bet · H101CU19 · 2014-02-24 00:00:00 — Motionärerna anser att det är en självklarhet att lagen bör möjliggöra för människor att fritt välja det förnamn de önskar ha, oavsett om de avser att få en ändrad könstillhörighet eller inte. Ett tillkännagivande yrkas i enlighet med detta (yrkande 3). Skånberg (KD) anser i motion 2013/14:C377 att förslag vad gäller namngemenskapen i en familj inte bör leda till något lagförslag. Enligt motionären finns det inte någon anledning att ändra den nu gällande ordningen. och Skånberg (båda KD) anser i motion 2013/14:C404 att namngemenskapen har ett stort värde när det gäller att markera samhörighet i en familj. Enligt motionären finns det inte någon anledning att ändra den nu gällande ordningen på det sätt som föreslagit. Regeringen beslutade att en parlamentarisk kommitté skulle se över namnlagen och ta ställning till behovet av lagändringar. överlämnade utredningsbetänkandet En ny lag om personnamn (2013:35). I utredningsbetänkandet lämnas förslag till en ny lag om personnamn som ska ersätta den drygt namnlagen. Den nya lagen syftar genomgående till att ge medborgarna större frihet att själva få välja sina namn, som lagstiftningen blir lättare att förstå och hanteringen av namnärendena förenklas. I betänkandet föreslår kommittén bl.a. att efternamn fritt ska kunna bildas på något av föräldrarnas förnamn med tillägg av ändelserna son eller dotter, att det ska bli fritt att byta till ett efternamn som är så vanligt att det bärs av minst 2 000 personer, att dubbla efternamn ska få bildas och att den som har ett dubbelt efternamn själv ska få bestämma ordningsföljden på namnen och om dessa ska vara förenade med bindestreck och om och när något av namnen i dubbelnamnet ska strykas, att nya mellannamn inte ska kunna tas men den som redan har ett mellannamn ska få behålla det så länge han eller hon önskar, att hindren mot att ändra förnamn och efternamn ska tas bort, att förnamn ska kunna ändras enklare och i samtliga fall kostnadsfritt, att ska blir ny namnmyndighet och att Patent- och registreringsverkets befattning med personnamn ska upphöra. Enligt uppgift från är utredningsbetänkandet föremål för beredning inom . Motsvarande förslag har behandlats av utskottet , i betänkande 2012/13:CU8. Utskottet ansåg att det pågående arbetet med översynen av namnlagen inte borde föregripas genom någon åtgärd från , varför motionerna avstyrktes. Utskottet kan konstatera att betänkande är föremål för beredning inom . Det pågående beredningsarbetet bör inte föregripas genom någon åtgärd från , varför motionsförslagen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om retroaktiva namnbyten. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 29 (S, MP, V). I motion 2013/14:C460 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om att det bör införas en rätt för transpersoner att få intyg från skolor, högskolor och andra samhällsinstitutioner ändrade retroaktivt efter att ha fått en ny könstillhörighet (yrkande 1). Frågan om att införa bestämmelser om rätt att få identitetsuppgifter i tidigare erhållna intyg och betyg ändrade retroaktivt har berörts av i betänkandet Ändrad könstillhörighet – förslag till ny lag (SOU 2007:16). Utredningen ansåg att bestämmelser med innebörden att en intygsgivare ska åläggas att ändra i givna betyg eller intyg inte kan föreslås utan att de rättsliga förutsättningarna för en sådan lagstiftning först noggrant utretts. Enligt utredningen skulle det vara ett mycket stort ingripande för exempelvis privaträttsliga subjekt att ha åligganden med sådan innebörd som den angivna. Utredningen anför vidare att det också kan ifrågasättas hur en vägran att utfärda ett nytt intyg eller betyg skulle kunna sanktioneras. Däremot understryker utredningen vikten av att olika intygsgivare m.fl. – även utan att det finns ett lagstadgat krav om detta – ställer sig positiva till framställningar från personer som fått ny könstillhörighet med önskemål att få nya intyg, betyg, m.m. utfärdade med den nya identiteten. Utredningen menar att statliga och kommunala myndigheter bör utfärda sådana nya handlingar på begäran och utan större dröjsmål. Det bör dock krävas att den transsexuelle kan prestera tillräcklig bevisning som stöder uppgiften att han eller hon är den person som avses i den handling som ska ändras. Utredningen har sammanfattningsvis inte ansett sig kunna lägga fram några konkreta förslag som berör de påtalade problemen med fel identitet i intyg, betyg, m.m. då den inte har funnit någon tillfredsställande lösning som uppfyller tillräckliga krav på en säker hantering. I proposition 2011/12:142 Ändrad könstillhörighet behandlade regeringen betänkande. I propositionen redovisade regeringen att den anser att rutiner för hur uppgifter om förändrat personnummer och namn ska hanteras hos myndigheter och organisationer bör ses över. Det kan t.ex. gälla möjligheten att få sin identitet ändrad i examensbevis, slutbetyg och andra merithandlingar som utbildningsanordnare utfärdar. Regeringen ansåg att ett myndighetsövergripande samarbete borde initieras i syfte att underlätta den administrativa bördan för en person som ändrat könstillhörighet och att borde ges i uppdrag att samordna ett sådant samarbete. Propositionen behandlades av socialutskottet (bet. 2011/12:SoU23, rskr. 2011/12:259). gav regeringen i uppdrag (S2012/4530/FS delvis) att ta fram ett kunskapsstöd riktat till hälso- och sjukvårdspersonal med rekommendationer om innehållet i utredning, vård och behandling m.m. ska därutöver initiera och samordna ett myndighetsövergripande samarbete i syfte att minska den administrativa bördan för en person i samband med ändring av könstillhörighet. ska i relevanta delar samråda med berörda myndigheter och andra organisationer. Arbetet ska redovisas slutligt . Motsvarande förslag har behandlats , i betänkande 2012/13:CU8. Utskottet delade, liksom tidigare, uppfattning att bestämmelser med innebörden att en intygsgivare ska åläggas att ändra i givna betyg eller intyg inte kan föreslås utan att de rättsliga förutsättningarna för en sådan lagstiftning först noggrant utretts. Som utredningen påpekat, anförde utskottet, skulle det vara ett mycket stort ingripande för exempelvis privaträttsliga subjekt att ha åligganden med sådan innebörd som den angivna. Utskottet förutsatte att de frågeställningar som togs upp i motionerna skulle bli föremål för överväganden inom . I sammanhanget ville utskottet också nämna att enligt sina direktiv skulle hålla sig informerad om beredningen av betänkandet Ändrad könstillhörighet – förslag till ny lag (SOU 2007:16), som innehåller namnrättsliga överväganden. Med det anförda avstyrktes motionerna. Utskottet kan konstatera att har fått i uppdrag att initiera och samordna ett myndighetsövergripande samarbete i syfte att minska den administrativa bördan för en person i samband med ändring av könstillhörighet. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från , varför motionsförslaget bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om en översyn av bröstarvingars rätt till laglott. Utskottet hänvisar till sitt tidigare ställningstagande. Motion 2013/14:C294 av Boriana (M) innehåller förslag om ett tillkännagivande om en översyn av laglottssystemet. Det är enligt motionären otidsenligt och strider i grunden mot äganderätten, och det bör i stället stå var och en fritt att själv få besluta om sin kvarlåtenskap. Enligt 2 kap. går ett arv i första hand till den avlidnes bröstarvingar, dvs. barn och deras avkomlingar, med det undantag som följer av 3 kap. när den avlidne efterlämnar make eller maka. (Reglerna om efterlevande makes arvsrätt infördes .) Om något barn till den avlidne har dött före den avlidne och efterlämnat barn ska dessa barnbarn till arvlåtaren dela det avlidna barnets lott lika. Hälften av den arvslott som en bröstarvinge har rätt till enligt dessa regler kallas laglott. Arvingen har alltid rätt att få ut laglotten i arv efter arvlåtaren. Skulle arvlåtaren ha testamenterat bort egendom som omfattas av laglottsanspråket kan bröstarvingen begära jämkning av testamentet. Jämkning ska begäras från det att bröstarvingen fick del av testamentet. Om det inte görs, har bröstarvingen förlorat sin rätt. Bröstarvingens laglott skyddas inte bara mot testamente utan även mot gåva som till syftet är att likställa med testamente. I proposition 1986/87:1 Äktenskapsbalk m.m. föreslog regeringen de nu gällande reglerna i 3 kap. om efterlevande makes arvsrätt. I propositionen gjorde regeringen bedömningen att även de nuvarande reglerna om rätt till laglott bör behållas. I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen (bet. 1986/87:LU18) påminde lagutskottet om att laglotten har två syften, nämligen dels att bevara en del av den avlidnes kvarlåtenskap åt dennes närmaste släktingar, dels att skapa rättvisa mellan bröstarvingarna inbördes och förhindra att arvlåtaren genom testamente i alltför hög grad gynnar någon eller några av dem på de övrigas bekostnad. Enligt utskottets mening kunde det med visst fog hävdas att inte någon i dagens samhälle är beroende av ett arv från sina föräldrar för sin försörjning. Utskottet ansåg att laglotten som en ekonomisk garanti därför har mindre vikt numera. Enligt utskottet kunde laglotten ändå inte anses ha spelat ut sin roll för bröstarvingarna. Särskilt för särkullbarn har den fortfarande betydelse, och i ett äktenskap där makarna har gemensamma barn kan den ena maken av olika skäl vilja prioritera dessa barn på bekostnad av barn som maken har i ett tidigare äktenskap eller tillsammans med en förälder som han eller hon inte varit gift med. Ett avskaffande av laglottsinstitutet skulle, fortsatte utskottet, innebära att fältet lämnades fritt för makarna att helt utesluta särkullbarnen från arvsrätt. En sådan ordning framstod enligt utskottet inte som tillfredsställande särskilt med tanke på att barn till föräldrar som inte varit gifta med varandra först fick rätt till arv efter sin far och dennes släkt och att denna reform ännu inte helt slagit igenom i den allmänna rättsuppfattningen. För att behålla rätten till laglott talade vidare, enligt utskottets mening, att denna är djupt förankrad i det allmänna rättsmedvetandet och att det i detta avseende i princip råder nordisk rättslikhet. På grund av vad som anförts ansåg utskottet att laglottsinstitutet som sådant inte borde avskaffas. har även senare uttalat att vad det anförde 1987 fortfarande gällde som utskottets uppfattning (se bet. 1996/97:LU8, 2001/01:LU14 och 2001/02:LU14). Motsvarande förslag har behandlats i betänkande 2012/13:CU8. Utskottet ansåg att det som anfördes inte utgjorde tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om bröstarvingars rätt till laglott. Motionsyrkandena avstyrktes därför. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsförslagen bör avslås. Särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt. Jämför reservationerna 30 (S, V) och 31 (MP). m.fl. (S) föreslår i motion 2013/14:C446 ett tillkännagivande om en översyn av som innebär att det görs en avvägning mellan den efterlevande makens besittningsätt till bostaden och särkullbarns rätt att få ut sin del av arvet (yrkande 5). I motion 2013/14:C288 av och (båda S) föreslås ett tillkännagivande om en lagändring som innebär att särkullbarn, liksom bröstarvingar, ska kunna kräva sin andel av arvet först när båda makarna har avlidit. (FP) föreslår i motion 2013/14:C385 ett tillkännagivande om en översyn av regler så att en efterlevande make får behålla makarnas permanenta bostad även om detta skulle inkräkta på särkullbarns rätt till arv efter sin avlidna förälder. och (båda C) yrkar i motion 2013/14:C281 ett tillkännagivande om en modernisering av så att det införs ett förstärkt skydd för den efterlevande maken. I 3 kap. finns särskilda regler om makars arvsrätt. Reglerna trädde i kraft . Ändringarna hade samband med den nya som trädde i kraft . Reglerna innebär att en make vid den andre makens död enligt 3 kap. 1 § ska ta arv framför makarnas gemensamma bröstarvingar. Dessa bröstarvingar har i stället getts rätt till arv efter den först avlidna maken vid den efterlevande makens död. Efterlevande makes arvsrätt omfattar även enskild egendom som den först avlidne ägt. Om det finns efterarvingar innehar den efterlevande maken under sin livstid den arvfallna egendomen med fri förfoganderätt. Finns det bröstarvingar efter den först avlidne som inte också är den efterlevandes barn, s.k. särkullbarn, gäller särskilda regler. Dessa innebär att särkullbarn har rätt att få ut sitt arv efter en avliden förälder. Särkullbarnen kan dock avstå från sin rätt till förmån för den avlidnes efterlevande make. Om särkullbarnen avstår sin rätt blir de berättigade till efterarv på samma sätt som makarnas gemensamma bröstarvingar. Reglerna innebär att bröstarvingar i princip får vänta med att få ut sitt arv tills den efterlevande maken dör. Däremot kan bröstarvingar göra sin rätt till arv gällande vid den först avlidna makens död om denne make gjort ett testamente som inkräktar på deras arvsrätt. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. undersöka om 1988 års ändringar i arvsordningen slagit igenom på det sätt som varit avsett, utvärdera reformen utifrån den frågeställningen och föreslå de lagändringar som kan vara motiverade. Uppdraget redovisades i betänkandet Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110). I utredningsbetänkandet gjorde utredningen bedömningen att ändringar i arvsförordningen verkade stå väl i överensstämmelse med allmänhetens rättsuppfattning och alltså hade fått önskat genomslag. förslag i fråga om vissa bouppteckningsfrågor och dödförklaring har lett till lagstiftning (se prop. 2000/01:21 bet. 2000/01:JuU7, rskr. 2000/01:134 och prop. 2004/05:88, bet. 2004/05:LU20, rskr. 2004/05:176). Utredningens förslag i fråga om jäv för testamentsvittnen har också lett till lagstiftning (se prop. 2011/12:110, bet. 2011/12:CU25, rskr. 2011/12:220). Regeringen har dock bedömt att det inte har framkommit tillräckliga skäl för lagstiftning när det gällde de övriga förslagen i betänkande. Motsvarande förslag har behandlats i betänkande 2012/13:CU8. Utskottet ansåg att resultatet av den pågående beredningen av betänkande borde avvaktas. Motionerna avstyrktes därför. Utskottet anser att det som anförs i motionsförslagen inte utgör tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt. Motionsförslagen bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om arvsrätt för kusiner. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Motion 2013/14:C231 av och (båda M) innehåller ett förslag till ett tillkännagivande om arvsrätt för kusiner. Enligt 2 kap. 1 § går arvet i första hand till den avlidnes bröstarvingar, dvs. barn och deras barn (med det undantag som följer av 3 kap. när den avlidne efterlämnar en make). Saknar den avlidne bröstarvingar är enligt 2 kap. 2 § den avlidnes föräldrar eller – om någon av dem eller båda har avlidit – syskon och deras barn berättigade till arv. Är inte heller någon av dessa i livet går arvet i stället enligt 2 kap. 3 § till far- och morföräldrar och deras barn, dvs. den avlidnes farbröder, fastrar, morbröder och mostrar. Om det inte finns någon efterlevande med ett så nära släktskap till den avlidne tillfaller arvet enligt 5 kap. 1 § i stället Allmänna arvsfonden. Allmänna arvsfonden tillkom 1928 i samband med att kusiner och avlägsnare släktingar uteslöts från arvsrätt. Utgångspunkten för det allmännas arvsrätt blev att kvarlåtenskap som flyter in till det allmänna på grund av att en arvsberättigad släkting saknas skulle tillfalla en fond, Allmänna arvsfonden, och användas för att understödja åtgärder till främjande av samhällets barnavård. Medlen skulle inte, så som tidigare hade varit fallet, flyta in bland statens övriga inkomster. Skälet till detta var att en begränsning av arvsrätten inte borde göras i syfte att bereda staten inkomster för att täcka löpande utgifter. De successionsrättsliga synpunkterna skulle ensamma vara avgörande så att inte det allmännas arvsrätt kom att uppfattas som en konfiskation av arven. Vidare ansågs det som mindre stötande om arven går till ett ändamål som det kunde ha varit naturligt att tillgodose genom ett testamente. Eftersom det var fråga om en disposition av vissa kvarlåtenskaper som helhet var uppfattningen att det mest ändamålsenliga var en fondering av arvet (prop. 1928:17, bet. Motsvarande förslag har avstyrkts av utskottet, i betänkande 2012/13:CU8. I betänkandet hänvisade utskottet till lagutskottets tidigare uttalande (bet. 2005/06:LU10) om att det torde vara förhållandevis sällsynt att en person saknar andra, närmare anhöriga än kusiner och att det därför med fog kunde antas att en arvsrätt för kusiner i det helt övervägande antalet fall inte skulle ha någon betydelse. Vidare har lagutskottet, i de fall Allmänna arvsfonden är närmast till arv, pekat på den lagfästa möjligheten att helt eller delvis avstå arvet till förmån för en kusin till den avlidne och att till detta kommer möjligheten att genom testamente förordna om vem kvarlåtenskapen ska tillfalla. Utskottet ansåg därför, liksom tidigare, att det inte fanns tillräckliga skäl för att ta något initiativ till återinförande av arvsrätt för kusiner m.fl. följde utskottet. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsförslaget bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om registrering av testamenten. Jämför reservation 32 (S, MP, V). (S) föreslår i motion 2013/14:C214 ett tillkännagivande om att ett nationellt register för testamenten bör införas. I motion 2013/14:C237 av och (båda S) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska lägga fram förslag till lagstiftning som innebär att det blir obligatoriskt att registrera testamenten. (FP) föreslår i motion 2013/14:C252 ett tillkännagivande om att det bör inrättas ett frivilligt testamentsregister hos . lämnade förslag till en reglering av testamentsregister i promemorian Bouppteckningar och testamentsregister (bilaga till dnr 131 79596-08/113). Efter att berett förslag i promemorian fann regeringen i beslut inte tillräckliga skäl att gå vidare med de förslag som hade lämnats av (dnr Ju2008/4624/L2). antogs inom EU förordningen (EU) nr 650/2012 om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (arvsförordningen). Förordningen trädde i kraft , men dess bestämmelser ska, med några få undantag, börja tillämpas först . I kommissionens förslag till arvsförordning (KOM(2009) 154) redovisades att frågan om registrering av testamenten kommer att bli föremål för ett senare förslag från kommissionen. Mot bakgrund bl.a. av att EU:s arvsförordning har antagits gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att föreslå de författningsändringar som instrumentet ger anledning till (dir. 2012:106). Uppdraget ska redovisas . Motsvarande förslag har behandlats av utskottet , i betänkande 2012/13:CU8. Utskottet stod fast vid sitt tidigare ställningstagande om att resultatet av den pågående beredningen av förslag i borde avvaktas och motionerna avstyrktes därför. Utskottet kan konstatera att kommissionen aviserat att frågan om registrering av testamenten kommer att bli föremål för ett senare förslag från kommissionen. Mot denna bakgrund anser utskottet att det aviserade arbetet bör avvaktas, varför motionsförslagen bör avslås. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Utredningar om faderskap, punkt 1 (S, MP) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C379 av (M) yrkande 1 och 2013/14:C291 av (C) och 2013/14:C307 av (KD). Fastställandet av faderskap när föräldrarna är ogifta måste förenklas. Det bör därför enligt vår mening införas nya rutiner. Vi anser att föräldrarna redan på sjukhuset eller i samband med de första kontakterna med gemensamt ska kunna underteckna en försäkran med uppgivande om föräldraskap. Ett annat alternativ kan vara att föräldrarna gemensamt kan anmäla faderskapet till folkbokföringsregistret. bör utreda faderskap endast i fall där det finns oklarheter. Det är en uppgift för regeringen att ta de initiativ som krävs. Det som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Detta innebär bifall till motion 2013/14:C379 yrkande 1 och avslag på motionsförslagen i övrigt. Talerätt i mål om fastställande av faderskap, punkt 2 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C351 av (S) och 2013/14:C410 av (SD). Talan om fastställande av faderskap bör också kunna väckas av en man som tror sig vara far till ett barn. Enligt min uppfattning måste en man som tror sig vara far till ett barn kunna kräva att en undersökning görs för att ta reda på om han är barnets biologiska pappa. Dagens lagstiftning kan vara ett oöverstigligt hinder för de män som vill ta ansvar för sitt barn, där mamman inte vill samarbeta. Detta är djupt orättvist och främjar inte jämställdhet mellan män och kvinnor. Det får bli regeringens uppgift att utarbeta de lagförslag som krävs och återkomma till . Det som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Detta innebär bifall till motionerna 2013/14:C351 och 2013/14:C410. Föräldraskap vid assisterad befruktning, punkt 3 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C446 av m.fl. (S) yrkande 3, 2013/14:So301 av m.fl. (MP) yrkande 1 och 2013/14:So643 av m.fl. (S) yrkande 2 och 2013/14:C250 av (FP) yrkandena 1 och 2. Kvinnliga samkönade par ska inte behöva genomgå en krångligare juridisk process än olikkönade par. I utredningsbetänkandet Föräldraskap vid assisterad befruktning (SOU 2007:3) föreslås att den kvinna som är moderns registrerade partner automatiskt ska anses vara barnets förälder, en föräldraskapspresumtion motsvarande den nuvarande faderskapspresumtionen. Vi välkomnar utredningens förslag och anser att regeringen skyndsamt bör återkomma till med de lagförslag som krävs. Det som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Detta innebär bifall till motionerna 2013/14:C446 yrkande 3, 2013/14:So301 yrkande 1 och 2013/14:So643 yrkande 2 och avslag på motion 2013/14:C250 yrkandena 1 och 2. Adoption, punkt 4 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C324 av (M) och 2013/14:C295 av Boriana (M). Fler nationella adoptioner skulle kunna ge fler barn den barndom alla barn har rätt till. Det är ett bättre alternativ än fosterhemsplaceringar. Att det är mer eller mindre tabubelagt med inhemska adoptioner är inte att ha barnens bästa för ögonen. Enligt min mening måste regeringen därför ta initiativ för att göra en översyn av bestämmelserna i som innebär att möjligheten för fler inhemska adoptioner öppnas. Det som anförts ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Detta innebär bifall till motion 2013/14:C324 och avslag på motion 2013/14:C295. Översyn av vårdnadsreglerna, punkt 5 (S)