bet · H101SkU17 · 2014-03-03 00:00:00 — Skatteuttaget för egna hem, bostadsrätter, kooperativa hyresrätter och andra hyresrätter har sänkts. Det är enligt utskottet av mycket stor vikt att samtliga upplåtelseformer ges goda skattemässiga villkor. Schablonavdraget för andrahandsuthyrning har höjts , 2012 och 2013. Det höjda schablonavdraget syftar bl.a. till att stimulera utbudet av bostäder till studenter. Fastighetsavgiften för hyreshus med studentbostäder beräknas på samma sätt som för andra hyreshus, dvs. utifrån antalet bostadslägenheter. Vad som menas med bostadslägenhet knyter an till definitionen av bostadslägenhet i jordabalken. Att bryta ut vissa bostäder från denna definition skulle enligt utskottet innebära en lång rad nya gränsdragningsproblem och dessutom innebära ett avsteg från principen om en likformig beskattning. Utskottet är inte berett att tillstyrka motionsförslagen om att införa olika former av särregleringar i syfte att skattebefria vissa typer av bostäder. I avvaktan på förslag från genomfördes förändringarna av den kommunala fastighetsavgiften för hyresenheter . Både taket och procentsatsen sänktes. Den generellt sänkta beskattningen av bostäder i hyreshus har på detta sätt fått genomslag även för hyreshus med studentbostäder. kom med sitt slutbetänkande (SOU 2014:1). Kommitténs förslag innebär att den skattemässiga ställningen för hyresbostäder förbättras genom att den kommunala fastighetsavgiften avskaffas för bostäder som upplåts med hyresrätt. Detta gäller för hyresbostäder i hyreshusenheter som inte inrymmer eller är avsedda att inrymma bostad åt en delägare i hyreshuset om det är ett andelshus. Förslaget gäller dessutom för hyresbostäder i småhus och ägarlägenheter om byggnaden ingår i en näringsfastighet. Som villkor för avgiftsfriheten gäller dock för samtliga byggnader att hyresbostaden upplåts eller avses upplåtas med hyresrätt för att helt eller till en inte oväsentlig del användas som bostad och inte ägs av ett privatbostadsföretag. ska inte betala fastighetsavgift för hyresbostäder. Förslaget om slopad fastighetsavgift på hyresbostäder bör träda i kraft så snart det är möjligt. Kommittén bedömer att förslaget bör kunna träda i kraft . Den kommunala sektorn bör kompenseras för den intäktsminskning som slopandet av fastighetsavgiften innebär genom att de generella statsbidragen höjs . Med anledning av den utredning som presenterats och som ska beredas inom förutsätter utskottet att det fortsatta arbetet med att förändra boendebeskattningen kommer att fortskrida utan att utskottet behöver besluta om ett tillkännagivande. Motionsyrkandena i denna del får därmed i allt väsentligt anses vara tillgodosedda. Utskottet har vid tidigare behandling av olika motionsförslag om utbyggda skattefria reserveringsmöjligheter avstyrkt förslag om reservering av obeskattade medel till underhållsfonder i hyreshus med hänvisning till principerna bakom skattereform. Utskottet vidhåller detta ställningstagande. Därmed avstyrker utskottet motionerna. Äkta och oäkta bostadsföretag Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om ett tillkännagivande till regeringen i fråga om beskattning av bostadsföretag. Begreppen äkta och oäkta när det gäller bostadsrättsföreningar eller andra bostadsföretag förekommer inte i lagtext. I inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, används uttrycket privatbostadsföretag i stället för äkta bostadsföretag. Som privatbostadsföretag anses en svensk ekonomisk förening eller ett aktiebolag vars verksamhet till klart övervägande del består i att åt sina medlemmar tillhandahålla bostäder i byggnader som ägs av föreningen eller bolaget (2 kap. 17 § IL). För att företaget ska räknas som ett privatbostadsföretag har dåvarande i rekommendationer (RSV S 1999:43) uttalat att fastigheten ska inrymma minst tre bostadslägenheter och att av hela taxeringsvärdet ska belöpa på lägenheter som har upplåtits till medlemmar eller delägare. En förening eller ett bolag som inte uppfyller villkoren för att vara ett privatbostadsföretag brukar kallas ett oäkta bostadsföretag. Fram till schablonbeskattades privatbostadsföretag för inkomster och utgifter hänförliga till fastigheten. Schablonbeskattningen innebar i princip att en bostadsrättsförening skulle deklarera för en schablonintäkt i näringsverksamhet på av fastighetens taxeringsvärde och mottagna statliga räntebidrag. Räntor på lånat kapital som lagts ned i fastigheten skulle dras av. Efter en lagändring (prop. 2006/07:1, bet. 2006/07:FiU1, SFS 2006:1344) ska inkomster eller utgifter som är hänförliga till fastigheten inte längre tas upp. Dessa regler trädde i kraft och tillämpas på beskattningsår som påbörjas efter ikraftträdandet. En förening som inte uppfyller kraven för att vara ett privatbostadsföretag, dvs. är ett oäkta bostadsföretag, beskattas på samma sätt som andra ekonomiska föreningar och aktiebolag, dvs. samtliga intäkter och kostnader ska i princip tas med vid inkomstberäkningen. Avdrag görs för driftskostnader, värdeminskning m.m. Klassificeringen av en bostadsrättsförening avgör även hur medlemmarnas andel ska beskattas. beskattas medlemmen i ett oäkta bostadsföretag i inkomstslaget kapital för skillnaden mellan hyresvärdet för disponerad lägenhet och erlagd avgift. Någon sådan beskattning av hyresvärdet sker inte om bostaden finns i en schablonbeskattad förening, dvs. i ett privatbostadsföretag. Särskilda regler gäller också vid beskattningen av kapitalvinst som uppkommer om en lägenhet i ett privatbostadsföretag säljs eller hyrs ut. Frågan om hur beskattningen av oäkta bostadsföretag ska vara ordnad togs upp i samband med att beslutade om ändrade regler för fåmansföretag (prop. 2005/06:40, bet. 2005/06:SkU10). Bakgrunden var att medlemmar i oäkta bostadsföretag kom att bli berörda av den del av ändringarna i företagens regler som innebar att den tidigare partiella skattefriheten på onoterade andelar slopades och ersattes med en generellt sänkt skattenivå till på dessa andelar. Det visade sig att medlemmar i oäkta föreningar hade kunnat dra fördel av de onoterade företagens lättnadsregler genom att utnyttja skattefria utdelningar från föreningen till att sänka skatten på förmånsvärdet av den egna bostaden. Beredningen i skatteutskottet utmynnade i att medlemmarna skulle få använda de gamla lättnadsreglerna till utgången av 2008 (bet. 2005/06:SkU10). Enligt vad utskottet då fick kännedom om planerade regeringen att se över skattesituationen för de oäkta bostadsföretagen. Utskottet föreslog därför att beskattningen av andelar i sådana oäkta bostadsföretagen skulle undantas från den aktuella reformen i avvaktan på regeringens översyn. Det blev också beslut. Tillämpningen av lättnadsreglerna för oäkta bostadsföretag har senare förlängts t.o.m. utgången av 2011 (prop. 2007/08:156, bet. 2008/09:SkU3) och senast genom beslut över förslaget till statsbudget t.o.m. utgången av 2015 (prop. 2011/12:1, bet. 2011/12:FiU1, SkU1y). Detta innebär att lättnadsreglerna fortfarande tillämpas som den lägre beskattningen på avyttringar av onoterade andelar inte gäller avyttringar av andelar i oäkta bostadsföretag. I motion 2013/14:Sk429 av (M) yrkas att det ska införas tydligare regler när det gäller gränsdragningen mellan äkta och oäkta bostadsrättsföreningar. Som framgår av ovan lämnade redovisning gäller vissa tidsbegränsade regler som har kommit till i avvaktan på en översyn av reglerna för beskattning av bostadsrättsföreningar och andra bostadsföretag. tillsattes (dir. 2012:32) och hade i uppdrag att göra en översyn av beskattningen av bostäder som upplåts med hyresrätt, bostadsrätt i oäkta bostadsföretag eller kooperativ hyresrätt. lämnade kommittén sitt betänkande Vissa bostadsbeskattningsfrågor (SOU 2014:1). anser att fastighetsavgiften bör slopas för bostäder i oäkta bostadsföretag som upplåts eller är avsedda att upplåtas med hyresrätt. Förslagen innebär därmed att fastighetsavgiften avskaffas för samtliga bostäder som ägs av oäkta bostadsföretag, oavsett om de upplåts eller avses upplåtas med bostadsrätt eller med hyresrätt eller om de upplåts för bostadsändamål eller annat ändamål, dvs. oavsett i vilken typ av fastighet bostäderna finns. Sammanfattningsvis är kommitténs förslag till permanent skattelättnad för medlemmar i oäkta bostadsföretag att utdelning och kapitalvinst på andelar i sådana företag beskattas , att fastighetsavgiften för bostäder som ägs av oäkta bostadsföretag slopas och att lättnadsreglerna inte längre ska tillämpas på andelar i oäkta bostadsföretag. förslag ska nu beredas inom . Utskottet förutsätter att regeringen återkommer till i frågan och finner därmed inget skäl att ställa sig bakom ett tillkännagivande i enlighet med det som föreslås i motionen. Motionen avstyrks därmed. Avskrivning av flyttbara bostadshus Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om att införa en särskild lagregel som tar sikte på flyttbara bostadshus. I motion 2013/14:Sk422 av och (båda M) begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör överväga en ändring av avskrivningsreglerna som medger snabbare avskrivning av flyttbara bostadshus. Utskottet har vid tidigare behandlingar av motsvarande förslag framhållit att skattemässiga avskrivningar på byggnaders anskaffningsvärde enligt gällande regler ska ske med hänsyn till den ekonomiska livslängden. Byggnader som endast är avsedda att användas ett fåtal år kan dras av . Om en byggnad utrangeras ska avdrag göras för den del av anskaffningsvärdet som inte har dragits av tidigare. Vilka procentsatser som ska användas är inte fastlagt i lag utan styrs av hur den ekonomiska livslängden för olika slags byggnader bedöms i den praktiska tillämpningen. Utskottet anser inte att det med anledning av vad som anförs i motionen finns något skäl att ändra i lagstiftningen. Motionen avstyrks därmed. Avdrag för sponsring, representation, gåvor och forskning Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om tillkännagivande till regeringen om avdrag för sponsring, representation, gåvor och forskning. Med sponsring avses vanligtvis ekonomiska bidrag från företag till idrott, kultur eller annan allmännyttig verksamhet. Avdragsrätten för sponsorbidrag bedöms utifrån de bestämmelser som gäller för driftskostnader i allmänhet. Huvudregeln, som finns i 16 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, anger att utgifter för att förvärva och bibehålla inkomster ska dras av som kostnad. Samma kapitel innehåller ett antal bestämmelser som preciserar omfattningen av avdragsrätten för vissa typer av utgifter. Som exempel kan nämnas att särskilda inskränkningar i avdragsrätten gäller för utgifter för representation, som ofta har karaktär av levnadskostnader, medan utgifter för forskning och utveckling bedöms enligt en mer generös regel än huvudregeln. För sponsorbidrag finns inga regler utöver huvudregeln. En principiellt viktig inskränkning i avdragsrätten för utgifter är förbudet i 9 kap. 2 § IL att dra av sina levnadskostnader och liknande. Denna regel gäller generellt och inte bara för näringsverksamhet. Av lagtexten framgår uttryckligen att gåvor räknas som sådana utgifter som inte får dras av vid inkomsttaxeringen. Avdragsrättens omfattning, bl.a. mot bakgrund av gåvoförbudet, har prövats av Regeringsrätten. I ett uppmärksammat mål (sponsring av Operan, mål nummer 2677-1998) klargjorde Regeringsrätten att sponsring träffas av förbudet mot avdrag för gåvor om mottagaren inte tillhandahåller någon direkt motprestation och ersättningen inte heller avser en verksamhet hos mottagaren som har ett sådant samband med sponsorns verksamhet att ersättningarna kan ses som indirekta omkostnader i denna. Den omständigheten att sponsringen var ägnad att förbättra sponsorns goodwill och därigenom kunde vara kommersiellt motiverad innebar inte i sig att sponsringen förlorade sin karaktär av gåva. Företag ska enligt 16 kap. 2 § IL dra av utgifter för representation och liknande ändamål som har ett samband med näringsverksamheten, såsom då det uteslutande är fråga om att inleda eller upprätthålla affärsförbindelser eller liknande eller då utgifterna avser jubileum eller personalvård. Avdraget får inte överstiga vad som kan anses skäligt. För måltidsutgifter som avser lunch, middag eller supé finns en särskild avdragsram fastlagd i lagtexten. Med forskning avses systematiskt och kvalificerat arbete med att i kommersiellt syfte ta fram ny kunskap. Med utveckling avses systematiskt och kvalificerat arbete med att i kommersiellt syfte använda resultatet av forskning för att utveckla nya varor, tjänster eller produktionsprocesser eller väsentligt förbättra redan existerande sådana. I motion 2013/14:Sk220 av (M) anförs att om ska vara världsledande inom framtidens transportsystem krävs att vi prioriterar forskning och utveckling kring miljövänliga och effektiva transporter. Möjligheten att införa en skattesubvention för forskning och utveckling kring framtidens klimatsmarta transportlösningar bör ses över. I motion 2013/14:Sk309 av (M) anförs att om menar allvar med att vara ett föregångsland inom tjänstesektorn, som är framtiden i globaliseringens tidsanda, måste även lagstiftningen moderniseras. Det är därför viktigt att avdragsgränsen för representation åter justeras uppåt för att kunna svara upp till hur det ser ut för restaurangbranschen och småföretag som verkar och på så sätt ge småföretagare bättre verktyg för ökad konkurrenskraft. I motion 2013/14:Sk334 av (FP) anförs att regelverket kring sponsring behöver förenklas och förtydligas. Ett tydligare regelverk som anger att marknadsmässiga avtal är sponsring skulle skapa en trygghet hos företag som då vet att de kan dra av sina utgifter för sponsring på samma sätt som om de köpt en tidningsannons eller tryckt upp affischer. Det skulle kunna öka företagets vilja att ingå sponsringsavtal och stärka idrottens möjligheter att säkra egna intäkter. I motion 2013/14:Sk416 av (KD) föreslås att man bör tillsätta en utredning om en skattereduktion för företag som ger gåvor till välgörande ändamål, t.ex. för idéburna företag. Huvudregeln, som finns i 16 kap. 1 § IL, anger att utgifter för att förvärva och bibehålla inkomster ska dras av som kostnad. Samma kapitel innehåller ett antal bestämmelser som preciserar omfattningen av avdragsrätten för vissa typer av utgifter. En principiellt viktig inskränkning i avdragsrätten för utgifter är förbudet i 9 kap. 2 § IL att dra av sina levnadskostnader och liknande. Som exempel kan nämnas att särskilda inskränkningar i avdragsrätten gäller för utgifter för representation, som ofta har karaktär av levnadskostnader. Ett företag ska göra avdrag för representation om utgifterna har ett samband med verksamheten och om representationen ingår som ett naturligt led i affärsförhandlingar. Därutöver kan avdrag medges för intern representation. Samma beloppsramar gäller för såväl intern som extern representation. Utgifter för forskning och utveckling bedöms enligt en mer generös regel än huvudregeln. För sponsorbidrag finns inga regler utöver huvudregeln. När det gäller frågan om skattekonsekvenser av gåvor från företag till ideella organisationer hänvisar utskottet till att 2011/12 bifallit regeringens förslag om en skattereduktion för penninggåvor till ideell verksamhet. Förslaget innebar att skattereduktion inte kan ges till juridiska personer eller omfatta gåvor till forskning. Däremot omfattas gåvor till indirekt främjande av vetenskaplig forskning. De nya reglerna om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet trädde i kraft (bet. 2011/12: FiU1, rskr. 2011/12:32, SFS 2011:1269, 1271 och 1272). Utskottet hade inte något att invända mot att rätten till skattereduktion endast skulle omfatta fysiska personer. Ändringen innebar att bestämmelserna i 16 kap. 9 § IL justerades så att det framgår att avdrag ska göras inte bara för forskning och utveckling som, i enlighet med tidigare rättstillämpning, har eller kan antas få betydelse för den huvudsakliga verksamheten, utan också för forskning och utveckling som har eller kan antas få betydelse för verksamheten i övrigt. som avdrag fortfarande beviljas för forskning och utveckling som har samband med företagets kärnverksamhet ger den nya bestämmelsen företag även rätt till avdrag för annan forskning och utveckling som de har ett rimligt intresse av vid en helhetsbedömning som beaktar alla aspekter av företagets verksamhet. infördes ett investeraravdrag för att stimulera tillgången på kapital för mindre företag. Vidare infördes ett skatteincitament för forskning och utveckling (FoU). Skatteincitamentet ska ges i form av ett avdrag vid beräkningen av arbetsgivaravgifterna för personer som arbetar med forskning eller utveckling. I fråga om sponsring inom kulturområdet förutsätter utskottet, liksom tidigare, att regeringen beaktar de skäl för en tydligare reglering som framförts i ett tidigare betänkande (bet. 2011/12:SkU14). Därmed avstyrker utskottet de motionsyrkanden som behandlats i detta avsnitt. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om en utvidgad avdragsrätt för inköp av konst. Utgifter för att anskaffa inventarier ska dras av genom årliga värdeminskningsavdrag. Reglerna återfinns i 18 kap. 3 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL. Värdeminskningsavdrag ska inte göras för sådana konstverk och andra tillgångar som kan antas ha ett bestående värde. För inventarier som är av mindre värde eller kan antas ha en ekonomisk livslängd på högst , får enligt huvudregeln hela utgiften dras av (18 kap. 4 § IL). För konstnärlig verksamhet finns några avvikelser som gör reglerna mer generösa i jämförelse med beskattning av annan näringsverksamhet. En sådan gäller de större möjligheter som finns att kvitta underskott (62 kap. 4 § IL), och en annan är tillgången till inkomstutjämning genom upphovsmannakontot (32 kap. IL). Inom mervärdesbeskattningen finns också gynnande skatteavvikelser för kultursektorn. En avvikelse som mer direkt berör bildkonst är det undantag som gäller konstnärens egen (eller dödsboets) försäljning. Sådan försäljning är på begäran skattepliktig först om den överstiger , då den beskattas . I motion 2013/14:Sk271 av och (båda FP) föreslås att möjligheten till avdragsrätt för inköp av konst bör utredas. Utskottet har vid tidigare behandling av förslag om utvidgad avdragsrätt för konstinköp framhållit att utgångspunkten för överväganden om de avdragsregler m.m. som ska gälla vid beskattningen måste vara att åstadkomma ett så riktigt beskattningsresultat som möjligt. Detta innebär att företagens skatteregler inte i första hand bör utformas med tanke på att de ska fungera som ett indirekt stöd till konstnärlig verksamhet. Av detta skäl vill utskottet inte ställa sig bakom motionsförslaget som skulle innebära ytterligare en utvidgning av de skatteavvikelser som finns till förmån för konstnärlig verksamhet. Utskottet avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om en översyn av reglerna för rationaliseringsförvärv inom skogsbruket. Om man äger en skogsfastighet och förvärvar ytterligare en skogsfastighet kan det klassas som ett rationaliseringsförvärv. Lagstiftningen om rationaliseringsförvärv infördes . Bedömningen av om ett förvärv ska klassas som ett rationaliseringsförvärv eller inte har varit otydlig och skilt sig åt över olika delar av landet. publicerade ett ställningstagande för vilka riktlinjer anser ska gälla för att ett förvärv ska klassas som ett rationaliseringsförvärv. I motiveringen anförs bl.a. att samhällsutvecklingen har medfört att skogsbruket generellt, t.ex. genom effektivare avverkningsmetoder, nu bedrivs mer rationellt på stora arealer. Detta motiverar enligt att gränsen för en arealmässigt rationell brukningsenhet inte bör sättas för lågt. Som jämförelse kan nämnas att 2001 beslutade i riktlinjer för att utfärda rationaliseringsintyg. I dessa riktlinjer anges att en rationell brukningsenhet i länet har en areal på ca produktiv skogsmark. Regler om rationaliseringsförvärv finns i 21 kap. inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL. Om fastigheten förvärvas genom rationaliseringsförvärv, dvs. ett förvärv som utgör ett led i skogsbrukets yttre rationalisering, får avdrag göras med hela den avdragsgrundande skogsintäkten. Detta innebär att om en enskild näringsidkare förvärvar ytterligare skog och produktiv skogsmark och förvärvet medför mer ändamålsenliga och rationella brukningsenheter, höjs beskattningsårets skogsavdrag (avdrag på grund av avyttring av skog), men inte avdragsutrymmet, till det dubbla. Avdrag kan i dessa fall göras med ett belopp som motsvarar summan av hela intäkten till följd av upplåtelse av avverkningsrätt och av intäkten till följd av försäljning eller uttag av skogsprodukter. Regeln gäller vid förvärv genom köp, byte eller därmed jämförligt fång eller genom fastighetsreglering eller klyvning (21 kap. 10 § IL). Det förhöjda avdraget får göras endast för det beskattningsår då fastigheten har förvärvats och de därpå följande fem beskattningsåren. Vid fastighetsreglering och klyvning räknas som förvärvstidpunkt den tidpunkt för tillträde som gäller enligt fastighetsbildningslagen eller, om den skattskyldige begär det och fastighetsbildning sökts, den tidpunkt för tillträde som gäller enligt skriftligt avtal. Ett utnyttjande av det förhöjda avdraget får inte innebära att det sammanlagda avdragsbeloppet överstiger av anskaffningsvärdet för rationaliseringsförvärvet. Med andra ord ökar inte avdragsutrymmet på grund av ett rationaliseringsförvärv. Vid sådana förvärv får däremot kostnader för lagfart, fastighetsbildning och andra förvärvskostnader, som inte är direkt avdragsgilla, räknas med vid beräkningen av anskaffningsvärdet (21 kap. 15 § IL). Detta medför att avdragsutrymmet vid rationaliseringsförvärv blir något högre än om förvärvet inte hade utgjort ett sådant förvärv. Det förhöjda skogsavdraget får göras oavsett om avverkningen sker på den mark som har förvärvats i rationaliseringssyfte eller om avverkningen helt eller delvis sker på redan ägd skogsmark. I motion 2013/14:Sk253 av (M) anförs att de nya reglerna om rationaliseringsförvärv försvårar för skogsägare som vill utöka sitt innehav och utveckla sitt företag. Många är beroende av skogen och dess inkomster för att kunna bo kvar och verka på landsbygden. Regeringen bör överväga en översyn av reglerna för rationaliseringsförvärv inom skogsbruket. I motion 2013/14:Sk362 av och (båda C) anförs att nya tolkning av vad som är att betrakta som rationaliseringsförvärv gör det omöjligt för vanliga skogsägare att finansiera sina skogsköp. Den nivå som anger är orimligt hög. Regeringen bör se över möjligheten att skapa en enkel och förutsägbar situation där 100-procentsregeln används vid skogsförvärv som gagnar aktivt brukande på landsbygden och att alla behandlas enligt samma regler som det som benämns rationaliseringsförvärv. gjorde under 2007-2008 en uppföljning av skogsbeskattningen (2007/08 RFR13). I fråga om rationaliseringsförvärv uttalades att det var svårbedömt och att frågan borde utredas. I uppföljningen anförde både Skogsindustrierna och att reglerna för rationaliseringsförvärv var otydliga, vilket innebär att det finns risk för olika behandling i olika delar av landet. Enligt är det svårt för dem att bedöma huruvida ett förvärv är ett rationaliseringsförvärv eller inte. fanns det angivet i lagtexten att förvärvaren skulle styrka ett rationaliseringsförvärv med intyg från eller liknande. Enligt vore det bra om detta krav kunde återinföras. Eftersom rättsläget är oklart och det föreligger olika bedömningar i olika delar av landet publicerade ett ställningstagande (dnr 131 80453-13/111) för vilka riktlinjer som ska gälla för att ett förvärv ska klassas som ett rationaliseringsförvärv; syftet var att försöka få till stånd en mer likartad tillämpning i hela landet. I ställningstagandet sägs att om man äger en skogsfastighet och förvärvar ytterligare en skogsfastighet kan förvärvet klassas som ett rationaliseringsförvärv.