. Så upplevs det av många lärare , och det gör att det kan finnas ohyggligt många åtgärdsprogram i en och samma klass. Åtgärdsprogram behövs, men det är klokt och bra att vi nu får förtydliganden som kommer att minska lärarnas dokumentationsbörda och som också ska ge de elever som särskilt behöver det den hjälp som krävs. Det ska nu bli tydligt att de behov som ska framgå av åtgärdsprogrammet är de behov av särskilt stöd eleven har. Det krävs inte längre att man ska ange hur uppföljning och utvärdering ska ske, utan det ska vara tillräckligt att ange det ska ske och vem som ansvarar för att det sker. Ett välkommet tillägg är också att skollagen ska förändras så att det blir tydligt att om ett åtgärdsprogram finns behöver inte den skriftliga individuella utvecklingsplanen innehålla samma information. Av många lärare har detta uppfattats som ett dubbelarbete, och det med all rätt.Herr talman! Jag håller med då de säger att det fram till har satts in resurser främst i de högre årskurserna, inte sällan något panikartat då man i årskurs 8 sett att betygen inte är godkända. Att reparera ett helt skollivs misslyckande på vad som i praktiken blir är verkligen inte lätt. Detta vill alliansregeringen ändra på och har därför satt in en rad olika åtgärder för att förändra fokus till att resurserna ska sättas in tidigt, och ju tidigare desto bättre. noterar också att speciallärare och specialpedagoger försvunnit från de svenska skolorna. Det är en i sig riktig iakttagelse, men man försöker göra gällande att det hänt . Man borde vara väl medveten om att den önskade regeringskompisen avvecklade dessa viktiga resurser i skolan, men att alliansregeringen återinförde speciallärarutbildningen.I vårbudgeten byggs speciallärarutbildningen ut med 900 platser . Denna satsning ska börja 2015 och bygger kraftigt vidare på den satsning som gjordes i budgetpropositionen . Tillsammans innebär detta att ytterligare 3 000 speciallärare tillförs . Utöver detta har regeringen aviserat en examenspremie på för den som avlägger en speciallärar- eller specialpedagogexamen.Speciallärarna och specialpedagogerna har alltid varit värda sin vikt i guld. Det kan jag inte minst som lärare intyga. De har ofta "ätits upp" av de behov som funnits ute i skolorna, och det faktum att deras antal har minskat är väl ganska lätt att förstå. Det utbildades inte några speciallärare eller specialpedagoger . Det fanns inga nya att få tag på. Det hade nämligen den då socialdemokratiska regeringen sett till. Stänger man utbildningar brukar det få en effekt med brister. S-ledda regeringar har även gjort detta försök med polisutbildningen, med samma effekt.Det fula försöket att hänföra den minskningen då alliansregeringen tillträdde faller platt. Människor blir äldre och går i pension, så även speciallärare. återinförde alliansregeringen dessa viktiga resurser. Vi förstår nämligen både lärares och speciallärares värde.Herr talman! Lagändringarna vi diskuterar föreslås träda i kraft , och det innebär att detta börjar gälla kommande läsår.Jag tror att vi i alla sammanhang måste se över olika slags arbetsuppgifter i skolan. Min förhoppning är att till exempel modern teknik ska underlätta för såväl elever som lärare. En sak kan vara vid rättning där så är möjligt.Diskussionen om och nationella prov är nu aktuell. Att elever som lyckas väl på nationella prov och som har goda resultat och bra betyg i övrigt inte lyckas i PISA-undersökningen ger också en del vid handen. De vill göra gällande att de är provtrötta efter anhopningen av betyg och att ju inte var betygsgrundande. Låt oss ta även detta på allvar och titta på vad vi kan göra för den samlade situationen i skolan och förändra den för både elever och lärare.Det känns bra att vi är redo att fatta beslut som ytterligare kan stärka våra barns möjligheter till rätt hjälp i skolan i ett tidigt skede och som också innebär att vi ger våra lärare bättre förutsättningar att få mer tid för barnen och mindre tid till administration och dokumentation - mer tid till undervisning helt enkelt.Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på reservationerna. Jag var ganska liten när jag bestämde mig för att bli lärare. Min dröm då var att få bli lärare i engelska. När jag sedan fick chansen att vikariera i skolan efter avslutat gymnasium upptäckte jag att det verkligen var det roligaste arbete man kunde tänka sig. Att få vara en del av elevernas resa i skolan och att känna att jag kunde bidra till den blev för mig den största utmaning och den viktigaste uppgift som jag kunde tänka mig att arbeta med. Det är eleverna som gör detta. Bra kolleger som tillsammans i arbetslag utvecklar en bra skola är naturligtvis också jätteviktigt, men utan elever finns liksom inte uppgiften.Tiden tillsammans med eleverna är vad läraryrket handlar om - att få till de där magiska mötena mellan lärare och elev, att se ljuset tändas i ögonen på eleverna framför dig, att höra de underbara reflexionerna över en text man läst, att läskoden knäcks. Då öppnar sig bokstavligt talat en helt ny värld. Det är ju inte kärnfysik direkt när vi mottar forskningsbelägg för att det är vad som händer mellan lärare och elev som ger de goda förutsättningarna för lärande. Det känns faktiskt ganska självklart.Läraryrket har dock alltid inkluderat en viss mängd administration. Denna har på olika sätt ökat, och behandlar vi regeringens proposition Tid för undervisning. Regeringens arbete med att minska lärarnas arbetsbörda fortsätter. Efter förra årets beslut att ta bort de individuella utvecklingsplanerna, de så kallade IUP, i de årskurser där betyg ges handlar dagens betänkande om regeringens förslag om ändringar och tillägg i skollagen i syfte att förtydliga reglerna om stöd och särskilt stöd samt förenkla lärarnas arbete med åtgärdsprogram och annan dokumentation.Lärarna upplever att de inte hinner med sitt kärnuppdrag, att undervisa, och regeringen är mycket mån om att både lärarnas arbetsbelastning ska minska och att tiden med eleverna ska öka.Herr talman! Det är bekymmersamt när man som lärare upplever att det är bäst att man skriver ett åtgärdsprogram så att man i alla fall har ryggen fri om Skolinspektionen kommer. Så upplevs det av många lärare , och det gör att det kan finnas ohyggligt många åtgärdsprogram i en och samma klass. Åtgärdsprogram behövs, men det är klokt och bra att vi nu får förtydliganden som kommer att minska lärarnas dokumentationsbörda och som också ska ge de elever som särskilt behöver det den hjälp som krävs. Det ska nu bli tydligt att de behov som ska framgå av åtgärdsprogrammet är de behov av särskilt stöd eleven har. Det krävs inte längre att man ska ange hur uppföljning och utvärdering ska ske, utan det ska vara tillräckligt att ange det ska ske och vem som ansvarar för att det sker. Ett välkommet tillägg är också att skollagen ska förändras så att det blir tydligt att om ett åtgärdsprogram finns behöver inte den skriftliga individuella utvecklingsplanen innehålla samma information. Av många lärare har detta uppfattats som ett dubbelarbete, och det med all rätt.Herr talman! Jag håller med då de säger att det fram till har satts in resurser främst i de högre årskurserna, inte sällan något panikartat då man i årskurs 8 sett att betygen inte är godkända. Att reparera ett helt skollivs misslyckande på vad som i praktiken blir är verkligen inte lätt. Detta vill alliansregeringen ändra på och har därför satt in en rad olika åtgärder för att förändra fokus till att resurserna ska sättas in tidigt, och ju tidigare desto bättre. noterar också att speciallärare och specialpedagoger försvunnit från de svenska skolorna. Det är en i sig riktig iakttagelse, men man försöker göra gällande att det hänt . Man borde vara väl medveten om att den önskade regeringskompisen avvecklade dessa viktiga resurser i skolan, men att alliansregeringen återinförde speciallärarutbildningen.I vårbudgeten byggs speciallärarutbildningen ut med 900 platser . Denna satsning ska börja 2015 och bygger kraftigt vidare på den satsning som gjordes i budgetpropositionen . Tillsammans innebär detta att ytterligare 3 000 speciallärare tillförs . Utöver detta har regeringen aviserat en examenspremie på för den som avlägger en speciallärar- eller specialpedagogexamen.Speciallärarna och specialpedagogerna har alltid varit värda sin vikt i guld. Det kan jag inte minst som lärare intyga. De har ofta "ätits upp" av de behov som funnits ute i skolorna, och det faktum att deras antal har minskat är väl ganska lätt att förstå. Det utbildades inte några speciallärare eller specialpedagoger . Det fanns inga nya att få tag på. Det hade nämligen den då socialdemokratiska regeringen sett till. Stänger man utbildningar brukar det få en effekt med brister. S-ledda regeringar har även gjort detta försök med polisutbildningen, med samma effekt.Det fula försöket att hänföra den minskningen då alliansregeringen tillträdde faller platt. Människor blir äldre och går i pension, så även speciallärare. återinförde alliansregeringen dessa viktiga resurser. Vi förstår nämligen både lärares och speciallärares värde.Herr talman! Lagändringarna vi diskuterar föreslås träda i kraft , och det innebär att detta börjar gälla kommande läsår.Jag tror att vi i alla sammanhang måste se över olika slags arbetsuppgifter i skolan. Min förhoppning är att till exempel modern teknik ska underlätta för såväl elever som lärare. En sak kan vara vid rättning där så är möjligt.Diskussionen om och nationella prov är nu aktuell. Att elever som lyckas väl på nationella prov och som har goda resultat och bra betyg i övrigt inte lyckas i PISA-undersökningen ger också en del vid handen. De vill göra gällande att de är provtrötta efter anhopningen av betyg och att ju inte var betygsgrundande. Låt oss ta även detta på allvar och titta på vad vi kan göra för den samlade situationen i skolan och förändra den för både elever och lärare.Det känns bra att vi är redo att fatta beslut som ytterligare kan stärka våra barns möjligheter till rätt hjälp i skolan i ett tidigt skede och som också innebär att vi ger våra lärare bättre förutsättningar att få mer tid för barnen och mindre tid till administration och dokumentation - mer tid till undervisning helt enkelt.Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på reservationerna. Det är härligt att vara värd sin vikt i guld. Det är jag glad över.Att man särskiljer åtgärdsprogram och IUP, att man inte ska skriva dubbelt, är bra och har mitt fulla stöd.När det sedan gäller särskilt stöd och stöd inom ordinarie undervisning skriver man att det är klargjort. När jag läser texten kan jag inte säga att jag blir så väldigt mycket klokare. Man tar upp anpassning som ett exempel, att en elev kanske behöver hjälp med struktur. Det kommer även i fortsättningen att bli massor av gränsdragningsproblem som tyvärr inte gör det lättare eller tydligare. Jag skulle önska att det gjorde det. En del elever behöver andra anpassningar. Är det då stöd inom ordinarie undervisning, eller är det särskilt stöd?De frågor som handlar om speciallärarens och rektorns vardag ser jag inte som lösta med det här.Att specialpedagoger sätts in sent verkar vi vara överens om. När det däremot gäller åtgärdsprogram är bilden lite annorlunda. Det skrivs mest åtgärdsprogram i de tidiga årskurserna, inte i de . Det är något som en skolforskare, , har tittat på. Detta kan man fundera över, och det kan ju finnas förklaringar till det som att lärarna i de tidiga årskurserna jobbar så bra att det helt enkelt inte behövs åtgärdsprogram. Sedan är det en del åtgärdsprogram i årskurs 7, då de första betygen tidigare gavs. Det är härligt att vara värd sin vikt i guld. Det är jag glad över.Att man särskiljer åtgärdsprogram och IUP, att man inte ska skriva dubbelt, är bra och har mitt fulla stöd.När det sedan gäller särskilt stöd och stöd inom ordinarie undervisning skriver man att det är klargjort. När jag läser texten kan jag inte säga att jag blir så väldigt mycket klokare. Man tar upp anpassning som ett exempel, att en elev kanske behöver hjälp med struktur. Det kommer även i fortsättningen att bli massor av gränsdragningsproblem som tyvärr inte gör det lättare eller tydligare. Jag skulle önska att det gjorde det. En del elever behöver andra anpassningar. Är det då stöd inom ordinarie undervisning, eller är det särskilt stöd?De frågor som handlar om speciallärarens och rektorns vardag ser jag inte som lösta med det här.Att specialpedagoger sätts in sent verkar vi vara överens om. När det däremot gäller åtgärdsprogram är bilden lite annorlunda. Det skrivs mest åtgärdsprogram i de tidiga årskurserna, inte i de . Det är något som en skolforskare, , har tittat på. Detta kan man fundera över, och det kan ju finnas förklaringar till det som att lärarna i de tidiga årskurserna jobbar så bra att det helt enkelt inte behövs åtgärdsprogram. Sedan är det en del åtgärdsprogram i årskurs 7, då de första betygen tidigare gavs. Jag uppfattar inte fullt ut vad fråga består av, men jag förstår så mycket som att hon är orolig över att den proposition vi diskuterar inte ska ge den tydlighet hon önskar.Man kan väl konstatera att det finns en rad olika delar i detta. Jag som har upprättat ett antal åtgärdsprogram kan konstatera att den dubbla bördan, alltså att man har skrivit saker både i de individuella utvecklingsplanerna och i åtgärdsprogrammen, nu försvinner.