bet · H101NU18 · 2014-04-22 00:00:00 — Regeringen konstaterar att direktivet i vissa fall kräver mätning av el, naturgas, värme, kyla och tappvarmvatten på en nivå som motsvarar det svenska lägenhetsbegreppet. En ny lag om energimätning i byggnader bör därför införas. Regeringen noterar vidare att en lagreglering av dessa krav inte har någon självklar plats i någon befintlig lagstiftning. Frågor om mätning av överförd energi behandlas i flera olika författningar, t.ex. ellagen och naturgaslagen. Regeringen föreslår att den som för egen räkning uppför eller låter uppföra en byggnad ska se till att den energi som används för att påverka inomhusklimatet (värme eller kyla) i varje lägenhet, liksom lägenhetens förbrukning av tappvarmvatten, kan mätas, i de fall detta är kostnadseffektivt. Detsamma gäller i samband med en ombyggnad, om detta är tekniskt möjligt och kostnadseffektivt. Skyldigheten gäller den som för egen räkning utför eller låter utföra ombyggnaden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om i vilka fall det ska anses vara fråga om kostnadseffektivitet respektive teknisk genomförbarhet samt om vilka mätmetoder som ska tillämpas. I förarbetena till propositionen föreslogs skarpa krav på installation av mätare även för värme, kyla och tappvarmvatten vid uppförandet av en ny byggnad samt genomförande av en större renovering. Detta förslag avstyrktes emellertid av en majoritet av de remissinstanser som yttrade sig i frågan. Till skillnad från det förslag som redovisades i förarbetena föreslår regeringen i propositionen att installationskraven för värme, kyla och tappvarmvatten begränsas så att kostnadseffektivitet beaktas även vid nybyggnation och större renoveringar. Installationskravet föreslås därför vara begränsat till nybyggnationer där det är kostnadseffektivt samt ombyggnader där det är kostnadseffektivt och tekniskt genomförbart. Förutom installationskraven bör den nya lagen, enligt regeringens förslag, innehålla bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om i vilka fall det ska anses vara fråga om kostnadseffektivitet respektive teknisk genomförbarhet samt vilka mätmetoder som ska tillämpas. Utöver det som angetts ovan om nybyggnader och ombyggnader innehåller direktivet även krav som omfattar befintlig bebyggelse. Här föreslår regeringen att den som äger en byggnad ska se till att den energi som används för en lägenhets inomhusklimat (värme och kyla) liksom en lägenhets förbrukning av tappvarmvatten kan mätas, om det är tekniskt genomförbart och kostnadseffektivt att installera system för individuell mätning och debitering. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om i vilka fall det ska anses vara fråga om kostnadseffektivitet respektive teknisk genomförbarhet, samt om vilka mätmetoder som ska tillämpas. Enligt regeringens bedömning ställer direktivet krav på tillhandahållande av individuella mätare även när det gäller el och naturgas. Regeringen föreslår därför att den som för egen räkning uppför eller låter uppföra en byggnad ska se till att varje lägenhets elförbrukning eller naturgasförbrukning kan mätas. Detsamma gäller i samband med en ombyggnad. Skyldigheten gäller den som för egen räkning utför eller låter utföra ombyggnaden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten. Av direktivet följer att slutanvändare av energi minst en gång ska debiteras utifrån sin faktiska energiförbrukning, om detta är tekniskt möjligt och ekonomiskt försvarbart. Regeringen föreslår att det i hyreslagen, bostadsrättslagen och lagen om kooperativ hyresrätt införs regler som anger att ersättning för kostnader som hänför sig till energiförbrukning ska beräknas med utgångspunkt i den uppmätta förbrukningen, om det finns möjlighet till individuell mätning. I de fall det har installerats individuella mätare ska mätvärdena således användas som underlag för debiteringen. Den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom plan- och byggområdet () ska, enligt regeringens förslag, ha tillsyn över att skyldigheter som avser installation av mätsystem på lägenhetsnivå fullgörs. Den som har en skyldighet enligt lagen ska lämna de handlingar och uppgifter i övrigt som behövs för nämndens tillsyn. får meddela de förelägganden som behövs för att de skyldigheter som följer av lagen ska fullgöras. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. beslut om föreläggande föreslås få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Regeringen föreslår även att kommunerna ska få ta ut avgifter för sin tillsyn. Kommunen får meddela föreskrifter om avgifternas storlek. Regeringen avser vidare att ge Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) i uppdrag att ta fram föreskrifter om mätare som används för fördelning och debitering av kostnader inom en byggnad för värme, kyla, varmvatten och el. Artiklarna 9.2 och 10.2 i direktivet innehåller bestämmelser med särskilda krav som ska ställas på mätare, informationssystem och faktureringssystem i den mån som medlemsstaterna installerar smarta mätare för naturgas och el. Regeringen föreslår att nätkoncessionshavare ska se till att elanvändarna får lämplig information i samband med installationen av nya mätare. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheten. Vidare gör regeringen bedömningen att förordningen (1999:716) om mätning, beräkning och rapportering av överförd el eller föreskrifter bör ändras när det gäller de elanvändare vars förbrukning mäts . Inriktningen ska vara att elmätare förses med öppet gränssnitt för energi- och systemtjänster. Av artikel 10.1 framgår att medlemsstaterna ska säkerställa att slutanvändarna får tillgång till korrekt faktureringsinformation baserad på faktisk energianvändning, i de fall det är tekniskt möjligt och ekonomiskt försvarbart. Vidare föreskriver direktivet att medlemsstaterna ska se till att slutanvändaren kan välja elektronisk faktureringsinformation och e-faktura och att han eller hon får en klar och tydlig förklaring av hur fakturan har upprättats, särskilt om fakturorna inte är grundade på faktisk användning. Medlemsstaterna ska därutöver säkerställa att lämplig information görs tillgänglig med fakturan som ger slutanvändarna en heltäckande redovisning av de aktuella energikostnaderna. I gäller att samtliga elkunders förbrukning ska mätas åtminstone . får kunden tillgång till sina mätvärden via internet eller den faktura som gäller elnätsavgiften. Vanligtvis sker nu också debiteringen av kunderna utifrån den uppmätta förbrukningen. När nu direktivet kräver en övergång till debitering baserad på insamlade mätvärden, om det är tekniskt möjligt och ekonomiskt försvarbart, finns det enligt regeringens uppfattning skäl att införa en bestämmelse i 8 kap. ellagen som träffar elhandelsföretagen. Innebörden är att en elleverantörs debitering av kunderna ska avse uppmätta mängder, om elleverantören har tillgång till mätvärden. Om mätvärden saknas, får debiteringen avse uppskattad användning. Bestämmelsen i 11 kap. 15 § ellagen ändras i den del den avser förskottsbetalning för elleverantörer. Även en naturgasleverantörs debitering av gasförbrukarna ska avse uppmätta mängder, om leverantören har tillgång till mätvärden. Om mätvärden saknas, får debiteringen dock avse uppskattad användning. En bestämmelse med denna innebörd införs enligt regeringens förslag i 7 kap. 14 § naturgaslagen. Bestämmelsen bör omfattas av tillsyn. När det gäller fjärrvärme konstaterar regeringen att ett fjärrvärmeföretag fr.o.m. är skyldigt att mäta mängden överförd värmeenergi och att debiteringen ska avse uppmätta mängder och äga rum åtminstone , om inte kunden och fjärrvärmeföretaget har avtalat något annat. Någon ytterligare reglering av fjärrvärmeföretagen behövs enligt regeringen därför inte i denna del. Regeringen konstaterar vidare att debiteringen av värme och varmvatten i första hand kommer att hanteras inom ramen för hyres- och bostadsrättsregleringen även när mätare har installerats. Det saknas därför anledning att ta fram särskilda bestämmelser om debitering i detta avseende. Även om en lägenhetskund får möjlighet att ingå avtal med fjärrvärmeföretaget omfattas detta av fjärrvärmelagen. När det gäller fakturering föreslår regeringen att el- och naturgasleverantörernas fakturor ska vara tydliga och innehålla information om den uppmätta förbrukningen och de energipriser som fakturan grundas på. Om energianvändaren har ingått ett leveransavtal som förutsätter mätning , får informationen tillhandahållas via företagets webbplats. Fakturan ska då hänvisa till informationen. Fakturering ska ske åtminstone varje kvartal och kunna erbjudas i elektronisk form. Anpassningar till direktivets krav kan, enligt regeringens bedömning, genomföras på förordnings- och föreskriftsnivå. Regeringen föreslår vidare att elleverantörer, nätkoncessionshavare, naturgasleverantörer och företag som bedriver överföring av naturgas och som ingår avtal med konsumenter, utöver vad som redan gäller, på sina webbplatser ska lämna information om oberoende användarrådgivning där kunderna kan få råd om tillgängliga energieffektivitetsåtgärder och jämförelseprofiler för energianvändningen. Fjärrvärmeföretag ska lämna motsvarande information på sina webbplatser samt hänvisa till denna i avtal och fakturor som ingås med och riktas till konsumenter. Direktivets krav på information om bl.a. energieffektivitetsåtgärder läggs till i 11 kap. 18 § ellagen respektive 8 kap. 18 § naturgaslagen. En liknande bestämmelse införs även i fjärrvärmelagen (6 d §). Regeringen föreslår vidare att nätkoncessionshavare ska rapportera mätresultat och beräkningar till den systemansvariga myndigheten, berörda nätkoncessionshavare, elanvändare, elproducenter, balansansvariga och elleverantörer. Rapporteringen ska på begäran ske till ett företag som elanvändaren eller elproducenten har utsett. Företag som bedriver överföring av naturgas ska rapportera mätresultat och beräkningar till den systembalansansvarige, till berörda andra företag som bedriver överföring, gasanvändare, balansansvariga och naturgasleverantörer. På begäran ska rapportering ske till ett företag som gasanvändaren har utsett. Av artikel 11.1 i direktivet följer att medlemsstaterna ska se till att slutanvändarna får alla sina fakturor och faktureringsinformation om energianvändning utan kostnad och att slutanvändarna kostnadsfritt och på lämpligt sätt även kan få tillgång till uppgifter om sin användning. Kraven i bestämmelsen riktar sig till samtliga energislag som direktivet omfattar. Regeringen föreslår att elhandelsföretagen, elnätsföretagen, gashandelsföretagen, gasnätsföretagen och fjärrvärmeföretagen förbjuds att ta ut någon avgift för tillhandahållande av fakturor och faktureringsinformation om energianvändningen. Bestämmelser med denna innebörd införs enligt förslaget i propositionen i 8 kap. 14 § ellagen, 7 kap. 13 § naturgaslagen och 6 c § fjärrvärmelagen. Ny lag om kostnads–nyttoanalys Enligt artikel 14.5 första stycket i energieffektiviseringsdirektivet ska medlemsstaterna se till att en kostnads–nyttoanalys utförs efter i samband med att vissa uppräknade anläggningar planeras. Det gäller exempelvis vissa elproduktionsanläggningar, industrianläggningar och nät för fjärrvärme och fjärrkyla. Regeringen konstaterar att svensk rätt inte innehåller några bestämmelser som motsvarar kraven i den nyssnämnda artikeln, vilket gör det nödvändigt att införa sådana genom lagstiftning. Regeringen bedömer att det inte finns någon befintlig lag där de aktuella bestämmelserna har en naturlig hemvist. De nya bestämmelserna bör därför införas i en egen lag. Enligt regeringens uppfattning bör den nya lagen endast innehålla de grundläggande reglerna i de frågor som regleras i direktivet. Innehållet i lagen bör sedan fyllas ut med föreskrifter i förordning. En kostnads–nyttoanalys ska utföras av den som bedriver eller avser att bedriva verksamheten i den anläggning som omfattas av analysen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om skyldigheten att utföra en kostnads–nyttoanalys. Analysen ska enligt den nya lagen innehålla en utvärdering av de kostnader och fördelar som skulle uppstå genom att anläggningen drivs på något av de sätt som anges i direktivet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om vad en kostnads–nyttoanalys ska innehålla, hur en sådan analys ska utföras och hur den ska redovisas. I den nya lagen regleras även tillsynsfrågor, och det anges att slutsatserna i en kostnads–nyttoanalys ska redovisas vid tillståndsprövning enligt . Energieffektivisering vid omvandling, överföring och distribution av energi I direktivets artikel 15 finns bestämmelser om omvandling, överföring och distribution av energi. Bestämmelserna i artikeln tar sikte på el- och naturgasnäten. Enligt artikel 15.1 första stycket ska medlemsstaterna se till att nationella energitillsynsmyndigheter fäster tillräcklig uppmärksamhet vid energieffektivitet när de genomför sina tillsynsuppgifter enligt elmarknadsdirektivet och gasmarknadsdirektivet i fråga om sina beslut om driften av gas- och elinfrastruktur. I fungerar den nätmyndighet som regeringen har utsett enligt ellagen, dvs. , som nationell tillsynsmyndighet enligt elmarknadsdirektivet. När det gäller tillsyn är det enligt regeringens uppfattning tveksamt om det krävs särskilda bestämmelser för att säkerställa att myndigheten fäster tillräcklig uppmärksamhet vid energieffektivitet. Avgörande är i stället hur energieffektiviteten behandlas i de föreskrifter som omfattas av tillsyn. Enligt regeringen är det dock lämpligt att tydliggöra energieffektiviseringens betydelse genom en bestämmelse i förordningen (2007:1118) med instruktion för . I artikel 15.1 finns även vissa regleringar av nättariffer. I finns de centrala bestämmelserna om förhandsprövning av nättariffer i 5 kap. ellagen. Viktiga kompletterande föreskrifter finns i förordningen (2010:304) om fastställande av intäktsram enligt ellagen (1997:857), den s.k. kapitalbasförordningen. Förhandsprövningen är utformad på ett sätt som ska se till att nätföretagens intäkter från nätverksamheten täcker skäliga kostnader för att bedriva verksamheten och ger en rimlig avkastning på det kapital som krävs för driften (5 kap. 6 § ellagen). Regeringen anser att den nuvarande tariffregleringen i inte kan anses hindra utvecklingen av vissa s.k. systemtjänster som avses i artikel 15.1 andra stycket. Enligt regeringens bedömning är det emellertid tveksamt om regleringen ger direkta incitament för nätföretagen att göra sådana tjänster tillgängliga för nätanvändarna. Det bör därför införas bestämmelser om incitament i det regelverk som styr förhandsprövningen av nättariffer. Vidare bör det vara möjligt för nätmyndigheten att inom ramen för förhandsprövningen ge nätföretagen incitament att bedriva nätverksamheten på ett sätt som främjar ett effektivt utnyttjande av elnätet. Regeringen föreslår dock att hänsyn ska tas till i vilken utsträckning nätverksamheten bedrivs på ett sätt som är förenligt med eller bidrar till ett effektivt utnyttjande av elnätet när intäktsramen bestäms i samband med förhandsprövningen av elnätstarifferna. En sådan bedömning ska kunna medföra en ökning eller minskning av vad som anses vara en rimlig avkastning på kapitalbasen. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten föreslås därutöver få meddela föreskrifter om vad som avses med ett effektivt utnyttjande av elnätet. Det finns i den gällande svenska ellagstiftningen inget uttryckligt förbud mot tariffer som inverkar menligt på den totala effektiviteten. Det bör därför införas bestämmelser som säkerställer att direktivet genomförs i även i denna del. Regeringen föreslår att nättariffer ska utformas på ett sätt som är förenligt med ett effektivt utnyttjande av elnätet och en effektiv elproduktion och elanvändning. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten ska få meddela föreskrifter om hur nättarifferna ska utformas för att främja ett effektivt utnyttjande av elnätet eller en effektiv elproduktion och elanvändning. Regeringen föreslår också att det ska införas en bestämmelse i 3 kap. ellagen om att en nätkoncessionshavare som är skyldig att ansluta en anläggning ska genomföra anslutningen inom skälig tid. Utgångspunkten bör vara att anslutningsskyldigheten, i linje med vad som anges i direktivet, ska fullgöras från det att anslutningsprocessen har inletts om inte är nödvändig med hänsyn till anslutningens omfattning och tekniska utformning eller det annars finns särskilda skäl. Vidare föreslår regeringen att det föreskrivs i ellagen (3 kap. 7 b §) att ett företag som bedriver nätverksamhet ska ha standardiserade rutiner för anslutning av elproduktionsanläggningar. I artikel 15.6 finns bestämmelser om balanseringstjänster och andra drifttjänster. För att genomföra direktivet krävs enligt regeringens bedömning att det tydligt framgår av lagstiftningen att producenter av högeffektiv kraftvärme kan erbjuda balanseringstjänster. Vidare föreslår regeringen att den som har nätkoncession inte ska få ställa upp villkor som utesluter elproducenter från att tillhandahålla el som är avsedd att täcka nätförluster eller behövs för driften av ledningsnätet med hänvisning endast till kraftslag. Nätkoncessionshavaren ska anskaffa den el som är avsedd för sådana ändamål på ett öppet, ickediskriminerande och marknadsorienterat sätt. Resurser på efterfrågesidan utgörs av de möjligheter som finns att utnyttja näten på ett mer effektivt sätt genom en anpassning av energianvändningen. I direktivet nämns särskilt laststyrning (demand response) som ett exempel på en resurs på efterfrågesidan. Laststyrning innebär att en slutförbrukare ändrar sin elanvändning till följd av marknadssignaler eller mot särskild ersättning. Marknadssignaler kan exempelvis vara förändringar i elpriset över tiden. I används termen efterfrågeflexibilitet som en motsvarighet till laststyrning. Efterfrågeflexibilitet kan bidra till att elnäten utnyttjas mer effektivt, t.ex. genom att förbrukningen minskas när belastningen är stor eller genom att underlätta balanseringen av sådan förnybar elproduktion som är svår att planera i förväg, såsom vindkraft. Regeringen konstaterar att det inte finns någon lagstiftning i som uttryckligen säkerställer att nätföretagen utformar systemen för balansering av näten på ett sätt som tillåter leverantörer av laststyrning att erbjuda tjänster. Med anledning av kraven i artikel 15.8 föreslår regeringen att ett företag som bedriver nätverksamhet inte ska få ställa upp tekniska krav eller andra villkor som försvårar tillhandahållandet av tjänster i form av ändrad elförbrukning, om inte villkoret är motiverat med hänsyn till en säker, tillförlitlig och effektiv drift av ledningsnätet. Bestämmelsen införs som 3 kap. 16 a § första stycket ellagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vilka tekniska villkor som får ställas upp av nätföretagen när det gäller sådana tjänster (3 kap. 16 a § andra stycket ellagen). Åtgärder för att överbrygga särskilda hinder för energieffektivitet Av artikel 19.1 framgår att medlemsstaterna ska utvärdera och, om nödvändigt, vidta lämpliga åtgärder för att undanröja regleringsmässiga och icke-regleringsmässiga hinder för energieffektivisering, utan att det påverkar de grundläggande principerna om medlemsstaternas förmögenhetsrätt och hyreslagstiftning. Regeringen konstaterar att förekomsten av regleringsmässiga och icke-regleringsmässiga hinder för energieffektivisering har analyserats i enlighet med kraven i direktivet. Förekomsten av delade incitament mellan fastighetsägare och hyresgäster är inte ett sådant problem jämfört med andra hinder för energieffektivisering i bebyggelsen att särskilda åtgärder krävs. Förekomsten av hinder för energieffektivisering i den offentliga sektorn kopplat till lagstiftning och praxis i fråga om offentliga inköp respektive ekonomistyrning är begränsad och är inte ett sådant problem jämfört med andra hinder att särskilda åtgärder krävs. Resultaten av analyserna kommer att redovisas till kommissionen i nationella handlingsplan för energieffektivisering. Enligt artikel 20.1 ska medlemsstaterna underlätta inrättandet av finansieringsmekanismer eller använda befintliga sådana för åtgärder för att förbättra energieffektiviteten i syfte att maximera fördelarna med flerdubbla finansieringsflöden. Punkterna 4–6 i artikel 20 inbegriper ingen skyldighet utan en möjlighet för medlemsstaterna att inrätta en nationell energieffektiviseringsfond. Regeringen gör bedömningen att direktivets krav i huvudsak förväntas uppfyllas genom befintliga stödåtgärder. Insatser för energieffektivisering prioriteras –2020 inom ramen för strukturfonderna. ges i uppdrag att utforma informationsinsatser som gör att banker och andra finansinstitut ökar sitt engagemang för ökad energieffektivisering. Regeringen anser att den svenska energieffektiviseringspolitiken inte bör finansieras genom fonder utan över statsbudgeten. Av artikel 24.1 framgår att medlemsstaterna ska rapportera om framstegen när det gäller att nå de nationella energieffektivitetsmålen. I artikel 24.2 anges att medlemsstaterna , och därefter, ska lämna in nationella handlingsplaner för energieffektivitet. Här gör regeringen bedömningen att den årliga rapporteringen i huvudsak kan baseras på tillgänglig statistik, medan framför allt rapporteringen av de nationella handlingsplanerna kan komma att kräva nya uppföljnings- och rapporteringssystem. bör få samordningsansvar för dessa system. Kompletterande ändringar med anledning av ett tidigare lagstiftningsarbete om industriutsläpp En ansökan om ändringstillstånd hos en länsstyrelse eller nämnd ska innehålla en redogörelse för gällande tillstånd och villkor samt de uppgifter som behövs för bedömning av ändringens omfattning och dess påverkan på människors hälsa och miljön. Ett beslut av en länsstyrelse eller en nämnd som omfattar tillstånd till en förbränningsanläggning med en tillförd installerad effekt på minst 50 MW ska innehålla uppgifter om de förfaranden som ska följas vid driftstörningar i reningsutrustningen. Som har redovisats i inledningen av detta betänkande framgår det av direktivet att medlemsstaterna som utgångspunkt ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Mot bakgrund av detta anser regeringen att de föreslagna nya lagarna, liksom ändringar i befintliga lagar, som utgångspunkt bör träda i kraft . Regeringen föreslår därför att lagen om energikartläggning i stora företag, lagen om vissa kostnads–nyttoanalyser på energiområdet, lagen om ändring i , lagen om ändring i ellagen, lagen om ändring i naturgaslagen, lagen om ändring i fjärrvärmelagen och lagen om ändring i lagen om certifiering av vissa installatörer föreslås träda i kraft . Lagen om ändring i jordabalken, lagen om ändring i bostadsrättslagen och lagen om ändring i lagen om kooperativ hyresrätt föreslås träda i kraft . Lagen om energimätning i byggnader föreslås träda i kraft , förutom kraven avseende att i befintlig bebyggelse mäta energin för en lägenhets inomhusklimat om detta är tekniskt möjligt och kostnadseffektivt, samt kraven att i vissa fall av nybyggnation och ombyggnation mäta energin för lägenhetens inomhusklimat och lägenhetens förbrukning av tappvarmvatten. Det förstnämnda kravet ska gälla från och det senare från den dag som regeringen bestämmer. I propositionen (s. 227 f.) redovisas konsekvenserna av regeringens förslag. Konsekvensredovisningen refereras inte närmare här. I stället hänvisas till den nyssnämnda delen av propositionen.