bet · H101SkU20 · 2014-02-24 00:00:00 — Stöd ur fonden ska i första hand lämnas till verksamhet som är nyskapande och utvecklande. Sådant stöd får också, om det bedöms som särskilt angeläget, lämnas till anläggningar, lokaler och utrustning. Arvsfonden har bl.a. finansierat föregångarna till barnbidraget, den allmänna förskolan, studiestödet, barnavårdscentralerna och mödravårdscentralerna. Därefter tog stat, kommun och landsting över ansvaret. Även , , färdtjänsten och personlig assistans är exempel på verksamheter som startade som arvsfondsprojekt. Om en person avlider utan att efterlämna make/maka eller närmare släktingar än kusiner blir arvsfonden arvinge. Förutsättningen är att den avlidne inte har testamenterat till någon annan. Allmänna arvsfonden kan även få egendom genom gåva, testamente eller förmånstagarförordnande i försäkringsavtal. fick Allmänna arvsfonden in netto. En tiondel av de medel som betalas in läggs till fonden. Resten får delas ut till olika projekt tillsammans med årets direktavkastning. I motion 2013/14:Sk307 av (M) anförs att regeringen bör se över möjligheterna att öppna för människor att göra frivilliga skatteinbetalningar. I motion 2013/14:Sk343 av (M) föreslås ett särskilt konto för frivillig värnskatt. På kontot kan den som anser sig ha pengar över och som vill att den offentligfinansierade delen av välfärden ska få mer resurser ge sitt frivilliga bidrag. Den som är emot samtliga jobbskatteavdrag kan frivilligt sätta in ett belopp motsvarande samtliga avdrag. Pengar som sätts in på kontot går oavkortat till satsningar inom den offentligfinansierade välfärden, främst skola, vård och omsorg. I motion 2013/14:Sk226 av (KD) anförs att det bör utredas om en frivillig skatteinbetalning ska vara möjlig för såväl fysiska som juridiska personer som är skattesubjekt i . Det bör därigenom bli möjligt att göra en extra skatteinbetalning eller efterskänka ett överskott på skattekontot till ett särskilt konto som staten disponerar. Till detta konto bör det också vara möjligt att göra andra donationer, exempelvis genom testamente. Den som donerar bör på ett övergripande sätt kunna bestämma hur den extrabetalade skatten ska användas, exempelvis om den ska tillfalla en enskild kommun eller ett landsting eller något särskilt utgiftsområde inom staten. ska redovisa frivilligt inbetalad skatt, inklusive vem som betalat och för vilket ändamål pengarna använts. Det bör göras tydligt att skattemedel som samlas in på detta sätt endast ska kunna användas för extraordinära insatser, så att de inte tränger ut redan beslutade satsningar. I det fall där pengarna inte tas i anspråk bör överskottet i slutet av budgetåret tillfalla Allmänna arvsfonden och den verksamhet som understöds genom dess försorg. De principer som gäller för uttag av skatt till stat och kommun lämnar inte något utrymme för den enskilde att själv bestämma hur mycket skatt som ska betalas eller att frivilligt betala in extra skatt. Utskottet är inte berett att tillstyrka förslagen om frivilliga skatteinbetalningar utan vill i stället peka på möjligheten att lämna bidrag till Allmänna arvsfonden. Många av de förmåner som ges i eller statlig regi har startat som arvsfondsprojekt. Därmed avstyrker utskottet de aktuella motionsförslagen. Synliga skatter och avgifter Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om att de skatter och avgifter som betalas för varje person ska göras synliga i löne- och skattebesked. Jämför reservation 9 (SD). I motion 2013/14:Sk231 av i (M) föreslås att statliga myndigheter ska redovisa arbetsgivaravgifterna i lönespecifikationerna för att öka förståelsen för skatteuttaget och ge en mer rättvis bild av hur lönen hanteras. I motion 2013/14:Sk308 av (M) anförs att regeringen bör göra en översyn för att se om och i vilken utsträckning det skulle öka arbetsgivarnas administrativa börda att skriva ut bruttolönen innan både de indirekta och de direkta skatterna är dragna på lönespecifikationen. I motion 2013/14:Sk329 av (SD) anförs att många ungdomar inte har insikt om vad arbetsgivaravgifterna har för inverkan på deras inkomster senare i livet. Det borde vara självklart att arbetsgivaravgifter synliggörs på lönebeskedet. I motion 2013/14:Sk360 av och (båda KD) anförs att den offentliga sektorn bör föregå med gott exempel och synliggöra skatter och avgifter på lönebeskedet. I motion 2013/14:Sf337 av (KD) yrkandena 2 och 3 föreslås att ska redovisa arbetsgivaravgifter för den enskilde på skattebeskeden och att möjligheterna att göra det obligatoriskt för offentliga arbetsgivare att på lönebeskedet redovisa total lönekostnad inklusive arbetsgivaravgift, avtalspension och övriga förmåner bör utredas. Utskottet delar motionärernas syn när det gäller principen att uttaget av skatt och avgift bör vara synligt för var och en så att alla blir medvetna om skatteuttagets nivå. Utskottet ser därför positivt på att företag och myndigheter informerar om uttaget av arbetsgivaravgifter m.m. på lönebesked och i andra sammanhang. Utskottet är också positivt till att genom olika informationsinsatser ökar medvetenheten hos löntagare om de avgifter som arbetsgivaren betalar; utskottet vill inte utesluta att det kan bli möjligt att sådana uppgifter kan redovisas för den enskilde. är det svårt att lämna en exakt uppgift i varje enskilt fall eftersom avgifterna inte tas ut särskilt för varje löntagare. I sammanhanget bör det påpekas att det inte finns något som hindrar att arbetsgivare i t.ex. lönebeskeden ger sina anställda relevant information om såväl skatter som löneavgifter. Löneprogram kan lätt anpassas så att detta är möjligt. Utskottet är positivt till att detta förfaringssätt blir vanligt på arbetsmarknaden. Även om utskottet således anser att det är värdefullt om skatteuttaget kan göras synligt för den enskilda skattebetalaren är utskottet inte berett att gå så långt att utskottet tillstyrker att arbetsgivare ska ha en lagstadgad skyldighet att lämna den önskade informationen till sina anställda. Det finns enligt utskottets mening anledning att vara försiktig med att införa tvingande regler som innebär att företagens och myndigheternas administrativa börda ökar. Därmed avstyrker utskottet de aktuella motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om en översyn som syftar till att bedöma om och hur skatteflyktslagen kan avskaffas. Det är en allmän regel att beskattning ska ske på grundval av rättshandlingars verkliga innebörd oavsett den beteckning som avtalen givits. Bedömningen behöver inte avse en enstaka rättshandling utan kan gälla den sammantagna innebörden av flera rättshandlingar (RÅ 2004 ref. 27). I detta ligger t.ex. att s.k. skenavtal inte ska läggas till grund för beskattningen. Vid sidan av den allmänna regeln om genomsyn innehåller skatteflyktslagen särskilda bestämmelser som ger ytterligare möjligheter att bortse från en rättshandling vid taxeringen. Vid en tillämpning av skatteflyktslagen ska följande förutsättningar föreligga: – Rättshandlingen ska ingå i ett förfarande som medför en väsentlig skatteförmån för den skattskyldige. – Den skattskyldige ska direkt eller indirekt ha medverkat i rättshandlingen eller rättshandlingarna. – Skatteförmånen kan antas ha utgjort det övervägande skälet för förfarandet. – En taxering på grundval av förfarandet skulle strida mot lagstiftningens syfte som det framgår av skattebestämmelsernas allmänna utformning och de bestämmelser som är direkt tillämpliga eller har kringgåtts genom förfarandet. Lagen tillämpas av förvaltningsdomstol efter framställning från . Framställning ska göras före utgången av de frister som gäller för beslut om eftertaxering eller i en pågående process om själva sakfrågan i underinstanserna. Skatteflyktslagen är tänkt att tillämpas på förfaranden där en skattskyldig genomför en transaktion främst i syfte att uppnå eller undvika en beskattningseffekt, t.ex. då avdrag yrkas för konstlade förluster. Om den skattskyldige har något eller några andra godtagbara skäl för sitt handlande som tillsammans är av större betydelse än skatteförmånen, ska skatteflyktslagen inte tillämpas. Om ett förfarande framstår som normalt med hänsyn till det ekonomiska resultat som uppnås men ändå leder till en skatteförmån som lagstiftaren inte har avsett är inte skatteflyktslagen tillämplig. Avsikten med lagen är inte att åstadkomma någon utvidgning av det skattepliktiga området. Grundläggande måste alltjämt vara att gränserna för beskattningen anges genom de materiella reglerna (prop. 1980/81:17 s. 16). Kommissionen har i sin rekommendation om aggressiv skatteplanering (K(2012) 8806) föreslagit att medlemsstaterna inför en generalklausul i sin nationella lagstiftning Kommissionen har vidare i ett förslag om ändring av rådets direktiv om ett gemensamt beskattningssystem för moderbolag och dotterbolag hemmahörande i olika medlemsstater (KOM(2013) 814) bl.a. föreslagit en obligatorisk skatteflyktsregel. Vid subsidiaritetsprövning har förslaget ifrågasatts och föranlett följande motiverade yttrande (utl. 2013/14: SkU23): ser positivt på att det införs ett klargörande som innebär att skattefrihet för utdelning från dotterbolag till moderbolag endast ska gälla i den mån utdelningen inte är avdragsgill hos dotterbolaget. noterar regeringens tveksamhet och anser att den del av kommissionens förslag som avser en obligatorisk skatteflyktsregel går längre än vad som är förenligt med subsidiaritetsprincipen. Grundprincipen om skattesuveränitet för medlemsstaterna måste värnas när det gäller direkta skatter. Det kan ifrågasättas om gemensamma skatteflyktsbestämmelser skulle vara tydligare än nationella. I jämförelse med den svenska skatteflyktslagen, lag (1995:575) mot skatteflykt, verkar förslaget inte heller medföra någon ökad klarhet eller effektivitet när det gäller att komma till rätta med skatteflykt. Förslaget bedöms gå längre än vad som är nödvändigt för att nå målen för den planerade åtgärden. anser således att den del av förslaget som handlar om att införa en obligatorisk skatteflyktsregel strider mot subsidiaritetsprincipen. I motion 2013/14:Sk320 av (M) anför motionären att skatteflyktslagen innebär att en skattskyldig individ kan tilldömas ett straff trots att han eller hon vidtagit civilrättsligt fullt giltiga transaktioner och konstruktioner, men där den uppnådda effekten innebär en skattelindring som står i strid med lagstiftarens intention. En person som nyttjar luckor i skattelagstiftningen kan således dömas för att ha brutit mot lagstiftarens intention, vilket ger ett godtyckligt rättsläge ur tolknings- och rättssäkerhetssynpunkt. Regeringen bör se över om och hur ett avskaffande av skatteflyktslagen kan utformas, så att legalitetsprincipen tillämpas även vad gäller skatteflykt. Utskottet anser, nu liksom tidigare (jfr bet. 2012/13:SkU20), att det finns anledning att överväga om det är möjligt att avskaffa skatteflyktslagen. Som utskottet tidigare framhållit kräver en sådan åtgärd en noggrann och ingående beredning. Frågor om skatteflyktslagens tillämplighet utgör ett vanligt inslag vid domstolarnas prövning av olika former av avancerade skatteupplägg, och lagen har sannolikt också en preventiv effekt i sådana sammanhang. En förutsättning för ett avskaffande bör vara att möjligheten att motverka nya avancerade skatteupplägg inte försämras som lagstiftningen ska vara tydlig för berörda företag. Utskottet ser det som en fördel om arbetet med att motverka nya upplägg kan inriktas på konkreta lösningar som är tydliga för de berörda företagen i stället för en generell utbyggnad av skatteflyktslagens tillämpningsområde. Som ett exempel på sådana konkreta ingripanden kan nämnas den skärpning av ränteavdragsbegränsningarna som beslutade sedan det visat sig att räntesnurrorna fortsatt att utgöra ett allvarligt hot mot den svenska skattebasen. I sammanhanget bör det framhållas att det pågår ett mer övergripande arbete med att stärka rättssäkerheten för enskilda. En utredning om specialisering för skattemål och fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen ska redovisa sitt uppdrag . Även förhandsbeskedsinstitutet ses över i syfte att öka förutsägbarheten och stärka rättssäkerheten ytterligare för enskilda på skatteområdet. Denna utredning ska vara klar . Det internationella samarbetet mot skatteflykt och skattefusk har utvecklats starkt. I det sammanhanget har kommissionen i ett förslag om ändring av rådets direktiv om ett gemensamt beskattningssystem för moderbolag och dotterbolag hemmahörande i olika medlemsstater (KOM(2013) 814) föreslagit att medlemsstaterna ska införa en obligatorisk skatteflyktsregel. Förslaget har föranlett ett motiverade yttrande vid subsidiaritetsprövningen (utl. 2013/14:SkU23) där det uttalas att den del av kommissionens förslag som avser en obligatorisk skatteflyktsregel går längre än vad som är förenligt med subsidiaritetsprincipen. Utskottet är inte berett att nu förorda en översyn som syftar till avskaffa skatteflyktslagen. Utskottet avstyrker motionsförslaget. Betalning av skatt vid delårsboende Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om en uppdelning av kommunalskatten efter den skattskyldiges vistelsetid i respektive kommun. I motion 2013/14:Sk244 av och (båda FP) anförs att möjligheten att dela upp kommunalskatten mellan kommuner i proportion till hur länge man bor i respektive kommun bör utredas. Detta skulle uppmuntra medborgarna att inte känna sig bundna till en bostadsort, ge kommuner med varierande folkmängd större skatteintäkter, skapa fler arbetstillfällen i glesbygdsområden och ett ökat utbud av lediga lägenheter i storstadsområdena. Också i motion 2013/14:Sk339 av (FP) föreslås att en översyn görs av möjligheten att vara folkbokförd och beskattad på två adresser. Utskottet är inte berett att låta utdebiteringen av skatt variera med den skattskyldiges delårsboende i olika kommuner. En sådan ordning skulle bidra till ett ökat uppgiftslämnande och framstår som näst intill omöjlig att kontrollera. Ett eventuellt behov av en justering av kommunernas och landstingens skatteunderlag bör kunna tillgodoses på annat sätt. Utskottet avstyrker motionerna. Folkbokföring på rätt adress Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om ändrade regler i syfte att motverka falska adressändringar och ett motionsförslag om samkörning av adressuppgifter mellan myndigheter i syfte att underlätta vid adressändringar. Folkbokföring innebär fastställande av en persons bosättning samt registrering av uppgifter om identitet, familj och andra förhållanden som enligt lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet får förekomma i folkbokföringsdatabasen. Hit hör uppgifter om civilstånd, make, barn, föräldrar, vårdnadshavare och andra personer som den registrerade har samband med inom folkbokföringen och uppgift om motsvarande samband som är grundat på adoption. Som civilstånd registreras i folkbokföringen ogift, gift, registrerad partner, skild, skild partner, änka/änkling eller efterlevande partner. De som är registrerade partner i enligt den tidigare lagen kan när som helst omvandla sitt partnerskap till ett äktenskap genom en gemensam skriftlig anmälan direkt till . har en utredningsskyldighet i folkbokföringsärenden och ett allmänt ansvar för att register och dylikt är så korrekta som möjligt. kan självmant ta upp en persons folkbokföring till prövning. Ofta torde detta ske sedan någon annan myndighet upplyst exempelvis om att en person använder en annan adress än den som förekommer i folkbokföringen. Vid prövningen ska förvaltningslagens bestämmelser om bl.a. parters rätt att få del av uppgifter iakttas (prop. 1990/91:153 s. 139). Antalet ärenden där får indikationer på att någon felaktigt folkbokfört sig på en annan fastighetsägares adress är tämligen omfattande. Fastighetsägaren har en skyldighet att svara på frågor från angående folkbokföringen, men inte någon egen utredningsskyldighet. Alla myndigheter i samhället har rätt att, mot avgift, erhålla uppgifter från folkbokföringen genom Navet (system för distribution av folkbokföringsuppgifter till samhället). Navets funktioner regleras av lagen (2001:182) och förordningen (2001:589) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet. Ändrade uppgifter i Navet överförs till andra myndigheter, bl.a. , , , (), Transportstyrelsen med bl.a. bil- och körkortsregister och . Uppgifterna överförs till kommunernas olika förvaltningar och landstingens sjukvårdsförvaltningar (några landsting har daglig uppdatering). SPAR är ett offentligt register som omfattar alla personer som är folkbokförda. I registret finns även uppgifter om personer med samordningsnummer vars identitet är fastställd. SPAR uppdateras med nya uppgifter från folkbokföringen. För att någon ska kunna ta del av uppgifterna från folkbokföringen genom SPAR krävs att man är kund hos . Kunder hos SPAR är exempelvis banker, försäkringsbolag och postorderföretag. I motion 2013/14:Sk218 av och (båda M) anförs att det är möjligt för kriminella personer att vara skrivna hemma hos människor som är helt ovetande om detta. När en person flyttar till en ny adress kan det dessutom förekomma andra personer som redan är skrivna i den nya lägenheten. påbörjar ofta en boutredning för att slå fast var tidigare hyresgäst bor, men sådana utredningar är tidskrävande. Det är angeläget att det görs en översyn av reglerna så att misstag och falska adressändringar uppdagas. I motion 2013/14:Sk294 av (M) anförs att en svensk medborgare som vill flytta utomlands måste anmäla adressändring minst : till , och . En översyn bör genomföras av möjligheten att samköra adressregistrering för dessa tre myndigheter. har en utredningsskyldighet i folkbokföringsärenden och ett allmänt ansvar för att register och dylikt är så korrekta som möjligt. kan självmant ta upp en persons folkbokföring till prövning. Ofta torde detta ske sedan någon annan myndighet upplyst exempelvis om att en person använder en annan adress än den som förekommer i folkbokföringen. Vid prövningen ska förvaltningslagens bestämmelser om bl.a. parters rätt att få del av uppgifter iakttas (prop. 1990/91:153 s. 139). Antalet ärenden där får indikationer på att någon felaktigt folkbokfört sig på en annan fastighetsägares adress är tämligen omfattande. Fastighetsägaren har en skyldighet att svara på frågor från om folkbokföringen, men inte någon egen utredningsskyldighet. Utskottet anser inte att det finns skäl att ändra denna ordning och avstyrker därför motion Sk218. En anmälan om utflyttning görs till och uppgifterna sprids sedan automatiskt till andra myndigheter genom Navet. och behöver därför inte begära in dessa uppgifter. Utskottet ser inte någon anledning för att uttala sig för en samkörning av adressuppgifter mellan myndigheter. Utskottet avstyrker även motion Sk294. Folkbokföring vid särskilt boende Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om en översyn av folkbokföringsreglerna i syfte att skapa en möjlighet till kvarskrivning på bostaden vid flyttning till äldreboende. har avskaffat möjligheten att vara kvarskriven på bostaden vid flyttning till äldreboende. Undantag görs för de fall då en hemkommun placerar någon i en annan kommun. Ändringen trädde i kraft (prop. 2012/13:120, bet. 2012/13:SkU25). I motion 2013/14:Sk298 av (M) anförs att det kan vara påfrestande att inte längre kunna leva tillsammans när vårdbehovet för den ene maken blivit alltför stort och särskilt boende för en av makarna krävs. Att därutöver även i juridisk mening tvingas isär ter sig poänglöst. En översyn bör genomföras i syfte att skapa ett undantag för denna grupp. Undantaget bör kompletteras med andra ändringar så att möjligheterna att få bostadstillägg och andra understöd inte minskar. Utskottet är inte berett att ändra beslut att avskaffa möjligheten att vara kvarskriven på bostaden vid flyttning till äldreboende och avstyrker därför den aktuella motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om ändrade regler för tilldelningen av personnummer och samordningsnummer. Jämför reservationerna 10 (S) och 11 (MP) samt särskilt yttrande (S, MP). Alla personer som folkbokförs i tilldelas ett personnummer som identitetsbeteckning. Den som en gång fått ett personnummer kommer att behålla samma nummer livet ut. Det innebär att personnumret inte ändras vid t.ex. flyttning från eller till . Personnumret infördes och då som ett system med födelsetid plus ett tresiffrigt födelsenummer. gjordes en ändring som innebar att man införde en kontrollsiffra som fjärde siffra i personnumret. Personnumret anger dels personens födelsetid, dels ett födelsenummer samt en kontrollsiffra. De enda uppgifter som kan utläsas ur ett personnummer är födelsetid och kön. Könet framgår av näst sista siffran i personnumret och är udda för män och jämn för kvinnor. Problemen med att personnumren inte räcker till har lösts genom att det är möjligt att i stället ange en till födelsedagen närliggande dag vid fastställande av personnummer. Avsikten är att öka antalet tillgängliga personnummer med bibehållen utformning av personnumret. I ärendet infördes även en möjlighet att tilldela personer som omfattas av regler om immunitet och privilegier personnummer trots att de inte folkbokförs (prop. 2008/09: 111, bet. 2008/09:SkU28). tilldelas en person som inte är eller har varit folkbokförd efter begäran från en myndighet ett särskilt nummer, ett s.k. samordningsnummer. kunde även dessa personer tilldelas personnummer om det fanns ett uttryckligt författningsstöd. Eftersom identiteten ofta är osäker när det gäller personer som inte är folkbokförda i landet ansågs det lämpligt att personnummer reserverades för personer som är folkbokförda. Samordningsnummer infördes eftersom risken för personförväxling och behovet av säker kommunikation mellan myndigheter ändå ansågs kräva en enhetlig personbeteckning även för personer som inte är folkbokförda (prop. 1997/98:9 s. 78 f.). Samordningsnumret är konstruerat som ett personnummer men med sifferkombinationer som inte kan förekomma i personnumret på så sätt att siffrorna för dag adderas med 60. Genom en lagändring får uppgifter om personer med samordningsnummer, om det inte råder osäkerhet om personernas identitet, ingå i det statliga personadressregistret (SPAR). Härigenom har företag och andra privata organisationer fått en möjlighet att genom en enkel registerkontroll verifiera de uppgifter som en person med samordningsnummer lämnar om sin identitet (prop. 2007/08:58, bet. 2007/08:SkU26). Behörigheten att begära samordningsnummer har utvidgas till att kunna omfatta även andra organ än myndigheter enligt vad regeringen bestämmer (prop. 2008/09:111, 2008/09:SkU28). Regeringen har härefter förordnat om att får tilldela samordningsnummer på begäran av en statlig myndighet eller en enskild utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda vissa examina och som i sin verksamhet behöver ett samordningsnummer för en person för att undvika personförväxling eller för att utbyta information om personen med andra myndigheter eller organisationer (SFS 2009:275). Samordningsnummer får tilldelas en person om det inte råder osäkerhet om hans eller hennes identitet. Även om det råder osäkerhet om en persons identitet, får samordningsnummer tilldelas för – registrering i register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister, lagen (2010:362) om polisens allmänna spaningsregister och polisdatalagen (2010:361) – annan behandling av uppgifter enligt polisdatalagen, eller i övrigt inom rättsväsendets informationssystem – registrering i verksamhetsregister enligt förordningen (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen när det gäller personer som omfattas av lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. – registrering i beskattningsdatabasen. har utvecklat en tjänst där myndigheter rekvirerar samordningsnummer elektroniskt.