bet · H101FiU23 · 2014-04-07 00:00:00 — Hur man sedan förändrar det läge som vi är i återstår väl att se, om hushåll och banker klarar av det på egen hand eller om det inte blir på det sättet. Sedan var frågeställningen om man kan sänka räntan om man vidtar andra åtgärder. Det går inte att svara på den frågan . För det första måste man se de andra åtgärderna, och för det andra bestäms det av den allmänna ekonomiska utvecklingen vid det framtida tillfället. Om man undviker skuldbekymmer – nu råkar vi resonera om hushållens skulder, men det kan i grunden vara andra skulder också – har naturligtvis penningpolitiken i en allmän mening fler frihetsgrader. Det underlättar naturligtvis när det gäller att utöva penningpolitik i ett konjunkturperspektiv som vi föreställer oss. Lånemöjligheter för småföretag: Vi ser egentligen inte några begränsningar när det gäller utbudet av krediter, eftersom bankerna är välkapitaliserade och kan bjuda ut de krediter som de anser lämpligt. Sedan är det alltid en diskussion om just småföretagen och om de får tillgång till krediter på ett bra sätt eller inte. Men om jag ser på detta från ett makroperspektiv kan jag inte se att det är en stor fråga . Ofta är det en frågeställning som har anknytning till just den frågan, och frågeställningen är om vi pratar om lånekapital eller om vi egentligen pratar om riskkapital, aktiekapital i en eller annan form. Men fördelningen är en fråga som ligger utanför det som sysslar med. Slutligen fråga: Vilka slutsatser ska vi dra av Federal Reserves beslut att fortsätta med sina obligationsköp? Ja, man kan beskriva framtiden på många olika sätt. Vi har valt att ha en räntebana med våra sannolikhetsfördelningar kring räntebanan och ett vid det här laget ganska stort antal andra variabler. Det är vårt sätt att fånga det här, att det är svårt att sia om framtiden. Det innebär att man får ändra sig från tid till annan. Vi har sagt att räntebanan är en prognos, inte ett löfte. Jag utgår ifrån att det är ungefär samma frågeställning när det gäller Federal Reserve. Må vara att de, av diverse olika skäl, har valt en annan teknik när det gäller att beskriva framtiden och berätta hur det kan tänkas bli. händer det saker, och då får man helt enkelt ändra sig. är vår bedömning, som jag tycker står sig fortsättningsvis, att konjunkturen kommer att förbättras också i den amerikanska ekonomin. Det är då mer en fråga om tidpunkt eller tidsutdräkt. Men riktningen är ändå ganska tydlig, att förr eller senare kommer man att ändra på detta. Det tar mig till den sista frågan, om vägen tillbaka. Det är mycket svårt att svara på den frågan. Jag har i andra sammanhang berört just detta och sagt att det inte är helt enkelt att veta om den gamla räntenivån kommer att återuppstå, för världen kommer ju inte att vara exakt likadan som den har varit bakåt i tiden. Men hur den nya jämvikten ser ut och när vi uppnår den är det naturligtvis väldigt svårt att sia om. Rent allmänt sett kan man säga att eftersom ett stort antal länder, inte minst i , har kämpat med statsskulder som är för stora – eftersom man i den amerikanska ekonomin har slitit med hushållens skulder – behöver vi uppnå ett läge där man inte har den här typen av skulddominans. Då kommer det i mycket stor utsträckning att dominera den gängse konjunkturpolitik som vi föreställer oss, om man pratar om detta mer i ett keynesianskt perspektiv. Tyvärr vet vi att det tar att hantera skuldfrågor, så det dröjer nog ett tag till innan vi kan hävda att världen i vid mening har normaliserats på ett sådant sätt att vi är befriade från att hålla ett öga på detta med skulder på olika håll. Vice riksbankschef : Jag ska kommentera några av frågorna som tillägg till det sagt. Skälen till att bostadspriserna är höga beskrev på ett bra sätt. Som riksbankschefen säger ligger de flesta av dessa frågor utanför uppdrag, men det verkar åtminstone finnas en ganska bred samsyn om att någonting behöver göras. Det handlar om att börja ta itu med de olika åtgärder man kan vidta. Det lämnar jag till det politiska förloppet att avgöra. När det sedan gäller ordförandens fråga om makrotillsyn och amorteringsbehov eller inte är min bedömning att det inte skulle vara speciellt lämpligt att lagstifta om amorteringskrav på ett drastiskt sätt, utan detta är någonting man måste tänka igenom väldigt noga. Idealet är naturligtvis om det är en utveckling som kan komma av sig själv gradvis, men precis som riksbankschefen är jag inte helt optimistisk om att det löser sig på ett smidigt sätt, utan det kommer att få effekter. Vill man få ned skuldnivån i och säkerställa att vi inte råkar väldigt illa ut i en framtida lågkonjunktur kommer vi att behöva agera på ett sådant sätt att det på marginalen påverkar efterfrågan från hushållssidan. frågade om makrotillsynen på plats skulle kunna öppna för en annan penningpolitik. Jag utvecklade det där lite grann i mitt tal i går, att jag ser det här nya politikområdet som ett område som ligger granne med penningpolitiken, på samma sätt som finanspolitiken ligger granne med penningpolitiken. När det kommer makrotillsynsåtgärder behöver vi naturligtvis ta in det i vårt arbete, göra en ny analys av läget och se vad det öppnar för nya penningpolitiska strategier framåt. När det gäller företagens lånemöjligheter vill jag gärna tillägga till det riksbankschefen sade att jag inte heller ser ett utbudsproblem. Vad jag förstår av enkäter och motsvarande finns krediter, och sedan kan det finnas olika åsikter om priset på dessa krediter. Då vill jag gärna tillägga att det ofta finns en konjunkturcykel i krediterna som vi inte ska glömma bort, nämligen att i lite svagare tider blir bankerna försiktiga med utlåning av kreditkvalitetsskäl. Det kan möjligtvis också spela in i det förlopp som vi har bakom oss. Avslutningsvis är det intressanta frågor om och hur den ekonomisk-politiska spelplanen egentligen tar sig ut. Det är naturligtvis svårt att svara på om vi kommer tillbaka till något slags gammalt tillstånd. Jag tror att har gynnats på många sätt av att vi har haft några tydliga styråror, både i soligt och i dåligt väder. Jag tänker då på prisstabilitetsmålet och på de finanspolitiska målen. De har gynnat oss väl genom hela krisen, och jag tror att de kommer att vara bra styråror också framöver. (C): Jag tänkte fortsätta lite på Federal Reserve-spåret och de kvantitativa lättnaderna, som vi nu fick reda på kommer att fortsätta ett tag. Det vore intressant att höra en kvalificerad gissning eller ett resonemang om en eventuell slutpunkt på dessa åtgärder. Om jag inte missminner mig sade vice riksbankschefen att när de väl tar slut eller när man börjar trappa av dem är det en törnbeströdd stig vi ger oss in på. vet vi att vi skjuter lite på att börja gå på den stigen, men förr eller senare kommer vi att göra det. Då är frågan: Vilka åtgärder vidtar vi, och vilka åtgärder skulle vi kunna vidta redan nu för att förbereda oss på denna allt annat än trevliga stig? Om det var det ena stora diskussionsämnet i den ekonomisk-politiska debatten skulle jag vilja säga att det andra ämnet har vi snickrat här i vårt hus. Det har tagits initiativ kring budgetprocessen, där vissa vill frångå den praxis som har gällt , där vi fattar beslut om statsbudget med kompletta alternativ som ställs mot varandra. tas det initiativ för att bryta ut vissa delar och helt enkelt frångå det som har tjänat oss väl. Jag förväntar mig inte en recension av arbete, men däremot är jag personligen ganska oroad, dels i sak för vad man försöker uppnå, dels kanske framför allt när det gäller formen för den svenska budgetordningen. Om vi frångår denna praxis med ett beslut en gång och kompletta alternativ mot varandra är det stor risk att vi befinner oss på ett sluttande plan. Var detta sluttande plan kan sluta ser vi många exempel på i vår omvärld. Några ord kring hur pass viktigt det är med en stabil och förutsägbar budgetprocess för finansiella stabilitet vore intressant. (SD): Jag har två frågor. Den första frågan gäller regeringens expansiva finanspolitik, som vi till stora delar stöder när det gäller att ge framför allt hushållen ökade disponibla inkomster för att stimulera ekonomin. Kan det också vara så att den expansiva finanspolitiken underblåser bolånemarknaden och i sig själv begränsar möjligheter att med en expansiv penningpolitik lyfta tillväxten i landet? Om det finns den effekten, vad vore bäst för tillväxten och jobben? Det var den första frågan. Den andra frågan gäller den oenighet som ändå finns inom om hur man ska bedriva penningpolitiken för att nå målen. Kan den i sig själv också skapa ett begränsat förtroende för arbete och i sig själv vara hämmande för svensk ekonomi? (V): Tack för era genomgångar! Jag har två frågor. Vi är nu sju partier som är överens om att ska ha ansvaret för den finansiella stabiliteten och verktygen för det. Ett bärande skäl för detta är just demokrati, ansvarsutkrävande och ansvarstagande. Därmed blir också ansvarig för den finansiella stabiliteten. Kommer detta att påverka penningpolitiken, eller kommer ni att överpröva beslut vid utformandet av penningpolitiken? Den andra frågan handlar om den nya, självpåtagna hänsyn i penningpolitiken som numera tar, det vill säga att hushållens skuldsättning nu verkar vara det nya, inte inflationen. Det gör det väldigt svårt för oss i finansutskottet att utvärdera . Det är vår uppgift att utvärdera ert arbete och vara ansvarsutkrävande. Jag skulle vilja påstå att det här blir ett problem, och jag undrar om också gör det. Det är väldigt svårt för oss att utvärdera penningpolitiken när ni nu har den självpåtagna uppgiften. Jag undrar också: Kommer ni att underlätta vårt arbete med att utvärdera er ? (KD): Jag tycker att ni väldigt väl beskriver situation i omvärlden. Dels har vi en svag efterfrågan på vår export, som vi är så beroende av, dels står starkt när man mäter mot andra med flera olika finansiella mått, vilket gör att vi har lite utrymme att bidra till efterfrågan. är ekonomi inte så stor att vi kan hjälpa Europaområdet att öka deras köpkraft och efterfrågan på våra produkter, utan då återstår att vi själva gasar på inhemskt och ger mer energi till vår inhemska konsumtion och därigenom kan hålla uppe sysselsättningen. Ni har visat det väl med era bilder. En orsak till att ni har bidragit till att hålla uppe efterfrågan är att ni säger att realräntan i princip ligger på noll, och därmed är det viktigt att finanspolitiken håller uppe sysselsättningen med åtgärder för att kompensera den minskade efterfrågan från euroområdet och i övrigt. Jag tycker att ni beskriver det väldigt väl. Sedan har ni en bild, och då har jag två frågor. Den ena frågan gäller bnp. Som jag har förstått det ser ni att går lite starkare än regeringens bedömning framöver; ni gör en lite högre tillväxtprognos än vad regeringen gör. Hur väger ni det mot den bedömning regeringen har gjort? Den andra frågan gäller det som vi har diskuterat ganska mycket här, och det är bolånen. Ni visar tydligt med era bilder att ni viktar skulderna hos hushållen, bolånen, ganska hårt. Men om vi plockar bort den delen, vad är den näst tyngsta vikten ni ser när ni lägger ränteprognoserna? Vad är den näst tyngsta vikten efter bolånen, som verkar vara tyngst vägande i era bedömningar när ni lägger ränteprognoserna? Riksbankschef : Den första frågan från var hur man förbereder exit. Ja, egentligen är det en trevlig stig, för den dagen det inträffar har ju tillväxt återgått till någonting som är normalt, och arbetslösheten på olika håll i världen är då mycket lägre än vad den är . Egentligen är det alltså ett positivt scenario. Sedan kan vi resonera om takten och ordningen när det gäller att ta sig dit. Måhända har det vid det här laget på olika håll i världen varit bekymmersamt i så pass att vi har lite svårt att vänja oss vid tanken på normalisering. Men i grunden är det goda nyheter att fundera på hur man gör detta. Sedan är det naturligtvis en del teknik i det här som gör att det säkert ser ut på lite olika sätt i olika länder. När det gäller tekniken hade vi väldigt stor extra utlåning till det svenska banksystemet , och det var inte några större tekniska bekymmer med att avveckla de lånen, utan det skötte sig självt i stort sett. Det innebär också att man i andra centralbanker, även om man har gjort lite annorlunda, har mycket stora möjligheter att på ett tekniskt plan hantera detta på ett bra sätt. Frågan om budgetprocessen: Jag utgår ifrån att regering och riksdag sköter budgetprocessen på ett sådant sätt att det ligger i intresse. Det är inte en fråga för oss i övrigt. När det gäller fråga om hushållens ökade konsumtion är världen sällan så pass enkel att det endast är en åtgärd eller endast en variabel. råkar vi ha ett tillfälle när det gäller den allmänna ekonomiska utvecklingen i som är sådant att det å ena sidan är bra att hushållen har en god konsumtionsutveckling därför att efterfrågan i omvärlden är låg, och å andra sidan är det frågan om hushållens skulder. Då får man helt enkelt väga ihop detta så gott det går och leva med det. Det är också det som vi har gjort. När det gäller verksamhet visade jag tidigare en graf som visar att inflationsmålet är väl förankrat. Vi har ett inflationsmål på . Vi jobbar med att ta oss tillbaka till en inflationstakt på . Det tror jag att vi kommer att göra bortåt 2015. Vi har i många andra sammanhang konstaterat att det jämfört med alternativa regimer, i varje fall under de senaste 15–20 åren, har fungerat utomordentligt väl. frågade om vi ska överpröva beslut om finansiell stabilitet. Men först och främst ser vi fram emot beslut som har med den finansiella stabiliteten att göra. Vi hoppas att man också kommer att vidta sådana beslut på den kanten. måste jag säga, vilket berörde, att dessa frågor ligger nära det som vi sysslar med eftersom vi fortsättningsvis kommer att syssla med frågor kring finansiell stabilitet eftersom de alltid påverkar penningpolitiken på det ena eller andra sättet, precis på samma sätt som finanspolitiken är en faktor som vi har att väga in när det gäller detta. Själva beslutsfattandet är alltså klart. Sedan får vi ta hänsyn till vilka beslut som de kommer att fatta och vad det betyder för penningpolitiken, men också för vår syn på finansiell stabilitet eftersom vi fortsättningsvis förväntas ha en åsikt i frågor som rör finansiell stabilitet. Det är inget konstigt med det. Det har alltid varit en del av en centralbanks verksamhet på ett eller annat sätt. När det gäller att utvärdera verksamhet ska vi göra så gott vi kan när det gäller att beskriva vad vi har gjort och hur beslutsfattandet har gått till. Dess värre är det i en komplicerad värld alltid svårt att göra bedömningar om vad som är mest lämpligt. Det är inte heller alltid så lätt att rent tekniskt utvärdera det som har skett. Men vi ska göra vårt yttersta för att det ska kunna ske på ett bra sätt. kan jag inte se att frågor kring finansiell stabilitet helt och hållet försvinner från vår agenda. frågade om vår syn på den ekonomiska utvecklingen . När det görs prognoser ligger ett stort antal prognosmakare i ungefär samma härad när det gäller den allmänna ekonomiska utvecklingen. På det sättet ser jag inte att det är några dramatiska skillnader här. Om det sedan slår några tiondelar upp eller ned när det gäller tillväxten mellan det ena året och det andra, för att ta detta som ett exempel, ser jag inte detta som någon stor och dramatisk fråga. Den allmänna bedömningen om vart svensk ekonomi är på väg är ganska likartad. Frågan om var man lägger den största vikten ställdes. Om man läser protokollen ser man klart att det inte är så att varje direktionsledamot sitter med sin egen vikttabell när vi ska väga ihop detta. I de allra flesta frågor är vi mycket eniga om prognosen. Sedan är det ett fåtal frågor som vi de facto i slutändan röstar om. Vår syn och vad som krävs när det gäller penningpolitiken kommer ur ett samtal tillsammans med våra medarbetare som normalt sett tar . Det leder sedan i slutändan till en samlad bedömning, och ur denna samlade bedömning är det svårt att vaska fram den ena tiondelen i fråga om vikt från den andra. Ytterst får vi sinsemellan bestämma oss för vad vi tycker är mest lämpligt. När man läser protokollen tycker jag att det tydligt framgår att det är så det går till. Vice riksbankschef : alluderade på en kommentar som jag hade gjort om att det var en törnbeströdd vandring som väntade, för finansmarknaden ska tilläggas, när vi nu förhoppningsvis går in i en fas då räntorna kommer att normaliseras. Det är, som riksbankschefen säger, en positiv omständighet som gör att vi nu talar om dessa saker, nämligen att vi efter många års kris ser återhämtningar i viktiga ekonomier. När det gäller fråga om regeringens finanspolitik ska man ha i åtanke att regeringens politik verkar både på utbuds- och på efterfrågesidan i ekonomin. Det tar vi på olika sätt hänsyn till när vi gör våra prognoser för svensk ekonomi framåt och kalibrerar vad vi tror är den mest välavvägda politiken. ställde en fråga om överprövning av beslut. Precis som riksbankschefen sade är det välkommet att detta steg nu tas. kommer i detta stabilitetsråd att ge uttryck för sina bedömningar om vad som är en lämplig politik framåt. Men sedan har vi att göra analysen om vad som är den bästa penningpolitiken på basis av vad beslutar. Jag ser därför inte en framtid med några slags överprövningar här. frågade vad som är så att säga den näst största vikten. Det är helhetsbilden som avgör hur ekonomin utvecklas strukturellt och konjunkturellt och vad som är den bästa och mest välavvägda politiken i detta läge. Jag kan inte bryta ut delar och göra andra bedömningar utifrån det, utan det är alltid en helhetsbedömning utifrån prognosen som styr, för mig i alla fall. Ordföranden : Vi går in på en ny frågerunda. (S): Jag tackar för en intressant redovisning och intressant diskussion. Min fråga har delvis berörts, men det skulle vara intressant att höra något utförligare kommentarer om denna fråga. Den rättsliga grunden för verksamhet inom penningpolitikens område är stadgandet i riksbankslagen om att målet för penningpolitiken ska vara att upprätthålla ett fast penningvärde. Detta stadgande grundas på den konstitutionella maktdelning som finns i regeringsformen mellan och . Mot bakgrund av detta stadgande vill jag ställa frågan till riksbankschefen och vice riksbankschefen om de ser någon begränsning i användningen av penningpolitiken som instrument att påverka hushållens skuldsättning. Jag ska omformulera frågan. Är penningpolitiken rätt instrument utifrån rättslig grund att använda för att begränsa hushållens skuldsättning, och anser riksbankschefen och vice riksbankschefen att det ryms inom nuvarande uppdrag att ta stor hänsyn till hushållens skuldsättning när penningpolitiska beslut fattas av direktionen? (M): I den allmänna debatten händer det att det framförs kritiska synpunkter mot att inte når inflationsmålet. Då är kritiken att man skulle landa för lågt. är det egentligen så att det uppdrag som ni har handlar om att upprätthålla ett fast penningvärde. Tolkningen av det är att det ska vara låg inflation. Sedan har ni själva valt att definiera detta som just ett mål på . Min fråga handlar om huruvida exakt är det som alltid är mest ändamålsenligt. Man riskerar ju att hamna i en diskussion. När man ligger under detta mål får man kritik trots att det egentliga målet är den låga inflationen. Finns det särskilda argument för att just är lämpligt på lång sikt? Det ska vara stabila spelregler. Vilka är argumenten i så fall? Eller vore det bättre att tala om att det ska vara ett låginflationsmål där man kanske till och med skulle tala om en lägre nivå? (MP): Min fråga handlar om den situation som vi såg nu när den amerikanska lite förvånande låg kvar på sina låga räntor. Jag skulle vilja höra er bedömning när det gäller risken att man för sent tar hänsyn till att konjunkturen faktiskt förbättras. Detta gäller inte bara . Vi ser också framför oss att olika länder inom EU nu långsamt klättrar uppåt. Då är det viktigt, även för den , att man inte ligger kvar för länge på för låga räntor. Jag upplever att det alltid finns en risk att man inte inser att det är dags att höja räntorna. Vi diskuterar detta fortlöpande. Jag skulle vilja höra er syn på denna risk ute i världen också. (FP): Jag tycker att man kan följa upp denna fråga om Federal Reserve. Det är en fråga om hur det egentligen står till i den amerikanska ekonomin och i den amerikanska politiken. har man problem med budgetstrider i kongressen, och det finns mycket som inte fungerar i den amerikanska ekonomin. Det finns otroligt hårda politiska motsättningar i kongressen. Min läsning av den amerikanska situationen är inte så positiv som riksbankschefens. Jag skulle därför vilja att han lite bättre underbygger detta. Om man ser lite bredare på den ekonomiskpolitiska situationen i och de utmaningar som den amerikanska regeringen står inför, är det då verkligen så närmast rosenrött som beskrev den amerikanska situationen? Det har mycket stora implikationer för och för vad som sker i . Jag tyckte att det var överraskande ljummet från riksbankschefens sida. Riksbankschef : Den första frågan rörde frågeställningen om penningpolitik är rätt instrument när det gäller hushållens skulder. Man kan resonera om det, och det kommer säkert många att resonera om . Men om jag vänder på det är det inte så att penningpolitiken inte spelar någon roll över huvud taget. Det är nämligen svårt att föreställa sig en värld där räntan i detta avseende inte spelar någon roll. Vad det här handlar om är att hitta en lämplig kombination av ränteläge och andra åtgärder. Om man inte vidtar några andra åtgärder alls hamnar mer på penningpolitiken och vice versa. måste man, och det är en faktor som kommer att spela roll när man sjösätter fler och fler andra typer av åtgärder, ha något slags rimlig relation mellan vilka åtgärder man vidtar och det allmänna ränteläget. Blir kombinationen i någon mening fel uppstår stora och kanske till och med mycket stora arbitragemöjligheter på de finansiella marknaderna. En del av oss som har varit med länge använde begreppet den grå kreditmarknaden. Det var inte heller särskilt lyckat. Vad det här handlar om är därför att hitta en lagom kombination när man gör detta. En delfråga här var om detta ryms inom vårt nuvarande uppdrag. Mitt svar på det är ja. Vi sysslar med penningpolitik. Vi ska värna penningvärdet. Vad som sker i den finansiella sektorn och vad som sker i hushållssektorn när det gäller hushållens upplåning påverkar vad som sker i svensk ekonomi i detta avseende. Därtill är en del av vårt uppdrag att se till att vi har ett säkert och effektivt betalningsväsen, det vill säga att den finansiella sektorn av olika skäl inte faller isär. Det betyder att dessa frågeställningar i allra högsta grad är förknippade med vår dagliga verksamhet. frågade om är bra. Ja, det är lagom. Det går inte att räkna fram en annan siffra. Men man kan inte räkna fram heller. Detta är den bedömning som har gjorts i det svenska samhället. Det är en bedömning som ser ungefär likadan ut i ett ganska stort antal länder vid det här laget. Jag tror att skälet till det är att om man väljer en prisökningstakt som ligger mycket nära noll vet vi att man kan få deflation med jämna mellanrum. Det kan vara mycket bekymmersamt och svårt att ta sig ur en deflationsspiral, så där vill man inte hamna. Det gäller därför att hitta ett respektavstånd från noll eller fallande priser. Å andra sidan, om man börjar reflektera kring inflationstakter kring låt oss säga 5, 6, , är risken större inte bara för att man får en hög inflation utan också att man kan få en hög och kraftigt varierande inflation. Vi vet att detta fenomen är skadligt för många individer och för samhällsekonomin i vid mening. Efter att ha fört dessa resonemang bakåt i tiden och efter att ha sugit på dem i känns som en väldigt lagom och bra siffra. fråga handlade om utmaningar i .