bet · H101SkU16 · 2014-03-12 00:00:00 — Med personalvårdsförmåner avses enligt 11 kap. 11 och 12 §§ IL förmåner av mindre värde som riktar sig till hela personalen och som inte är en direkt ersättning för utfört arbete utan består av enklare åtgärder för att skapa trivsel i arbetet eller liknande eller lämnas på grund av sedvänja inom det yrke eller den verksamhet som det är fråga om. Som skattefria personalvårdsförmåner räknas kaffe, förfriskningar och annan enklare förtäring i samband med arbetet som inte kan anses som måltid samt möjlighet till enklare slag av motion och annan friskvård. Utgifterna för personalkostnader är avdragsgilla för arbetsgivare. Detta gäller oavsett om kostnaderna avser en skattepliktig förmån eller inte för den anställde. Om en förmån blir skattepliktig för mottagaren räknas den som lön, vilket innebär att arbetsgivaren ska ombesörja skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter på beloppet. Enklare slag av motion och annan friskvård Exempel på skattefri motion är gymnastik, styrketräning, spinning, bowling, racketsporter som bordtennis, tennis, badminton och squash, lagsporter som volleyboll, fotboll, handboll och bandy. Sporter som kräver dyrare redskap eller kringutrustning som golf, segling, ridning och utförsåkning räknas enligt rekommendationer inte hit. Förmåner som avser dessa sporter blir således skattepliktiga om arbetsgivaren bekostar utövande eller utrustning. Även sådana friskvårdsaktiviteter som t.ex. taiji, qigong, kostrådgivning och information om stresshantering kan vara skattefria. Arbetsgivaren har även möjlighet att erbjuda anställda massage som skattefri förmån. Det finns ingen fastställd beloppsgräns för hur mycket en skattefri motions- eller friskvårdsförmån högst får kosta. Enligt en dom från Regeringsrätten (mål nr 5762-1998) kan ett årskort till en gymanläggning vara en sådan skattefri personalvårdsförmån av mindre värde som är undantagen från skatteplikt. Ett årskort till gängse pris på orten är normalt skattefritt. Genom en lagändring (prop. 2002/03:123, bet. 2003/04:SkU3) förenklades reglerna genom slopande av villkoren att motionen eller friskvården ska utövas inom särskilda anläggningar eller enligt abonnemang som tecknats av arbetsgivaren och betalas direkt av denna till anläggningens innehavare. Av förenklingsskäl slopades även kraven på att förmånen ska vara av kollektiv natur eller i ringa omfattning utövas av den anställde. Efter lagändringen blir det avgörande för skattefriheten i huvudsak att motionen eller friskvården riktar sig till hela personalen, är av mindre värde och av enklare slag samt att förmånen inte får bytas mot kontant ersättning. I motion 2013/14:Sk293 av och (båda M) anförs att möjligheten att skattesubventionera aktiviteter som exempelvis golf, som blivit en folksport, eller ridning, segling och skidåkning bör finnas för den arbetsgivare som har utövare av dessa sporter bland sina anställda. I motion 2013/14:Kr218 av (M) yrkande 6 begärs en översyn av förutsättningarna för att ridning och golf ska ingå som friskvårdsförmåner. Även i motionerna 2013/14:Sk297 av (M) och 2013/14:Sk301 av och (båda M) yrkas att möjligheterna att utvidga friskvårdsavdraget till att även omfatta ridsport ses över. I motion 2013/14:Sk228 yrkar (KD) att möjligheten att inkludera utförsåkning och golf i begreppet skattefri friskvård utreds. Även i motion 2013/14:Sk248 av (M) anförs att golfsporten borde jämställas med andra former av skattebefriad friskvård. I motion 2013/14:Sk306 av (M) föreslås en översyn av dagens modell med friskvårdsbidrag och möjligheten att ersätta den med ett individuellt avdrag kopplat till hälsokontot. Även i motionerna 2013/14:Sk278 av (FP), Sk344 av (M) och i motion 2013/14:Sk367 av och (båda C) föreslås en översyn av hur avdragsrätten för friskvård skulle kunna utvecklas. I motion 2013/14:Sk437 av och (båda KD) föreslås en utredning av olika alternativ för hur friskvårdsförmånen kan utvidgas eller ersättas med någon form av individuellt skatteavdrag eller skattekredit som är mer träffsäker samt omfattar samtliga i vuxen ålder samt deras hemmavarande barn. Avgörande för om motion eller annan form av friskvård ska vara skattefri är att förmånen riktar sig till hela personalen, att den är av mindre värde och att den inte får bytas ut mot kontant ersättning. När det gäller motionsutövning har gränsen för skattefrihet bestämts till att det ska vara fråga om enklare motionsidrott som kan utövas av i stort sett var och en. Utskottet vill erinra om vikten av att inkomstbeskattningen av löner och förmåner hålls likformig och neutral och att avdrag för kostnader som inte har med inkomsternas förvärvande att göra i möjligaste mån undviks. Detta bör vara vägledande även när det gäller olika personalvårdsförmåner. Mot denna bakgrund anser utskottet att inte nu bör ta något initiativ till ändrade regler eller principer på detta område. Frågan om vilka sporter eller friskvårdsaktiviteter som uppfyller de krav för skattefrihet som tidigare ställt sig bakom (prop. 2002/03:123, bet. 2003/04:SkU3) är ytterst en fråga för och de allmänna förvaltningsdomstolarna att bedöma. Det bör även noteras att skattefria förmåner har ett högre värde för personer med högre marginalskatt. Det bör därför finnas starka skäl om sådana ska införas eftersom förmånerna kan strida mot önskad likformighet och skatteneutralitet. Utskottet avstyrker således motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om förändring respektive utredning av reglerna för avdragsrätt för friskvård och andra hälsofrämjande åtgärder. Med hälso- och sjukvård avses i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), förkortad HSL, åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Begreppet hälso- och sjukvård är enligt förarbetena till HSL begränsat till att omfatta sådana vårdbehov som bedöms kräva insatser av medicinskt utbildad personal eller sådan personal i samarbete med annan personal. Exempel på verksamhet som inte kan anses som hälso- och sjukvård är bl.a. alternativmedicinska metoder, enskilt verksamma terapeuter, optiker utan legitimation, dietister, fotvårdsspecialister och annan liknande personal (prop. 1995/96:176 s. 62–63). I skattesammanhang skiljer man mellan offentligt och icke-offentligt finansierad hälso- och sjukvård. Reglerna innebär att anställda i allmänhet ska beskattas för ersättningar från arbetsgivaren för patientavgifter som tagits ut inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården. Arbetsgivaren har rätt till avdrag för kostnaderna. En anställds förmån av fri hälso- och sjukvård som inte är offentligt finansierad är skattefri (11 kap. 18 § IL). Arbetsgivaren får i normalfallet inte avdrag för kostnaderna. Den icke offentligt finansierade vården är av begränsad omfattning eftersom flertalet privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster omfattas av det offentliga finansieringssystemet. Förmån av fri företagshälsovård är skattefri för den anställde, och arbetsgivarens kostnader för företagshälsovården är avdragsgilla. Andra slag av förmåner som är skattefria för anställda är t.ex. förebyggande behandling eller rehabilitering. Någon allmän avdragsrätt för olika former av levnadskostnader t.ex. för hälso- och sjukvård, friskvård eller motion finns inte. I motion 2013/14:Sk324 av och (båda M) föreslås en översyn av förutsättningarna för en försöksverksamhet i och med skatteavdrag för välbeprövade alternativa metoder som tillsammans med traditionell sjukvård kan användas i hälsoförebyggande syfte. I motion 2013/14:Sk325 av och (båda M) föreslås en översyn av de skattemässiga möjligheterna till att införa ett sådant subventioneringssystem med avdrag för enskilda medborgare som lider av ohälsa och därför är sjukskrivna men som vill pröva olika hälsofrämjande åtgärder utanför det gängse offentligfinansierade sjukvårdssystemet. I motion 2013/14:Sk401 av och (båda M) föreslås en översyn av möjligheterna att främja användandet av cykel för arbetspendling. I motion 2013/14:Sk400 av (FP) yrkas att införandet av ett motion-för-äldre-avdrag utreds. På förslag av utskottet avslog motioner med liknande innehåll som de nu aktuella. Utskottet uttalade att en grundläggande princip i skattesystemet är att avdrag inte medges för olika former av privata levnadskostnader, och att motionärernas förslag om en mer allmän avdragsrätt för kostnader för friskvård och andra hälsofrämjande åtgärder innebar ett avsteg från denna princip. Utskottet vidhåller detta ställningstagande och avstyrker de nu aktuella motionsyrkandena. Förmånsvärde för vissa bilar Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ändringar i det nuvarande systemet med nedsatta förmånsvärden för vissa miljöbilar. Jämför reservation 4 (MP). Bilförmån uppkommer när en skattskyldig för privat bruk i mer än ringa omfattning använder en bil som han eller hon får disponera på grund av anställning eller uppdrag. Bilförmån är det även i de fall arbetsgivaren tillhandahåller en s.k. leasingbil eller då en skattskyldig på grund av anställning, uppdragsförhållande, medlemskap i förening eller liknande kunnat få ett förmånligt hyresavtal. Med ringa omfattning avses att bilen används vid högst tio tillfällen med en sammanlagd körsträcka på högst . Värdet av fri och delvis fri bil exklusive drivmedel beräknas efter schablon. Bestämmelserna om värdering av bilförmån finns i 61 kap. 5–11 §§ och 18–19 b §§ IL. Schablonen, som ska motsvara samtliga kostnader utom drivmedlet, bygger på en uppskattad privat körsträcka om 1 . Inriktningen är alltså att tjänstebilsinnehavaren själv betalar allt drivmedel och därmed får ett incitament att köra mindre privat. I underlaget för beräkning av värdet av bilförmånen ingår det för året fastställda prisbasbeloppet, statslåneräntan vid utgången av november månad andra året före beskattningsåret, bilmodellens nybilspris (fastställs av ) och anskaffningskostnaden för eventuell extrautrustning (dvs. sådan utrustning som inte ingår i nybilspriset). Arbetsgivare som ger ut en bilförmån är enligt socialavgiftslagen (2000:890) normalt skyldig att månatligen betala arbetsgivaravgifter på värdet av förmånen. För bilförmån, som redovisas som uttag i näringsverksamhet, är näringsidkaren i motsvarande fall skyldig att betala egenavgifter på förmånsvärdet (vid överskott av näringsverksamheten). Förmån av drivmedel ska vid skyldighet att betala egenavgifter värderas till marknadsvärdet multiplicerat med 1,2. Särskilda regler för värdering av bilförmån av miljöbilar För miljöanpassade förmånsbilar, som är utrustade med teknik för drift med elektricitet eller med mer miljöanpassade drivmedel än bensin eller dieselolja, finns det dock särskilda regler i 61 kap. 8 a § IL som innebär att förmånsvärdet sätts ned under vissa förutsättningar. Eftersom sådana bilar har ett nybilspris som är högre än nybilspriset för jämförbara bilar som bygger på konventionell teknik, justeras förmånsvärdet ned till en nivå som motsvarar förmånsvärdet för den jämförbara bilen. Reglerna, som är permanenta, infördes bl.a. för att underlätta introduktionen av miljöbilar på bilmarknaden och på så sätt skapa bättre förutsättningar för att miljöprestandan hos beståndet av förmånsbilar skulle öka (prop. 1999/2000:6, bet. 1999/00:SkU7). kompletterades dessa regler med en tidsbegränsad möjlighet till ytterligare nedsättning av förmånsvärdet för vissa typer av miljöanpassade bilar. För bilar som var utrustade med teknik för drift med elektricitet eller med annan gas än gasol skulle nedsättningen göras till ett värde som motsvarar av förmånsvärdet för närmast jämförbara konventionella bil, dock maximalt med . För bilar som var utrustade med teknik för drift med alkohol skulle motsvarande nedsättning göras till av förmånsvärdet för närmast jämförbara konventionella bil, dock maximalt med . Syftet med denna nedsättning var att ytterligare underlätta introduktionen av miljöanpassade bilar och att få beståndet av dessa fordon att öka (prop. 2001/02:45, bet. 2001/02:SkU12, rskr. 2001/02:122, SFS 2001:1175). Den tidsbegränsade nedsättningen gällde initialt års taxering för eldrivna bilar och taxering för alkohol- och gasdrivna bilar. Därefter har tidsgränserna förlängts vid fem tillfällen och gäller en gemensam tidsgräns t.o.m. det beskattningsår som slutar (prop. 2013/14:1 Förslag till statens budget , finansplan och skattefrågor, bet. 2013/14:FiU1, rskr. 2013/14:56, SFS 2011:1271). Dock har förlängningen begränsats till att avse bilar som är utrustade med teknik för drift med elektricitet som tillförs genom laddning från yttre energikälla eller med annan gas än gasol. Detta innebar att etanol- och elhybridbilar fr.o.m. inte omfattas av den tidsbegränsade nedsättningen, men alltjämt av den permanenta nedsättningen. Förmån av fritt drivmedel och fri parkering Om förmån av drivmedel ingår i bilförmånen ska denna förmån värderas till marknadsvärdet multiplicerat med 1,2 (61 kap. 10 § IL). Drivmedelsförmån räknas till månaden efter den då förmånen kommit den skattskyldige till del (10 kap. 10 § IL). Värdet av förmåner som är skattepliktiga ska ingå i underlaget för beräkning av skatteavdrag från ersättning för arbete, se 11 kap. 4 § skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL. Om arbetsgivaren håller med fri parkering eller fri garageplats vid arbetsplatsen innebär det i många fall att de anställda har en skattepliktig förmån. Anställda som har en egen parkeringsplats blir beskattade för förmånsvärdet för , på grund av dispositionsrätt till platsen, oavsett om bilen står där eller inte. Anställda som inte har en egen plats, men som får stå där det finns plats, blir bara beskattade för förmånsvärdet de dagar när de parkerar bilen där. Den som har bilförmån ska inte beskattas särskilt för parkering eller garageplats vid arbetsplatsen. Detta gäller oavsett om den anställde använder förmånsbilen i tjänsten eller enbart privat. För anställda som kör mycket i tjänsten med egen bil gäller följande enligt riktlinjer (handledning för beskattning av inkomst och förmögenhet vid taxering, del 1 s. 251). Om bilen används i tjänsten under minst och då körs ska den anställde inte beskattas för parkerings- eller garageplats. För den som kör färre dagar men minst 60 i tjänsten och då kör , ska förmån av fri parkering tas upp för det antal dagar som bilen inte använts i tjänsten. I motion 2013/14:Sk388 av (S) yrkas att nedsättningen av förmånsvärdet för etanoldrivna fordon borde återinföras och de långsiktiga spelreglerna tydliggöras. Det måste enligt motionären göras en tydligare analys kring hur förmånsvärdet och regleringar kan användas för att göra miljöbilar generellt mer efterfrågade. I motion 2013/14:T526 av m.fl. (MP) yrkandena 18, 39 och 40 anförs följande. Fri parkering och andra liknande förmåner bör vara skattepliktiga även för den som har förmånsbil. Mycket tyder på att fusket i dagens system med förmånsbeskattning av p-platser är stort. Därför bör få i uppdrag att skärpa kontrollen av beskattningen av fri parkeringsplats. Ett helt nytt system för förmånsbilar i linje med det förslag som presenterades av Klimatberedningen, bör införas. Systemet innebär att beskattningen av förmånsbilar utgår från bilens koldioxidutsläpp och att kraven skärps successivt. Förmånsvärdet av fritt drivmedel beräknas som 1,2 gånger bränslepriset. Eftersom många förmånsbilister har en marginalskatt på innebär det att de i praktiken bara betalar av drivmedelspriset. För att rätta till detta bör drivmedelsförmånen i stället värderas till 2 gånger bränslepriset. Frågan om nedsatt förmånsvärde för etanolbilar behandlades senast i utskottets yttrande till finansutskottet (bet. 2013/14:FiU1, yttr. 2013/14:SkU1y). Regeringen uttalade i propositionen (prop. 2013/14:1) som låg till grund för den nya förlängningen att det huvudsakliga syftet med dessa särskilda regler var att underlätta introduktionen av miljöanpassade bilar på marknaden och på så sätt skapa bättre förutsättningar för att miljöprestandan hos beståndet av förmånsbilar ska öka. tillstyrkte senast i sitt yttrande till finansutskottet (yttr. 2013/14:SkU1y) regeringens förslag om att förlänga den tidsbegränsade nedsättningen av förmånsvärdet för bilar som – helt eller delvis – är utrustade med teknik för drift med elektricitet eller med mer miljöanpassade drivmedel än bensin och dieselolja och som därför har ett nybilspris som är högre än nybilspriset för närmast jämförbara bil utan sådan teknik. Utskottet anser fortfarande att de nuvarande reglerna har en rimlig utformning och är inte berett att föreslå några ändringar. Mot bakgrund av detta avstyrker utskottet motion Sk388. Det grundläggande syftet med reglerna om beskattning av bilförmån och andra förmåner är bl.a. att upprätthålla neutraliteten gentemot andra ersättningsformer så att uppkomsten av skattemotiverade förmåner undviks. Utskottet anser att de nuvarande reglerna har en rimlig utformning och är inte berett att föreslå några ändringar i fråga om värderingen av fritt drivmedel. När det gäller förmånsbeskattningens miljöstyrande effekter framgår av den ovan lämnade redogörelsen att de regler som gäller vid värdering av bilförmån är anpassade för att underlätta introduktionen av miljöbilar och att det finns en tidsbegränsad möjlighet, som utskottet har ställt sig bakom, till ytterligare nedsättning av förmånsvärdet som löper t.o.m. . Någon anledning att nu rikta ett tillkännagivande till regeringen om en översyn av förmånsbeskattningsreglerna eller om ett särskilt uppdrag till för kontroll av reglerna om fri parkeringsplats för förmånsbilar finns inte enligt utskottets mening. Utskottet avstyrker således motion T526 yrkandena 18, 39 och 40. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av beskattningen av personaloptioner. Reglerna om beskattning av förmån från personaloptioner återfinns i 10 kap. 11 § IL. Om en anställd på grund av sin tjänst förvärvar värdepapper på förmånliga villkor från sin arbetsgivare, ska den anställde beskattas för denna förmån i inkomstslaget tjänst det beskattningsår förvärvet sker (10 kap. 11 § första stycket IL). Om det som förvärvas inte är ett värdepapper utan en rätt att förvärva ett värdepapper till ett i förväg bestämt pris eller i övrigt på förmånliga villkor (personaloption), tas förmånen upp som intäkt det beskattningsår då rätten utnyttjas eller överlåts (10 kap. 11 § andra stycket IL). Personaloptionen är inte ett värdepapper (till skillnad från exempelvis en köpoption) utan ger endast en rätt att förvärva ett värdepapper. Personaloptionen fås vanligtvis utan ersättning från arbetsgivaren eller uppdragsgivaren och har villkor som är mycket fast anknutna till anställningen. Den kan vanligtvis inte överlåtas. I jämförelse med andra optionsprogram har personaloptionen en lång löptid (upp till ). Beskattning sker det beskattningsår då optionen utnyttjas till förvärv av underliggande värdepapper. Den anställde beskattas för förmånen i inkomstslaget tjänst. Förmånen utgörs av skillnaden mellan det pris som den anställde har betalat för de underliggande värdepapperen vid utnyttjandet av optionen och marknadsvärdet på de förvärvade värdepapperen. I motion 2013/14:Sk321 av och (båda M) begärs en översyn av beskattningsreglerna för personaloptioner kontra köpoptioner. Motionärerna anför följande. Personaloptioner anses vara en del av anställningsvillkoren, varför de beskattas med sociala avgifter för arbetsgivaren, vilket innebär en marginalskatt på . Köpoptioner har en mildare beskattningsgrad eftersom de ses som vilket annat finansiellt instrument som helst. Beskattningen är således på , och därför är köpoptioner den enda rimliga lösningen ur ett ekonomiskt perspektiv för exempelvis ett nystartat företag. I motion 2013/14:Sk333 av m.fl. (FP) begärs en översyn av beskattningen av personaloptioner. Motionärerna anser att beskattningen av personaloptioner behöver sänkas. En sådan reformering är enligt dem en pusselbit i arbetet med att skapa ett mer gynnsamt klimat för ett innovativt och kunskapsintensivt entreprenörskap i . För att främja entreprenörskap och jobbskapande investeringar i snabbväxande företag har regeringen i proposition 2013/14:1 aviserat att man kommer att låta utreda skattereglerna för finansiella instrument, t.ex. optioner och andra aktierelaterade incitament, som företagen ger till nyckelpersoner som en del av sin ägarstyrning. Syftet med utredningen är att förbättra skattereglerna för optioner och andra aktierelaterade incitament som framför allt snabbväxande företag erbjuder sina anställda. Utskottet har inte för avsikt att föregripa detta arbete och avstyrker motionerna på området. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om särskilda undantagsregler när det gäller möjligheten till avdrag för s.k. övriga utgifter. Jämför reservation 5 (S, MP, V). Enligt 12 kap. 1 § IL ska utgifter för att förvärva och behålla inkomster dras av som kostnad. I 12 kap. 2 § IL anges beloppsgränser för avdrag för resor och avdrag för övriga utgifter i tjänst. För tid före innebar avdragsbegränsningen för s.k. övriga utgifter i inkomstslaget tjänst att avdrag kunde göras för den del av kostnaderna som översteg . föreslog regeringen att beloppsgränserna skulle höjas till , vilket också blev beslut (prop. 2006/07:1, bet. 2006/07:FiU1, yttr. 2006/07:SkU1y s. 24–26). Skälet till höjningen av beloppsgränsen var att underlätta administration och kontroll av avdragen. Höjningen ingick även som en del i finansieringen av jobbskatteavdraget. En särlösning föreslogs för dagbarnvårdare. Kommunala kostnadsersättningar som betalas ut till dagbarnvårdare blev skattefria, och avdragsrätten för kostnader som täcks av ersättningen togs bort. Även denna regeländring trädde i kraft . I motion 2013/14:Sk378 av (S) anförs att det är angeläget att förbättra villkoren för gode män, kontaktpersoner, stödfamiljer, förvaltare, övervakare – olika slags sociala frivilligarbetare som sparar stora belopp åt samhället. Även i motion 2013/14:Sk210 av (S) föreslås att reglerna för skatt på omkostnadsersättning för kontaktpersoner ses över. I motion 2013/14:Sk206 av (FP) föreslås att omkostnadsersättningar från kommuner, landsting, regioner och staten görs skattefria. I likhet med motionärerna anser utskottet att personer som åtar sig uppdrag på frivillig basis som kontaktperson, stödfamilj, övervakare, god man etc. utför ett viktigt och värdefullt arbete som bör stödjas av samhället. Utskottet är dock inte berett att föreslå särskilda undantagsregler när det gäller möjlighet till avdrag för övriga utgifter. Beloppsgränsen för övriga avdrag är generell och gäller i princip för alla som har kostnader i sitt arbete. Att skapa speciella undantagsregler för vissa grupper på skatteområdet leder till krav på att andra grupper också ska särbehandlas, vilket i längden leder till ett alltför komplicerat skattesystem. Motionerna avstyrks därför. Gåvor och bidrag till ideella ändamål Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en förändring av avdragsrätten för bidrag till ideella organisationer. Jämför reservation 6 (S, V). infördes en skattereduktion för penninggåvor till ideella verksamheter (prop. 2011/12:1, bet. 2011/12:FiU1, yttr. 2011/12:SkU1y). Skattereduktionen är och uppgår till högst för ett beskattningsår. För att den enskilde ska kunna få skattereduktion måste varje gåva uppgå till , och årets sammanlagda gåvor får inte understiga . Detta motsvarar ett underlag för skattereduktion om . Understiger underlaget görs ingen skattereduktion. Förmån av lämnad gåva och gåvor som utdelningsbeskattas ska också berättiga till skattereduktion. Enligt 67 kap. 20–22 och 24 §§ IL har en fysisk person som vid beskattningsårets utgång har fyllt och är obegränsat skattskyldig under beskattningsåret rätt till skattereduktion för gåvor till godkända gåvomottagare enligt lagen (2011:2169) om godkännande av gåvomottagare vid skattereduktion för gåva.