bet · H101AU8 · 2014-06-12 00:00:00 — förutsättningarna för näringslivets utveckling. En avgörande förutsättning för utskottet var att tillgänglighetsreformen införs på ett samhällsekonomiskt an- svarsfullt sätt (bet. 2011/12:AU11 s. 25 f. och rskr. 2011/12:267). Förbud mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet Regeringen anför i proposition 2013/14:198 att arbetet med att undanröja hin- der för tillgänglighet i samhället är en högt prioriterad fråga för regeringen. Regeringen konstaterar vidare att även om mycket har gjorts för att förbättra tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning i allmänhet, saknas alltjämt en reell möjlighet för en enskild att på det individuella planet genom- driva sina rättigheter. Regeringen noterar även att antog ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt ska återkomma till med ett lagförslag om förbud mot diskriminering på grund av bristande till- gänglighet för personer med funktionsnedsättning (bet. 2011/12:AU11 och 2011/12:267). Regeringen framhåller att frågan om tillgänglighet för människor med funktionsnedsättning direkt eller indirekt behandlas även i annan lagstiftning än diskrimineringslagen och att detta aktualiserar frågan om eventuella pro- blem med dubbelreglering. Regeringen påpekar att diskrimineringsförbuden är civilrättsliga och ytterst syftar till att ett enskilt fall ska kunna prövas rätts- ligt och en enskild person därigenom ska kunna ta till vara sin rätt. fentligrättslig lagstiftning, såsom arbetsmiljölagen eller PBL, kan visserligen ha stor betydelse för personer med funktionsnedsättning, men är till sin karak- tär inte några rättighetslagar och tar inte heller sikte på just de särskilda behov som människor med funktionsnedsättning har. Ett särskilt förbud mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet skulle däremot ge en enskild ett effektivt rättsmedel i form av diskrimineringsersättning. Även för offentligrättslig lagstiftning som ger vissa rättigheter för den enskilde, såsom skollagen, kan ett diskrimineringsförbud enligt regeringen utgöra ett betydelsefullt komplement. Regeringen anser således att införandet av ett civilrättsligt förbud mot diskriminering som tar sikte på bristande tillgänglighet inte ska ses isolerat, utan att det får sin främsta betydelse just genom att komplettera och förstärka annan lagstiftning och andra regler på området. Regeringen belyser även frågan om varför ett diskrimineringsförbud inte skulle hamna i konflikt med rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott, som finns i både ett tilläggsprotokoll till och i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. Sammanfattningsvis anser regeringen att den lagstiftning och andra regler som finns för att förbättra tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning behöver förstärkas med en möjlighet till rättsmedel på individuell nivå. Mot bakgrund av detta föreslår regeringen att skyddet mot bristande tillgänglighet bör kompletteras genom ändringar i diskrimineringslagen. Regeringen anser emellertid inte att det finns skäl för att införa någon definition i diskrimineringslagen av vad som menas med tillgänglighet. Betydelsen av uttrycket tillgänglighet är tillräckligt klar i vardagligt språkbruk och avsaknaden av en definition i diskrimineringslagen och andra författningar har inte orsakat tolkningsproblem. När det gäller frågan om hur förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet ska utformas föreslår regeringen att det i diskrimineringslagens 1 kap. 4 § ska införas en ny form av diskriminering – bristande tillgänglighet – i en ny tredje punkt. Regeringen anger att syftet med det nu föreslagna förbudet är att skapa en möjlighet för enskilda personer med funktionsnedsättning att göra sin rätt gällande i fråga om att delta i samhällslivet på likvärdiga villkor som andra utan hinder i form av bristande tillgänglighet. Enligt regeringen främjas detta syfte bäst genom att bristande tillgänglighet ses som en särskild form av diskriminering. Eftersom det nya diskrimineringsförbudet är avsett att tillämpas i många olika situationer, måste bedömningen av vilka åtgärder som kan krävas i ett visst fall enligt regeringen avgöras utifrån vad som kan anses skäligt. På de områden där det redan finns lagar, EU-bestämmelser eller andra författningar om tillgänglighet bör dessa gälla som utgångspunkt. Det bör inte anses skäligt att kräva åtgärder som går utöver krav enligt sådana bestämmelser. På områden där det saknas bestämmelser om tillgänglighet bör förbudet enligt regeringen innebära att de tillgänglighetsåtgärder som normalt kan anses skäliga är av enkel beskaffenhet. För att regleringen ska bli så tydlig som möjligt har regeringen föreslagit att viss vägledning i fråga om skälighetsbedömningen ska tas in i lagtexten. Ett förhållande som ska vägas in i bedömningen är de ekonomiska förutsättningarna hos verksamhetsutövaren att vidta en åtgärd. annat förhållande som enligt förslaget ska beaktas är varaktigheten och om- fattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde personen med funktionsnedsättning. I propositionen framförs ett grundligt resonemang kring de olika rekvisiten i bestämmelsen och vad som kan anses inrymmas i den bedömning som i varje enskilt fall måste göras om vilka åtgärder som kan anses skäliga i just det fallet. flera exempel på vilka åtgärder som kan krävas i olika sammanhang. Det nya diskrimineringsförbudets tillämpningsområde och innebörd Diskrimineringsförbudet mot bristande tillgänglighet föreslås gälla för alla de samhällsområden där diskrimineringslagens övriga regler gäller , med un- dantag för tillhandahållande av bostäder. Till skillnad från det förbud mot bristande tillgänglighet i arbetslivet som i dag gäller enligt 2 kap. 1 § andra stycket, föreslår regeringen att den som söker eller fullgör annan praktik än yrkespraktik och den som står till förfogande för att utföra eller utför arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft ska omfattas av den nya bestämmelsen. Förbudet ska dock liksom inte gälla den som gör en förfrågan om arbete. Eftersom en fristående bestämmelse om diskrimi- nering i form av bristande tillgänglighet föreslås, bör den nu gällande särskilda bestämmelsen om skäliga stöd- och anpassningsåtgärder i arbetslivet upphä- När det gäller frågan om vad för typ av tillgänglighetsåtgärder som en arbetsgivare ska vara skyldig att vidta innebär den nya diskrimineringsformen enligt regeringen dock ingen förändring jämfört med vad som gäl- ler på området. När det gäller utbildningsområdet innebär regeringens förslag en viss för- ändring på så sätt att skyldigheten att vidta åtgärder utsträcks från att endast omfatta lokaler på högskoleområdet till att omfatta hela utbildningsområdet och även annat än lokalerna. Regeringens förslag på området får till följd att den nu gällande tillgänglighetsbestämmelsen i 2 kap. 5 § andra stycket bör Eftersom tillgängligheten i fråga om bl.a. utbildning enligt högsko- lelagen (1992:1434) föreslås utsträckas till att omfatta tillgänglighet i en vidare bemärkelse anser regeringen även att en utökad möjlighet att överklaga till bör införas (4 kap. 18 §). I fråga om tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder föreslår rege- ringen att det ska införas en ny bestämmelse (2 kap. 12 c §) som begränsar tillämpningsområdet för förbudet mot bristande tillgänglighet på området. ligt förslaget ska tillhandahållande av bostäder vara helt undantaget från för- När det gäller varor och tjänster föreslår regeringen att förbudet inte ska gälla för privatpersoner eller för företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare. För varor och tjänster föreslås vidare att förbudet inte ska gälla om det krävs åtgärder beträffande fastigheter och bygg- nadsverk som går utöver de krav på tillgänglighet och användbarhet som har ställts i bygglov eller startbesked för den aktuella fastigheten eller byggnads- Även när det gäller hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet föreslår regeringen att det ska införas en ny bestämmelse (2 kap. 13 c §) som begränsar tillämpningsområdet för förbudet på området. Enligt förslaget ska förbudet inte gälla för företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare. Diskrimineringslagens huvudregel ger endast rätt till ersättning för själva kränkningen (den ideella skadan). Under vissa förutsättningar kan dock en arbetsgivare bli skyldig att betala ersättning även för ekonomisk förlust enligt 5 kap. 1 § andra stycket. Detta gäller dock inte för förlust som uppkommer vid beslut som rör anställning eller befordran eller i relation till stöd- och anpassningsåtgärder enligt 2 kap. 1 § andra stycket. Regeringen föreslår att bestämmelsen ska utökas så att det framgår att ersättning för förlust inte heller gäller vid diskriminering i form av bristande tillgänglighet. Ansvaret för diskriminering enligt diskrimineringslagen följer i princip med ansvaret för verksamheten som sådan. Även enligt den bestämmelse som regeringen nu föreslår följer ansvaret för bristande tillgänglighet den modell som i övrigt gäller enligt diskrimineringslagen. Ansvaret föreslås därför i första hand falla på den juridiska eller fysiska person som ansvarar för den aktuella verksamheten. I likhet med vad som gäller för övriga diskrimineringsformer enligt 5 kap. 2 § ska en arbetsgivare eller en huvudman för utbildning kunna hållas ansvarig för diskriminering i form av bristande tillgänglighet som begåtts av arbetstagare eller utbildningsanordnare. Regeringen noterar vidare att en verksamhetsansvarig i vissa situationer inte rättsligt råder över möjligheten att vidta åtgärder. Typfallet är när någon hyr en lokal men inte får samtycke från fastighetsägaren att vidta en viss åtgärd. Regeringen anser inte att det för den typen av situationer bör införas ett andrahandsansvar för den som hindrar att åtgärder vidtas mot bristande tillgänglighet. Funktionsnedsättning i stället för funktionshinder Regeringen uppmärksammar i propositionen att termen funktionsnedsättning används i t.ex. den svenska översättningen av om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och i den s.k. termbank som Terminologiråd har upprättat. I flera andra fall, såsom arbetslivsdirektivet och diskrimineringslagen, används i stället termen funktionshinder för att beskriva samma förhållande. Regeringen noterar vidare att funktionsnedsättning är den term som har kommit att förespråkas inom de organisationer som framför allt företräder människor med funktionsnedsättning. Mot bakgrund av detta föreslår regeringen att ordet funktionshinder ska ersättas med ordet funktionsnedsättning i diskrimineringslagen, lagen om , skollagen och lagen om uthyrning av arbetstagare. Ändringen är rent språklig och innebär alltså ingen ändring i sak. Lagförslagen föreslås träda i kraft . När det gäller ändringarna i diskrimineringslagen ska lagen tillämpas enligt sin gamla lydelse på diskriminering som ägt rum före ikraftträdandet. Den äldre lydelsen kan således bli aktuell i fråga om arbetslivsområdet och för lokaler på högskolans område. På övriga samhällsområden är förbudet mot bristande tillgänglighet nytt och det ska därför tillämpas fr.o.m. lagens ikraftträdande. Regeringen föreslår inte några övergångsbestämmelser för de övriga lagarna där det föreslås ändringar. Bristande tillgänglighet som en form av diskriminering Flera motionsyrkanden från den allmänna motionstiden rör krav på åtgärder för att bristande tillgänglighet ska ses som en form av diskriminering. I motion 2013/14:So602 av m.fl. anser att regeringen möjligt bör presentera ett lagförslag om bristande tillgänglighet som diskriminering (yrkande 3). Krav på åtgärder framförs även i följande enskilda motioner: 2013/14:C260 yrkande 2 av (MP), 2013/14:So252 yrkande 2 av (KD), 2013/14:So491 yrkande 2 av (S), 2013/14:A209 av (S), 2013/14:A234 av (S), 2013/14:A255 av (S) och 2013/14:A321 av de (M). Undantag för företag som tillhandahåller varor eller tjänster och som har färre än tio arbetstagare och (båda MP) välkomnar i motion 2013/14:A11 regeringens proposition. Motionärerna konstaterar dock med besvikelse att lagen förmodligen inte kommer att innebära den stora förändring som så länge efterfrågats, eftersom undantagen är så pass tilltagna. I motionen framförs en förhoppning om att ska göra lagen mer omfattande än vad regeringen har föreslagit. Motionärerna noterar att regeringen av rädsla för att hämma företagandet har föreslagit att företag som har färre än tio arbetstagare ska undantas från förbudet, både i fråga om varor och tjänster generellt och för näringsidkare inom hälso- och sjukvården. Undantaget, som innebär att av företagen på de aktuella områdena skulle undantas, sänder fel signaler. Det är viktigt att i stället se potentialen med lagen. Mot bakgrund av detta föreslår motionärerna att ska avslå förslaget till 2 kap. 12 c § tredje punkten diskrimineringslagen om att förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet inte ska gälla företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare (yrkande 1), dvs. inom varu- och tjänsteområdet. Socialdemokraterna anser i motion 2013/14:A10 av m.fl. att regeringens förslag i sin helhet innebär att ett första positivt steg tas för att markera allas rätt att delta i samhället. Partiet menar dock att förslaget innehåller så stora undantag att det riskerar att leda till att lagen blir tandlös inom vissa områden. När det gäller undantaget för företag inom varu- och tjänstehandeln med färre än tio arbetstagare ifrågasätter partiet att en så stor andel av företagen helt ska undantas från lagstiftningen. Det är i och för sig rimligt att ta hänsyn till att småföretag kan ha mindre ekonomiska marginaler och att tillgänglighetsskapande åtgärder bör sättas i relation till nyttoeffekt och företagets ekonomiska förmåga. Partiet menar dock att detta i huvudsak täcks av skälighetsrekvisitet i sig. Partiet vill ha ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag, baserat på skälighetsrekvisitet, som gör att också företag med få anställda på ett rimligt sätt kan omfattas av diskrimineringslagstiftningen (yrkande 1). anser i motion 2013/14:A9 av m.fl. att förslaget att undanta företag inom varu- och tjänstehandeln med färre än tio arbetstagare är mycket olyckligt. I vissa situationer kan det vara svårt för mindre företag att bära kostnaderna för en åtgärd medan det i andra fall kan handla om enklare och inte särskilt kostsamma åtgärder. Därför är det olämpligt att företag med färre än tio arbetstagare med automatik ska vara undantagna. Partiet anser att regeringen ska återkomma med lagförslag som innebär att det föreslagna undantaget för företag med färre än tio arbetstagare avskaffas (yrkande 2 i denna del). Undantag för företag med färre än tio arbetstagare i fråga om hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet och (båda MP) uppmärksammar i motion 2013/14:A11 vidare regeringens förslag att även undanta företag inom hälso- och sjukvårdsområdet med färre än tio arbetstagare. Motionärerna anser det är självklart att tillgänglighet ska vara en förutsättning för verksamheter inom hälso- och sjukvården. Det handlar om alla invånares möjligheter att söka hälso- och sjukvård. Motionärerna yrkar därför att ska avslå förslaget till 2 kap. 13 c § diskrimineringslagen om att förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet inom hälso- och sjukvården och annan medicinsk verksamhet inte ska gälla företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare (yrkande 2). I motion 2013/14:A10 av m.fl. framför Socialdemokraterna invändningar mot det föreslagna undantaget för företag inom hälso- och sjukvårdsområdet med färre än tio arbetstagare. Partiet anser att den som är i behov av vård inte ska hindras av tillgänglighet på grund av en funktionsnedsättning för att kunna få den vården. Det hör till samhällets grundläggande funktioner. Partiet förslår därför ett tillkännagivande om att undantaget för företag med färre än tio arbetstagare inom hälso- och sjukvård samt annan medicinsk verksamhet tas bort (yrkande 2). Även vill i motion 2013/14:A9 av m.fl. se ett tillkännagivande om undantaget för företag med färre än tio arbetstagare inom hälso- och sjukvårdsområdet. Partiet anser att undantaget är mycket olyckligt och vill att regeringen ska återkomma med lagförslag som innebär att det föreslagna undantaget avskaffas (yrkande 2 i denna del). Bristande tillgänglighet som en form av diskriminering m.m. Utskottet anser att ska vara ett tolerant och humant samhälle präglat av mångfald och respekt för individens mänskliga fri- och rättigheter. Delaktighet i samhällslivet för personer med funktionsnedsättning är en grundläggande mänsklig rättighet. Åtgärder som syftar till att förebygga och motverka diskriminering är grundläggande i en demokrati. Ett samhälle som slår vakt om alla människors lika värde är ett samhälle som ger alla möjligheter att utvecklas utifrån sina individuella egenskaper och förutsättningar och efter sin egen förmåga och sina egna val. upplever många personer med funktionsnedsättning hinder av olika slag mot att kunna delta i samhället på ett jämlikt sätt. Bristande tillgänglighet kan vara ett hinder för att dessa personer ska känna sig delaktiga i samhället. Utskottet delar regeringens uppfattning att en ökning av tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning är en förutsättning för att uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället. Ett sådant synsätt är även i linje med vad som kommer till uttryck i flera internationella konventioner som har tillträtt och i tillkännagivande till regeringen i fråga om bristande tillgänglighet. Mot denna bakgrund välkomnar utskottet regeringens förslag om att bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning ska införas som en ny form av diskriminering i diskrimineringslagen. innehåller diskrimineringslagen ett diskrimineringsförbud i form av åtgärder för bristande tillgänglighet endast inom arbetslivet och i fråga om lokaler på högskolans område. Med regeringens förslag utökas förbudet till alla de samhällsområden där diskrimineringslagens övriga regler gäller , med undantag för tillhandahållande av bostäder. Utskottet ser också positivt på att det ska införas en generell möjlighet för personer med funktionsnedsättning att använda sig av rättsmedel på individuell nivå när någon bryter mot förbudet mot bristande tillgänglighet. Enskilda personer får därigenom tillgång till ett effektivt rättsmedel i form av diskrimineringsersättning. I likhet med vad som framhållits av både regeringen och den bakomliggande utredningen anser utskottet att inrättandet av ett civilrättsligt diskrimineringsförbud mot bristande tillgänglighet inte ska ses isolerat. Förbudet får nämligen sin främsta betydelse genom att komplettera och förstärka annan lagstiftning och andra regler som redan finns på området. Mot bakgrund av det anförda välkomnar utskottet den ordning som regeringen föreslår med att skyddet mot bristande tillgänglighet ska stärkas genom ändringar i diskrimineringslagen. Utskottet välkomnar även den lagtekniska utformning regeringen föreslår, som innebär att bristande tillgänglighet införs som en särskild form av diskriminering och inte kopplas specifikt till antingen direkt eller indirekt diskriminering. Den föreslagna ordningen för att bedöma vilka tillgänglighetsåtgärder som kan anses vara skäliga får anses vara väl avvägd. Vidare får omfattningen av förbudets tillämpningsområde i stort anses väl avvägd (se vidare nedan om undantag för företag med färre än tio arbetstagare). Utskottet välkomnar även utformningen av bestämmelserna för ersättning och ansvar och delar regeringens bedömning om ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Sammantaget anser utskottet att enskilda personer med funktionsnedsättning får ett värdefullt skydd för sina rättigheter genom regeringens förslag. Det är fråga om en betydelsefull reform som innebär att personer med funktionsnedsättning kommer att ges en större möjlighet att delta i samhällslivet på likvärdiga villkor som andra utan hinder i form av bristande tillgänglighet. Utskottet delar regeringens uppfattning att det vid val av termer i författningstext bör tas stor hänsyn till hur de människor som närmast berörs uppfattar ett visst språkbruk. Uttrycket funktionsnedsättning har kommit att bli det uttryck som förespråkas inom de organisationer som framför allt företräder människor med funktionsnedsättning. I linje med vad termbank ger uttryck för bör hänsyn även tas till behovet av en enhetlig terminologi. Funktionsnedsättning är vidare det uttryck som används i översättningen av om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, vilket starkt talar för den ändring som regeringen föreslår. Utskottet välkomnar därför regeringens förslag om att ordet funktionshinder ska ersättas med ordet funktionsnedsättning i diskrimineringslagen, lagen om , skollagen och lagen om uthyrning av arbetstagare. Utskottet tillstyrker här proposition 2013/14:198 punkterna 1 delvis (se vidare nedan om undantag för företag med färre än tio arbetstagare) och 2–4 i dess helhet. De motionsyrkanden som innehåller krav på åtgärder att bristande tillgänglighet ska ses som en form av diskriminering får genom regeringens förslag anses vara i huvudsak tillgodosedda. Motionerna ger därmed inte skäl till någon ytterligare åtgärd från utskottet och avstyrks därför. Undantag för företag som tillhandahåller varor eller tjänster och som har färre än tio arbetstagare Regeringen föreslår i propositionen att företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare inte ska omfattas av förbudet mot bristande tillgänglighet i fråga om varu- och tjänsteområdet. Utskottet konstaterar att de motionsyrkanden som har väckts om undantaget har det gemensamt att de ifrågasätter behovet av ett undantag och pekar på att skälighetsbedömningen borde vara tillräcklig som säkerhetsventil för att inte ställa orimliga krav på tillgänglighetsåtgärder på små företag. Utskottet noterar att regeringen i sin bedömning av behovet av undantag har tagit hänsyn till tillkännagivande. I tillkännagivandet uttrycks att det är viktigt att beakta förutsättningarna för näringslivets utveckling vid utformandet av en eventuell reform på området. Regeringen har även beaktat sitt pågående arbete med att förenkla för företag genom att minska deras administrativa bördor. det gäller området varor och tjänster delar utskottet regeringens bedömning att de nämnda omständigheterna är viktiga aspekter att väga in i bedömningen av om små företag bör undantas från diskrimineringsförbudet. Utskottet vill framhålla att bedömningen av om det finns ett behov av ett särskilt undantag för små företag inom varu- och tjänsteområdet inte bör ses isolerat från övrig lagstiftning. Bestämmelser om tillgänglighet finns på andra håll i lagstiftningen, t.ex. i PBL, vilka även små företag har att förhålla sig till. Utskottet vill också understryka att de företag som föreslås undantas från förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet fortfarande om- fattas av förbud mot diskriminering i andra former inom varu- och tjänsteom- Mot denna bakgrund ställer sig utskottet bakom regeringens förslag om att undanta små företag inom varu- och tjänsteområdet. med proposition 2013/14:198 punkten 1 i denna del och avstyrker motionerna 2013/14:A11 (MP) yrkande 1, 2013/14:A9 (V) yrkande 2 i denna del och 2013/14:A10 (S) yrkande 1. Undantag för företag med färre än tio arbetstagare i fråga om hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet Regeringen föreslår i propositionen också att företag som vid det senaste ka- sysselsatte färre än tio arbetstagare inte ska omfattas av förbu- det mot bristande tillgänglighet i fråga om hälso- och sjukvårdsområdet. Utskottet noterar att regeringen i sin bedömning av konsekvenserna för fö- retag som bedriver hälso- och sjukvård och som föreslås omfattas av förbudet,