bet · H201FiU8 · 2014-11-20 00:00:00 — Regeringen menar att det är svårt att dra några entydiga slutsatser av detta, förutom att osäkerheten var hög under krisåren 2009 och 2011. Den lägre nivån kan signalera minskad riskaversion. Något svagare förtroende för de finansiella företagen För att det finansiella systemet ska fungera är det viktigt att konsumenterna har förtroende för de finansiella företagen. Regeringen har därför vidtagit en rad åtgärder i syfte att stärka konsumenterna. Regeringen påpekar att konsumenternas förtroende kan påverkas av andra faktorer, som den finansiella krisen och vilken förväntan konsumenterna har på instituten. Enligt mätningar från Svenskt Kvalitetsindex (SKI) har kundnöjdheten i bankbranschen minskat . De banker som klarar sig bäst är banker som är nischade mot en tydlig kundgrupp. Bankkunderna tenderar att ställa högre krav på sin bank när det gäller råd och service. Kunder upplever att banker är mer säljande än rådgivande . Bankernas minskade kontanthantering påverkar också resultatet negativt. SKI har även mätt förtroendet för bolånemarknaden. Mätningarna visar ett något minskat förtroende för bolånemarknaden. Institutets service är central för kundnöjdheten, det är viktigt för kunden att känna sig trygg med den information och de råd som ges. Kundnöjdheten för sparande i värdepapper visar enligt SKI:s mätningar en långsamt nedåtgående trend sedan den första mätningen 2010. Enligt mätningen efterfrågar kunderna en hög servicenivå där rådgivningen är mycket viktig för kundnöjdheten. ansåg fyra av tio kunder att de saknade tillräcklig kunskap för att hantera sitt sparande på ett bra sätt. Kundnöjdheten när det gäller livförsäkring (privat pensionssparande) har enligt SKI:s mätningar pendlat fram och tillbaka . Förtroendet ligger dock generellt på en låg nivå, vilket bl.a. kan förklaras av att kundernas kunskap om att hantera sitt privata pensionssparande är låg. Bekämpning av penningtvätt och terrorism Förtroendet för det finansiella systemet kan snabbt skadas om dess institutioner förknippas med illegala tillgångar och penningtvätt. Det är därför av avgörande betydelse att de finansiella företagen vidtar åtgärder för att förhindra att de utnyttjas för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Resultatet av tillsynsundersökningar visar att många företag fortfarande har svårigheter att identifiera och hantera riskerna för dessa i den egna verksamheten, och därmed vidtas inte tillräckliga åtgärder. menar att det överlag behövs en större medvetenhet om frågornas vikt, en högre ambition i riskanalysen och mer målmedvetna åtgärder. Vid sidan av företagens eget arbete behövs enligt regeringens mening också en nationell strategi och samordning mellan berörda myndigheter och aktörer för att säkerställa en effektiv bekämpning i systemet som helhet. Delmål: Det finansiella systemet ska bygga på väl fungerande marknader. Detta är kopplat till ambitionen om sund konkurrens och mångfald i utbudet av finansiella tjänster. Fungerande marknader ska också vara samhällsekonomiskt effektiva. Finansiell stabilitet kan upprätthållas även med kraftig reglering eller vid situationer med begränsad konkurrens och förutsätter egentligen inte en fungerande marknad. Sådana marknader är dock inte samhällsekonomiskt effektiva. Regeringens bedömning av marknadens funktionssätt Regeringen gör bedömningen att de svenska finansmarknaderna över lag fungerar väl. Konkurrensen på den svenska finansmarknaden är dock måttlig ur ett internationellt perspektiv. De svenska ledande bankerna kan i högre utsträckning än flera av sina internationella konkurrenter agera prissättare på sin hemmamarknad. Det bidrar till att priserna på finansiella tjänster överlag riskerar att ligga relativt högt. har troligen storbankernas särställning lett till att införandet av onlinetjänster och kortbetalningsautomater i butik kunnat ske snabbare i än i många andra länder. Regeringen menar att den tekniska utvecklingen generellt sett har varit mycket positiv för både konsumenter och banker. Vissa samhällsgrupper, som äldre personer i glesbygd, har dock drabbats av att antalet bankkontor och uttagsautomater minskat tillgängligheten till kontanter. Detta bidrar i sin tur till att användningen av kontanter som betalningsmedel i viss mån begränsas. Enligt skrivelsen behöver regeringen fortsätta att arbeta för att de elektroniska betalningsmedlen blir tillgängliga för alla. Den nya modellen för ränteskillnadsersättning i fråga om bundna bolån förväntas bidra till bättre fungerande marknader genom ökad kundrörlighet. I skrivelsen redogör regeringen för ett antal indikatorer för att analysera i vilken utsträckning marknaderna fungerar effektivt. Först beskrivs konkurrenssituationen på de finansiella marknaderna. Därefter beskrivs bankernas lönsamhet och prissättning samt deras förmåga att förse kunder med de finansiella tjänster som efterfrågas. Fyra storbanker dominerar bankmarknaden Den svenska banksektorn är i hög grad koncentrerad till de fyra stora bankerna , , och Nordea. Tillsammans har de dryga tre fjärdedelar av inlåningen respektive utlåningen i . Dessa bankers sammanlagda balansomslutning utgör av hela banksektorns balansomslutning. Denna dominerande ställning antyder enligt regeringen att den svenska banksektorn karakteriseras av en oligopolstruktur med relativt höga inträdesbarriärer. De är i högre grad prissättare än ”pristagare”. Branschkoncentrationen är högre i än i t.ex. , och . Nya aktörer har dock gynnats av bank- och betaltjänster online. Att det finns fler banker ökar enligt regeringen möjligheten för medvetna och aktiva kunder att förhandla sig till bättre priser på bl.a. lån och insättningar. Kundrörligheten är relativt låg inom sektorn, ett kundbeteende som är likartat i övriga . Regeringens förslag till nya regler för ränteskillnadsersättning för bundna bolån kan komma att öka kundrörligheten. kan det finnas andra incitament som väger tyngre än eventuella kostnadsbesparingar. Regeringen menar att många kunder förmodligen tycker att det är praktiskt att ha samma bank för lön, pension, sparande, bolån och betalningar. God lönsamhet i bankerna Lönsamheten hos bankerna har varit god . Det finns enligt regeringen ett stort antal orsaker till den höga lönsamheten, t.ex. bristande konkurrens, hög tillväxt, teknisk utveckling och demografiska effekter som urbanisering och förändrad befolkningsstruktur. Banksektorn har haft en högre totalavkastning än genomsnittet på börsen sett till . De svenska bankernas avkastning på eget kapital har också varit högre än både de amerikanska och de europeiska bankernas under större delen av perioden –2013. Skillnaderna kan t.ex. bero på att de europeiska bankerna har drabbats hårdare av finans- och skuldkrisen. Regeringen gör det också troligt att åtminstone en del av förklaringen ligger i att konkurrenstrycket är högre utanför gränser. Både totalavkastning och avkastning på eget kapital indikerar att de svenska bankerna överavkastar. Relationen mellan hushållens räntor på lån respektive bankkonton kan enligt regeringen säga något om marknadens effektivitet. I skrivelsen redovisas utlånings- och inlåningsränta för hushåll . Utlånings-räntan gäller lån på en löptid och inlåningsräntan ersättning på inlåningskonton med uttagsvillkor. Räntedifferensen mellan dessa vidgades i samband med finanskrisen med start och nådde toppnivåer på . Därefter började räntedifferensen falla och var nere på nivåer som före krisen. har räntedifferensen ökat igen, vilket beror på att utlåningsräntorna har stigit som inlåningsräntorna varit i stort sett oförändrade. Att utlåningsräntorna stigit beror enligt regeringen troligen på att investerare blivit mer villiga att ta risker. Det blir därmed dyrare att exempelvis finansiera sig via obligationsmarknaden, eftersom investerarna lockas av andra alternativ med högre risk och därmed större möjlighet att få högre avkastning. Räntedifferensen mellan in- och utlåningsräntor för företag har i stort varit oförändrad. Differensen är mindre för företagssektorn än för hushållen, vilket dels kan bero på att företagen har kortare räntebindningstid, dels på att företagen är mer effektiva i sin kapitalhantering. Antalet bankkontor i har minskat , från 2 090 till 1 839 kontor, . Regeringen menar att det inte är troligt att kunderna generellt upplever att tillgängligheten minskat, eftersom kunderna i högre utsträckning utför bankärenden via bankernas internettjänster. Det finns dock en risk att den äldre generationen och de ekonomiskt svaga kunderna i större utsträckning upplever en försämrad tillgänglighet. Det är vanligare att bankkontor inte hanterar kontanter, vilket många kunder upplever som frustrerande. Även antalet uttagsautomater har minskat , tätheten är nu bland de lägsta i EU. Detta kan leda till att tillgången på kontanter i främst glesbygd kan bli ett problem, framför allt för de äldre som i mindre utsträckning använder kort och internet för sina betalningar. Problemet har dock uppmärksammats och vissa nyinstallationer på mindre orter har skett för att säkra tillgången till kontanta medel. I jämförelse med andra länder har anpassningen till minskad kontanthantering gått mycket snabbt i . Förändringen innebär minskade risker med kontanthantering och effektivare transaktioner. Regeringen framhåller att det är viktigt att andra betalningsalternativ blir tillgängliga och att alla individer har möjlighet att ta del av den utvecklingen. Det har skett en kraftig ökning av bankernas onlinetjänster. Betaltjänsternas snabba tillväxt kan enligt regeringen ses som ett tydligt bevis på att både kunder och handel har högt förtroende och ser hög nytta med betaltjänsterna. Hushållen erbjuds ett allt större utbud av finansiella produkter. Många av dessa produkter ställer höga krav på kundernas ekonomiska kunskaper. distribueras många finansiella produkter av finansiella rådgivare. Rådgivarnas ersättningsmodeller kan ibland ge upphov till intressekonflikter mellan å ena sidan vad som är mest lämpligt för konsumenten och å andra sidan vad som ger högst provision till rådgivaren. Utifrån den aspekten kan rådgivarna vara mer att betrakta som säljare. Detta framgår inte alltid tydligt för kunden. Delmål: Det finansiella systemet ska fungera på ett sådant sätt att konsumenternas intressen tillvaratas genom ett gott skydd. Konsumenten är ofta i ett kunskaps- och informationsunderläge gentemot de företag som tillhandahåller finansiella tjänster. Det är därför angeläget att de statliga insatserna inriktas på att de finansiella företagens information och rådgivning ska sätta konsumenternas intressen främst. Konsumenters kunskaper inom området är också viktiga och bör stärkas. Goda kunskaper möjliggör att konsumenten bättre kan tillvarata sina intressen. Regeringens bedömning om konsumentskyddet Konsumentskyddet på det finansiella området har enligt regeringens bedömning förbättrats men behöver stärkas ytterligare. Regeringen har vidtagit flera åtgärder som bidrar till ökad transparens, bättre information och bättre villkor för konsumenterna. Åtgärder har även vidtagits för att förbättra och förstärka tillsynen samt öka konsumenternas kunskaper. Genom uppdrag till och i EU-förhandlingar har regeringen bl.a. verkat för att utjämna de informationsasymmetrier som finns mellan de finansiella företagen och konsumenterna. Medel har även öronmärkts för ökade insatser för finansiell folkbildning. bolånetak bedöms ha bidragit till att belåningsgraden i samband med nya lån har dämpats efter 2010. Regeringens bedömning är att den snabba utvecklingen av produkter och tjänster även fortsättningsvis kräver statliga åtgärder för att upprätthålla ett starkt konsumentskydd. Det finns enligt regeringen få renodlade indikatorer för att mäta graden av konsumentskydd. Det är också svårt att isolera effekterna av de åtgärder som regeringen vidtagit och andra effekter, som t.ex. den finansiella krisen. Finanskrisen påverkade förtroendet för den finansiella marknaden och de finansiella företagen. De indikatorer som regeringen använder för att utvärdera konsumentskyddet omfattar bankernas bolånemarginal, hushållens skuldsättning, finansiell folkbildning och varningslista. I skrivelsen redovisas också ärendestatistik från Konsumenternas Bank- och och . De områden som framför allt lyfts fram som problematiska för konsumenterna är finansiell rådgivning, där konsumenterna framför allt är missnöjda med information om risk i placering, tidshorisont för placeringen och avgiftsuttag, och att pensionsområdet är svårt att förstå. Av skrivelsen framgår också att många konsumenter framför klagomål över att bankkontor inte tillhandahåller kontanter. Bankernas bolånemarginal har stigit Bankernas genomsnittliga bruttomarginal för bolån har ökat, från i genomsnitt . Detta vittnar enligt regeringen om att det finns ett större utrymme för konsumenterna att förhandla om räntan. Även nettomarginalen har ökat. Det är viktigt för både det enskilda hushållet och för samhällsekonomin i stort att hushållen inte har högre skulder än att de skulle klara en förändrad livssituation, arbetslöshet eller ett prisfall på bostadsmarknaden. Amortering av bolån kan vara ett effektivt sätt för hushållen att nå skuldnivåer där de är mindre sårbara. Belåningsgraden för nya bostadslån har dämpats . Det var som införde ett bolånetak om . Fram till dess hade belåningsgraden för nya lån stigit. Andelen hushåll med en belåningsgrad har också minskat. var andelen hushåll med lån av bostadens inköpspris , medan motsvarande andel var 2013. Ökat antal timmar på finansiell folkbildning För att konsumenterna ska kunna göra väl avvägda val och förstå konsekvenserna av olika ekonomiska beslut, behöver de kunna ta till sig den information som erbjuds. Detta behov blir särskilt tydligt eftersom de pro-dukter och tjänster som säljs på den finansiella marknaden ofta är komplexa. publicerar regelbundet varningslistor över företag som konstaterats inte har tillstånd för den verksamhet de bedriver. Regeringen menar att det bidrar till högre konsumentskydd. menar regeringen att det är svårt att under enstaka år dra slutsatser vad gäller relationen mellan antalet varningar och tillsynsarbete. Antalet varningar har sjunkit från 646 stycken 2010 till 574 stycken 2013. Högst antal varningar delades ut – 853 stycken. har i uppdrag att folkbilda personer i finansiell kunskap. För detta tilldelas myndigheten särskilda medel. Ett flertal projekt har i samarbete med skolor och organisationer dragits i gång. Sättet arbetar på är att utbilda personer som i sin tur utbildar konsumenter, vilket enligt regeringen ger aktiviteterna större genomslag och bättre spridning. Antalet personer som direkt eller indirekt folkbildats har ökat markant: från 8 000 till ca 73 000 . Fortsatt arbete och kommande rapportering Av skrivelsen framgår att regeringen har som ambition att i kommande budgetpropositioner (utg.omr. 2) utveckla redovisningen av situationen på finansmarknaden och politikens inriktning och initiativ på området. Detta ska ske genom att regeringen återkommande redovisar indikatorer som kopplar till initiativ och resultat för att främja måluppfyllelsen. Utskottet välkomnar regeringens skrivelse om det finansiella systemets utveckling. Skrivelsens fördjupade redovisning av uppnådda resultat innebär att får en mer ingående information om fördelningen av statliga medel och utfallet i förhållande till det av beslutade målet för det finansiella systemet. Skrivelsen är ett bra komplement till regeringens årliga redovisning i budgetpropositionen. I skrivelsen framgår att regeringen och ansvariga myndigheter vidtagit ett flertal åtgärder för att nå målet. Utskottet delar regeringens bedömning att det finansiella systemet är stabilt. Däremot anser utskottet, precis som regeringen, att det finns risker. Dit hör bl.a. bankernas ökande användning av marknadsfinansiering och hushållens höga skuldsättning. Utskottet kan i det här sammanhanget notera att inlett ett arbete för att skärpa amorteringskraven för nya bolånetagare. I likhet med regeringen anser utskottet att det finns ett behov av fortsatta statliga insatser för att upprätthålla ett starkt konsumentskydd på en alltmer komplex och extensiv marknad. Enligt utskottets uppfattning är det centralt att det finns en tydlig koppling till resultatindikatorerna i analysen. Därför är det positivt att regeringen i skrivelsen redovisar de resultatindikatorer som bedöms vara av betydelse för utvecklingen. Däremot är det inte helt tydligt vilka medel som regeringen menar har lett till presenterade resultat. Flera av de initiativ som regeringen tar upp i skrivelsen har vidtagits sent under, och ibland efter, utvärderings-perioden. Flera av åtgärderna har därför troligen inte påverkat resultaten . I skrivelsen framför regeringen att redovisningen ska utvecklas i kommande budgetpropositioner. Indikatorer ska redovisas med koppling till regeringens initiativ. Utskottet välkomnar en sådan utveckling, mot bakgrund av det finansiella systemets centrala roll i samhällsekonomin. Det är viktigt för utskottet att kunna följa kopplingen mellan mål, gjorda insatser och resultat. Utskottet avser att följa arbetet på detta område. Resultatskrivelse avseende det finansiella systemet (V) (V) anför: Utskottet har behandlat regeringens resultatskrivelse avseende det finansiella systemet. Utöver vad utskottet anfört vill jag framhålla följande. Vid sidan av traditionell bankverksamhet har handeln med värdepapper och nya komplexa finansiella innovationer vuxit och kommit att utgöra en allt större del av många bankers verksamhet. Enligt uppfattning ska staten inte engagera sig för att rädda banker vars problem beror på stort risktagande i tradingverksamhet. anser därför att införandet av en bankdelningslag bör utredas. Lagen ska innebära att banker ska delas upp i traditionell bankverksamhet och s.k. investmentverksamhet. välkomnar de höjda kapitalkraven och likviditetskraven för banker och andra finansiella institut samt den nya lagen (2014:966) om kapitalbuffertar som införts (bet. 2013/14:FiU19). Det är ett steg i rätt riktning. anser dock att det bör utredas om kravet på kärnprimärkapital som andel av de riskvägda tillgångarna ska skärpas ytterligare. Det kan också finnas skäl att göra kapitalkravet progressivt, dvs. ju större bank, desto högre kapitaltäckningskrav krävs av banken. I de flesta länder finns en s.k. implicit garanti från statens sida att man inte kommer att låta stora finansiella institut gå i konkurs. Denna försäkran är en förklaring till varför vissa bolag kunnat växa sig så stora att de inte kan tillåtas att fallera. Den är även ett väsentligt inslag i en incitamentsstruktur som var en av huvudorsakerna till finanskrisen. Den implicita bankgarantin innebär enligt en kraftig subvention av storbankernas verksamhet. Endast bankernas traditionella verksamhet bör omfattas av den implicita statliga garantin. Detta bör ske genom uppdelning av bankernas verksamhet i en bankdelningslag. Enligt behöver konkurrensen mellan bankerna öka bl.a. genom att man underlättar etableringen av lokala banker. Landsbygden behöver banker med lokal närvaro, stor personkännedom och stort samhällsengagemang. De administrativa kraven bör minska för mindre banker och sparbanker. Sparbankerna är med sitt arbetssätt och sin konstruktion unika i jämförelse med andra banker i . Deras betydelse är stor för många små och medelstora samhällen, då verksamheten är lokalt anknuten och väl förankrad i den bygd där sparbankerna verkar. Sparbankerna är en viktig del i den lokala tillväxten, men de saknar möjlighet att ta in externt kapital i sin verksamhet. anser att sparbanker bör ges samma möjligheter till kapitalisering som sina konkurrenter utan att behöva ombildas till aktiebolag. Hur sparbankernas kapitalbas kan stärkas bör därför utredas. Vad gäller konsumenterna och låntagarna vill jag framhålla att bolånekunderna är helt utlämnade till den godtyckligt satta räntenivå som bankerna vill ha för att upprätthålla sin avkastning. Detta har lett till ökade skillnader mellan reporäntan och bankernas boränta efter finanskrisen. Kunderna måste få större makt över sina boräntor. För att åstadkomma detta anser jag att bankerna bör åläggas att erbjuda kunderna ett låneavtal som utgår från reporäntan. Reporäntan ska utgöra ett golv för förhandlingen mellan banken och kunderna. Förteckning över behandlade förslag 2013/14:210 Resultatskrivelse avseende det finansiella systemet. [1] Prop. 2012/13:1 utg.omr. 2, bet. 2012/13:FiU2, rskr. 2012/13:132. [2]Skrivelsen Statens upplåning och skuldförvaltning 2009–2013 (skr. 2013/14:196) överlämnades till och behandlades i betänkande /14:FiU32. [3] Förslaget behandlades i betänkande 2013/14:FiU19. [4] Indikatorer har inhämtats från , Europeiska kommissionen, , Konsumenternas Bank- och , , , , och Svenskt Kvalitetsindex.