bet · H201FöU6 · 2014-12-15 00:00:00 — I betänkande En myndighet för alarmering (SOU 2013:33) föreslås att en nationell alarmeringsfunktion inrättas med uppdrag att säkerställa en snabb, säker och effektiv larmbehandling. Verksamheten föreslås bedrivas i myndighetsform för att tillgodose behovet av långsiktigt stabila förutsättningar, ge bättre förutsättningar för samverkan och ge och regeringen bättre möjligheter att styra och granska verksamheten. Betänkandet har remissbehandlats (Fö2013/935/SSK). Vissa frågor behöver utredas vidare innan regeringen kan ta ställning till hur staten på effektivaste sätt kan säkerställa det offentliga åtagandet för samhällets alarmeringstjänst, anges i budgetpropositionen (prop. 2014/15:1, utg.omr. Frågan bereds inom (). Utskottet anser att alarmeringstjänsten är en central samhällsfunktion som ska garantera medborgarna tillgång till en snabb, säker och effektiv larmbehandling och därmed tillgång till samhällets räddningstjänst. Utskottet anser vidare att en samordnad alarmeringstjänst som helhet är en viktig grund för samhällets skydd mot olyckor och krisberedskap och för samordningen av en lägesbild och resurser vid större händelser och kriser i samhället. Regeringen bör följa upp med att utreda hur en sammanhållen myndighet för alarmeringstjänsten bör organiseras, särskilt utifrån hur de framtida gränsdragningarna mellan olika aktörer ska fungera. Genom att samla ansvaret hos en myndighet förbättras möjligheterna till samverkan med alla delarna i larmkedjan och likabehandling över hela landet, anser utskottet. Detta förutsätter att man även ser över vilka de huvudsakliga uppgifterna för alarmeringsmyndigheten bör vara. Vad som ovan anförts bör som sin mening ge regeringen till känna, vilket innebär att motion 2014/15:2841 yrkande 7 tillstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att SOS Alarm bör vara ett statligt verk som inte verkar på en konkurrensutsatt marknad. Ut- skottet hänvisar bl.a. till vikten av att följa förslag. Jämför reservation 4 (SD). m.fl. (SD) anför i motion 2014/15:2961 yrkande 76 att SOS Alarm bör vara ett statligt verk som inte verkar på en konkurrensutsatt mark- Samarbete ska ske över regions- och länsgränserna. SOS Alarm ska sitta tillsammans med räddningstjänst, polis, territorialarmén, sjö- och flygrädd- ning och , något som kräver en justering i lagen. meringsmyndigheter bör ha samma system av kommunikation, avslutar mot- (SOS Alarm) ansvarar på uppdrag av staten för upprätthållandet av larmnumret 112. Uppdraget regleras i ett särskilt alarmeringsavtal mellan staten och bolaget. SOS Alarm ska enligt avtalet ansvara för SOS- tjänsten, numera kallad 112-tjänsten, vilket innefattar att ta emot, behandla och vidarekoppla larm på 112 till ansvarigt räddnings- eller hjälporgan i samhället. SOS Alarm ska enligt alarmeringsavtalet med staten erbjuda kommuner och landsting och även statliga myndigheter att sluta avtal om anslutning till SOS Alarms tjänster. Anslutningen är dock grundad på frivillighet. Sedan SOS Alarm bildades och SOS-centralerna inrättades har merparten av kommuner och landsting varit anslutna till någon form av alarmeringstjänst eller samarbete med SOS Alarm. har samtliga kommuner, enskilt eller i förbund, avtal med SOS Alarm om alarmeringstjänster. Av landstingen har samtliga landsting och regioner haft avtal t.o.m. med SOS Alarm om utalarmering av ambulans men landstingen i län och har aviserat att de tänker bedriva denna verksamhet i egen regi. Detta inkluderar egna tekniska plattformar och personal. i utreder i början på 2015 om de också ska bedriva verksamheten i egen regi . När det gäller statlig räddningstjänst och polis svarar SOS Alarm enbart för mottagning av nödanrop på larmnummer 112 (112-tjänsten) och vidarekopplar dessa till ansvariga myndigheters egna räddnings- och ledningscentraler. i framför allt storstadsområdena, t.ex. och brandförsvar, har egna räddnings- och ledningscentraler för räddningstjänsten. Vid dessa larm- och ledningscentraler finns larmoperatörer som sköter utalarmning och dirigering av räddningsinsatser efter att SOS-centralen har utfört den första intervjun med anledning av ett inkommet larm. SOS Alarm ägs till av staten (genom ) och till av Kommuner och Landsting via . Avtalet om nödnumret 112 har tecknats med Försvarsdepartementet men kommer fortsättningsvis att tecknas med . Anslaget 2.6 inom statens utgiftsområde 6: Försvar och samhällets krisberedskap rör ersättning till SOS Alarm för alarmeringstjänst enligt avtal. för alarmeringsavtalet är Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB). Utskottet anser att ingen enskild aktör i dagens system har ett tydligt ansvar för helheten eller för att säkerställa att den enskilde får en säker och effektiv hjälp i en nödsituation, vilket är problematiskt. Ett sådant fragmentiserat alarmeringssystem kan innebära risker för samhällets förmåga att säkerställa människors skydd och undsättning i allvarliga och brådskande nödsituationer. Som utskottet anfört ovan bör regeringen följa upp betänkande med att utreda hur en sammanhållen myndighet för alarmeringstjänsten bör organiseras. Ett sådant arbete bör inte föregripas. Det aktuella motionsyrkandet avstyrks. Nationellt låssystem för vägbommar Utskottets förslag i korthet avslår en motion om ett nationellt låssystem för vägbommar så att ambulanser kan komma fram i alla lägen. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 5 (SD). (M) efterlyser i motion 2014/15:309 incitament till ett nationellt låssystem för vägbommar i bostadsområden, på campingplatser m.m. så att ambulanser kan komma fram. Ambulanser kan ha svårigheter att nå patienter som behöver omhändertagande i brådskande ärenden då t.ex. bostadsområden, campingplatser och affärscentrum begränsar framkomligheten med vägbommar även om ambulanssjukvården ofta erbjuds en nyckel, en s.k. tag eller ett kort för åtkomst till ett område. Då SOS Alarm använder sig av fri dirigering, dvs. att närmaste ambulans i området åker till patienten för att nå dit så snabbt som möjligt, uppkommer problem. Närmaste ambulans kan vara hemmastationerad i en annan ort än dit den blir kallad att rycka in för att den är fysiskt närmast , och då har den ofta inte åtkomst till låssystemet på respektive bom. har däremot i sin utrustning en nationell universalnyckel, en s.k. räddningstjänstnyckel, som passar i många bommar, dock inte alla. Om inte en universalnyckel kan brukas forceras bommen med fordon. Ambulansfordonen är dock inte byggda för att forcera bommar. Tillverkare av vägbommar samt de mark- och fastighetsägare som önskar eller har vägbommar bör åläggas att införa ett låssystem där en nationell universell räddningstjänstnyckel ger åtkomst för samhällstjänstgörande ändamål, bl.a. ambulanssjukvården. I både betänkande 2013/14:FöU11 och 2012/13:FöU8 avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om ett nationellt låssystem för vägbommar. Utskottet hade fått veta att berörda aktörer på olika sätt arbetar för att åtgärda det problem som uppmärksammades i motionen och bedömde därför att det från sida inte behövde vidtas några ytterligare åtgärder. Enligt uppgifter från räddningstjänst och ambulanssjukvård finns det en medvetenhet om det problem som motionären beskriver. Problemet uppgavs inte vara omfattande, men det konstaterades att framkomlighet för ambulanssjukvården i viss mån är en fråga om lokalkännedom. Berörda aktörer påpekade dock att framkomlighetsproblemet inte enbart avsåg låsta vägbommar utan även andra typer av hinder, såsom stora stenar, betongsuggor och portkoder. Vikten av samråd med och information till räddningstjänst och ambulanssjukvård vid upprättandet av olika typer av hinder betonades. Utskottet har vid tidigare behandling av frågan fått veta att det bland berörda parter finns en medvetenhet om det problem som anförs i motionen men att frågan inte drivits vidare mot bakgrund av att de styrningsproblem, säkerhetsproblem och administrationskostnader som skulle följa av ett nationellt låssystem för vägbommar sannolikt skulle vara större än det problem som låsta vägbommar utgör. när behov uppstår förefaller det finnas förmåga att öppna eller forcera låsta vägbommar med hjälp av den utrustning som finns på respektive fordon, eller med hjälp av . Vikten av samråd med och information till räddningstjänst och ambulanssjukvård vid upprättandet av olika typer av väghinder i samhället betonas än en gång. Utskottet finner, på grundval av ovanstående, inte skäl för att föreslå några ytterligare åtgärder på området. Motionen avstyrks i linje med utskottets tidigare uppfattning i frågan. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om naturolyckor. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbeten, kommande utvärderingar och utredningar samt gällande ordning. Jämför reservation 6 (SD). m.fl. (S) anför i motion 2014/15:1754 vikten av förebyggande krisberedskap och klimatarbete mot bakgrund av att det pågår en global uppvärmning som inte kan förklaras med enbart naturliga faktorer. De återkommande häftiga regnen och höga flödena i våra älvar har inneburit översvämningar i många delar av landet men också bidragit till problem med snabbare erosion av älvkanter med ökad risk för allvarliga ras som följd, framhåller motionärerna. Enligt motionären är de sektorer där det fattas beslut som har långsiktiga konsekvenser speciellt viktiga i det förebyggande arbetet. Därför krävs medveten planering, samhällsbyggnad och förebyggande åtgärder för att minska samhällets sårbarhet. Men det är lika viktigt att anpassa samhällsutvecklingen och dimensionera nya byggkonstruktioner för de klimatförhållanden som kan förväntas de kommande 50 åren. Detta har inte minst Klimat- och sårbarhetsutredningen poängterat i sitt betänkande till regeringen, understryker motionärerna, som också framhåller att anpassningen till ett förändrat klimat måste ske parallellt med arbetet för minskade utsläpp. I Klimat- och sårbarhetsutredningens betänkande betonas att arbetet med anpassning till ett förändrat klimat i behöver stärkas och samordnas på både central och regional nivå. Motionärerna föreslår att regeringen bör överväga att ge en myndighet och ett departement uppdraget att helt ansvara för detta arbete, likaså att närmare undersöka möjligheten för en nationell strategi för klimatanpassningsarbetet med denna inriktning. Även en ökad internationalisering och en it-revolution har skapat nya utmaningar för ett aktivt och bra krisberedskaps- och säkerhetsarbete. Den höga kompetens i fråga om krisberedskap och säkerhetsarbete som tack vare närvaron av expertmyndigheter finns i måste tas hänsyn till, framhålls i motionen. Motionärerna betonar även att det behöver tas initiativ som syftar till en bättre och mer sammanhållen förvaltning av den otroliga resurs som utgör, men som också är kopplad till de klimatutmaningar vi står inför. är samhällsansvaret för sjön splittrat mellan många olika myndigheter och organ. Det är olyckligt och skapar förmodligen effektivitetsförluster som det gör det svårare att ta de stora grepp som behöver tas för sjöns framtid, avslutar motionärerna. I motionerna 2014/15:910 och 2014/15:1714 av och (båda M) ombeds regeringen att skyndsamt se över möjligheten att skapa en långsiktigt hållbar modell för de åtgärder som krävs för att förbättra skredsäkerheten i , samt ge ett uppdrag att utreda möjliga former för samordning av klimatanpassningsinsatser. Beroende på hur uppdraget formas bör () eller vara den naturligt ansvariga för en sådan samordning. behöver växa och anses ha stor potential till utbyggnad, fortsätter motionärerna. Dalgången kring är dock mest skredfrekventa dalgång och ett område där skred medför stora konsekvenser. Ett ökat vatteninnehåll i marken och en ökad mängd vatten i på grund av ökad höjd temperatur och nederbörd medför ökad erosion och visar på de klimatpåverkande faktorerna för en ökad skredrisk. Till detta kommer den samhällspåverkande faktorn i form av förändrad bebyggelse då just nu är inne i en stor exploateringsperiod. åtgärder, som är långsiktiga, behöver vidtas utan dröjsmål, menar motion- Genom att säkra säkerhet innebär detta också att och dess område lättare kan få bort vattnet vid en eventuell översvämning. siering av skredsäkerheten riskerar att bli en tung belastning för kommunerna (MP) anför i motion 2014/15:2525 yrkande 8 beho- vet av att minska den särskilda sårbarhet på grund av översvämningar som kommunerna runt och längs , kommunerna runt samt Skånes kustkommuner är utsatta för. Städerna har problem med att vattnet inte har någonstans att ta vägen när det regnar kraftigt. Lösningen, enligt motio- nären, är att modernisera avloppssystemet, som staden anlägger fler parker och annan växtlighet som kan suga upp regnvattnet. Att anlägga bäckar, svackdiken (dvs. grunda, breda kanaler med svagt sluttande sidor som är täckta med en tät gräsvegetation) och dammar är också viktigt, så att vattnet har nå- gonstans att rinna undan, anser motionären. Kring kusterna är problemet att vattnet rinner upp över land när havet stiger. och dricksvatten kan hotas. Järnvägar, vägar och annan basinfra- struktur över hela landet behöver förstärkas, annars riskeras krissituationer om vattenmassor slår ut transporter och elnät. Lösningen kan vara att fördröja dag- vatten uppströms t.ex. för att skydda tunnlar och viadukter, menar motionären. I motionen uttrycks att det under Alliansens tid vid makten har det redan undermåliga stödet till kommunerna för skyddande åtgärder skurits ned, trots att rapporter från Myndigheten för samhällsberedskap (MSB) visar på behovet Hela ansvaret har hänskjutits till kommunerna och enskilda fas- Såväl kunskap om effektiva förebyggande åtgärder som resurser och legala medel för att säkra kommunerna saknas oftast. att arbetet med att klimatsäkra måste börja . har ingen möjlighet att själva stå för dessa kostnader som ligger i miljardklas- Motionären framhåller att en svensk klimatanpassningsstrategi kan inspire- ras av den överenskommelse som den danska regeringen har gjort med DK (motsvarigheten till SKL, Kommuner och Landsting) om hur skador till följd av klimatförändringen ska förebyggas. Det ekonomiska ansvaret för att genomföra åtgärderna delas i mellan staten, kommunerna och en- m.fl. (M) anför i motion 2014/15:184 att staten behöver ta ett övergripande ansvar för konsekvenserna av havsnivåhöjningen i och med att fler väljer att bosätta sig vid kusterna. Dessa risker är som störst i där landhöjningen är mindre än i övriga landet. ningen drabbar enskilda, kommuner och försäkringsbolag hårt. gränsa framtida skador krävs strategier för en långsiktig planering och ett om- fattande arbete med exempelvis invallning. Men hänsyn till att det är stora områden som drabbas krävs en nationell strategi, menar motionärerna. bör därför tillsätta en nationell samordnare som kan kartlägga och identifiera de åtgärder som behövs för att minimera skadorna. En plan för hur åtgärderna ska kunna finansieras behöver också tas fram. m.fl. (SD) anför i motion 2014/15:2961 yrkande 75 att det bör upprättas fonder för ersättning vid naturkatastrofer. Motionärerna menar att fonder ska byggas upp på nationell grund för att kunna användas vid naturkatastrofer. Fonderna ska uppmanas söka landstings- och primärkommunala medel. Bidrag för detta ändamål bör inte ges till EU, avslutar motionärerna. I motion 2014/15:2241 av och (båda M) föreslås att regeringen bör se över möjligheten att i samma lag som tillåter räddningstjänsten att öppna dammluckor och stämbord (dvs. en anordning i dammar för att avleda överflödsvatten) även inskriva rättigheten att stänga de som öppnats vid fara. Bakgrunden är att medan större vattendrag, såsom Norrlandsälvarna, regleras av vattenregleringsföretag ägda av vattenkraftsproducenter, är det oftare enskilda markägare som reglerar mindre vattendrag. Den regniga fylldes många vattenmagasin på småländska höglandet till bredden. För att undvika översvämningar till följd av överfyllda, eller rentav brustna fördämningar, öppnade räddningstjänsten stämborden för att undvika en naturkatastrof. Detta förfarande har räddningstjänsten rätt till enligt lag. Vad lagen dock inte uttryckligen tillåter är att räddningstjänsten åter stänger dammluckorna när faran är över. Ifall markägare inte är kontaktbara kan detta ledda till att hela vattenmagasin töms och närliggande områden läggs under vatten, likt längs , framhåller motionärerna. Utskottet har tidigare behandlat frågor om en nationell strategi för klimatanpassning och om myndighetsansvar för klimatanpassningsåtgärder i betänkande 2013/14:FöU4 där utskottet hänvisade till Klimat- och sårbarhetsutredningen som visade att klimatanpassning är en komplex fråga som berör många aspekter i samhället och att den kommer att behöva utvecklas . Utskottet konstaterade att arbetet med klimatanpassning hade pågått i och att en rad myndigheter och verk hade fått uppdrag i enlighet med Klimat- och sårbarhetsutredningens åtgärdsförslag. Uppdragen bedömdes bidra till ett bättre kunskapsunderlag för att göra riskbedömningar, utveckla åtgärdsplaner och trygga samhället på nationell, regional och lokal nivå inför förändringar i klimatet. Utskottet ville i samma betänkande framhålla att klimatanpassningsarbetet måste genomsyra hela samhället och integreras i sektorsansvaret. Mot bakgrund av detta och att ingen enskild myndighet är naturligt ansvarig för att följa upp arbetet ville utskottet betona vikten av regeringens redan planerade nationella uppföljning av klimatanpassningsarbetet i samband med kontrollstation för klimatpolitiken, dvs. en analys av möjligheterna att nå de av beslutade klimat- och energipolitiska målen till 2020. Vad gäller strategier och riktlinjer för arbetet noterade utskottet dels att regeringens proposition En sammanhållen klimat och energipolitik (prop. 2008/09:162) anses motsvara en nationell strategi för klimatanpassning, dels att länsstyrelserna fått i uppdrag att ta fram regionala handlingsplaner till vägledning för det fortsatta lokala och regionala klimatanpassningsarbetet. Med hänvisning till det anförda föreslog utskottet att yrkandena skulle avslås. I betänkande 2009/10:FöU2. konstaterade utskottet att MSB i samverkan med berörda myndigheter och organisationer arbetar genom en nationell plattform för arbete med naturolyckor för att förbättra samordningen av arbetet med att förebygga och mildra effekterna av naturolyckor. Vidare noterades att regeringen uppdragit åt MSB att särskilt utveckla det tvärsektoriella perspektivet i verksamheten för att snabbt kunna ta den stödjande rollen före, under och efter en kris. Utskottet uppmärksammade även föreslagna anslagsökningar om för perioden –2012 inom forskning om säkerhet och beredskap. Medlen bedömdes komma att bidra till ett bättre underlag för att göra riskbedömningar, utveckla åtgärdsplaner och trygga samhället på nationell, regional och lokal nivå inför förändringar i klimatet. Utskottet ansåg mot denna bakgrund att det inte fanns anledning för att vidta någon åtgärd och avstyrkte motionerna. Vad gäller myndigheternas ansvar för klimatanpassning inom sitt eget ansvarsområde noterade utskottet i samma betänkande också att frågan om en översyn och konkretisering av myndighetsinstruktioner med bäring på anpassningsåtgärder var föremål för uppmärksamhet och ansåg därmed att yrkandet var i huvudsak tillgodosett. Miljö- och jordbruksutskottet behandlade frågan om en nationell strategi för klimatanpassning och ansvaret på central nivå för arbetet i betänkande 2010/11:MJU12. Utskottet hänvisade till vad man anfört i samband med behandlingen av regeringens klimatproposition: att arbetet med klimatanpassning spänner över hela samhället, att den svenska samhällsstrukturen gör det lämpligt att fördela specifika uppdrag som gäller klimatanpassning till de myndigheter som närmast berörs och att ingen enskild myndighet är naturligt ansvarig för att följa upp arbetet (bet. 2008/09:MJU28). Utskottet konstaterade att en nationell uppföljning av klimatanpassningsarbetet skulle komma att ske 2015 i samband med kontrollstationen för klimatpolitiken och att regeringen aviserat fortsatt finansiering av klimatanpassningsarbetet. Med det anförda avstyrkte utskottet motionen. Utskottet har behandlat frågor om avtappning och skredsäkerhet i och kring , och , senast i betänkande 2013/14:FöU4 där utskottet ansåg att de frågor som uppmärksammas av motionärerna var angelägna och konstaterade att ett omfattande kunskapsunderlag hade tagits fram för att identifiera möjliga och rimliga åtgärder vad gäller vattenreglering i , och . ett arbete på såväl nationell som regional och lokal nivå som delvis tillgodosåg de krav som framfördes i motionerna. Vad gäller finansieringen av de åtgärder som föreslagits delade utskottet regeringens uppfattning att utgångspunkten bör vara att den som har störst nytta av en åtgärd ska ta den största delen av kostnaden. Utskottet såg positivt på att regeringen på olika sätt hade bistått berörda aktörer i arbetet med att ta fram underlag och finna metoder för överenskommelser om ansvar för och finansiering av de åtgärder som föreslagits. Mot denna bakgrund föreslog utskottet att motionsyrkandena skulle avslås av . I betänkandena /11:FöU2 och 2009/10:FöU2 konstaterade utskottet att Lantmäteriet fått i uppdrag att ta fram en ny höjddatabas för att förbättra kunskapsunderlaget om risker i olika områden, och att () och () fått i uppdrag att ta fram olika underlag för bedömningen av risker och åtgärdsbehov med bäring på avtappningen i och genom . Vad gäller framhöll utskottet vid behandlingen att det är angeläget att behovet av en ökad avtappningskapacitet beaktas i samband med projektering av ombyggnation av för att minska översvämningsrisken. Vidare anfördes att regeringen skulle ge i uppdrag till i att kartlägga översvämningsriskerna i trafik- och försörjningssystemet under , och till MSB att analysera konsekvenserna av en översvämning i för olika samhällssektorer. Utskottet avstyrkte motionsförslagen med hänvisning till att åtgärder vidtagits och att resultaten av dessa måste inväntas. I betänkande 2009/10:FöU2 behandlade utskottet även motionsyrkanden om att utse en förhandlingsman för finansieringen av åtgärder för avtappning av och . Utskottet avstyrkte yrkandena med hänvisning till att frågan var under beredning inom och att detta arbete borde avvaktas. Ekonomisk kompensation vid naturolyckor har behandlat motioner om ekonomisk kompensation vid naturolyckor. Liksom vid tidigare behandlingar av frågan om ersättning för skador vid naturkatastrofer ansåg utskottet i betänkande 2013/14:FöU4 att betydelsen av skadeförebyggande arbete måste framhållas och att det är viktigt att inte undergräva incitamenten för sådana insatser. Utskottet konstaterade att frågor om utformningen av ersättningar vid naturkatastrofer är föremål för arbete inom EU och välkomnade kommissionens initiativ att se över möjligheter till mer robusta försäkringslösningar på området. Utskottet ansåg att detta arbete inte borde föregripas och föreslog att yrkandena avslogs. Vad gäller handläggningstider för ersättning enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, förkortad LSO, konstaterade utskottet i samma betänkande att MSB:s hantering av de omfattande ersättningskrav som blev följden av oljepåslaget utanför 2011 avslutats . Regeringen har vidare uppgett att man följer utvecklingen av det aktuella anslaget, och vid berörda myndigheter pågår en utvärdering av hur räddningstjänstinsatserna och ersätt- ningskraven hanterats och vad som kan förbättras i detta avseende. ansåg mot denna bakgrund att de aktuella yrkandena borde avslås. I betänkande 2010/11:FöU2 gavs en utförlig historisk återblick på frågans I korthet konstaterade utskottet att regeringen, med anledning av ett tillkännagivande från (bet. 2004/05:FöU8), låtit göra en översyn av systemet med statlig ersättning till kommunerna (Ds 2007:51) och därefter