bet · H101KrU7 · 2014-02-14 00:00:00 — Inget förslag har kommit om att göra otillgänglighet diskriminerande och till en grund för lagstiftning. Jag tror att jag vet varför. Den här regeringen tycker att det är viktigt att ibland göra saker otillgängliga, till exempel när man bygger nytt. Då kan man inte heller påstå att man jobbar för tillgänglighet, utan det är som med allt annat: Man tycker att det är synd att det inte är tillgängligt, men man tänker inte göra något åt det. Frågan är naturligtvis hur hårt man vill gå fram. Man kan ha tydliga mål och visioner och en kraftfull vilja att förbättra konstnärernas ersättning, men frågan är om man ska gå stegvis fram, om man ska ha kommunerna med på tåget, eller om man ska skapa konflikt. eller senare måste man kanske skapa en konflikt, men pågår ett arbete för att få fler att följa , alltså medverkans- och utställningsavtalet. Det uppdraget från ligger på regeringens bord. Det är helt enkelt ett arbete som pågår med att försöka få fler att vara med, och utskottet har uttalat sig tydligt om detta.Jag tror att så länge vi har delade ansvarsområden mellan kommun och stat, och det ska vi väl ha , får man visa en viss återhållsamhet när det gäller att snabbt införa tvingande och styrande bestämmelser. Men jag håller med om att det är för lite att det är som tillämpar . Hela arbetet som nu har gjort med att gå vidare och lämna förslag till ett nytt, tydligare avtal är ju just avsett att rätta till detta. Men jag tycker ändå att vi ska vänta tills vi ser resultatet. Samma sak gäller enprocentsregeln. Som jag sade är välvillig. Det är synd bara att så lite händer när vi märker att det som är beslutat inte räcker. Jag är tyvärr inte alltid säker på att det hade ändrat någonting om vi i hade fattat beslut. Om skulle bestämma sig för att stå bakom några av reservationerna skulle den här regeringen ändå inte leverera, för regeringen struntar i riksdagsbesluten. beslutade att beställa lagstiftning, och den skulle tas fram skyndsamt, om att se otillgänglighet som diskriminering. Det är , och det är remisstiden gick ut på den utredning som visade hur ett sådant förslag skulle kunna se ut.Den här regeringen är inte intresserad. Den här regeringen lyssnar inte på och struntar i de beslut som vi fattar. Vi behöver en ny regering. Vi behöver en regering som både inser vikten av förändring och som är beredd att faktiskt ta tag i de problem som finns i stället för att bara stillatigande sitta och tycka att det är synd om det inte fungerar. Man tycker att det är synd om konstnärerna inte får den ersättning som de ska ha, att det är synd om det inte blir tillräckligt mycket konstnärlig utsmyckning på infrastrukturprojekt och att det är synd om scenkonstallianserna omfattar för få. Det duger inte. Vi behöver handling. För oss i har frågan om att betrakta otillgänglighet som diskriminering rent lagligt varit en viktig fråga. Vi har över huvud taget varit mycket aktiva med att få in diskrimineringslagstiftning när det gäller hbt-personer och olika grupper. Det gäller naturligtvis också otillgänglighet.Jag kan inte säga varför saker ibland tar , men det här är i alla fall uppenbarligen på gång, och jag välkomnar det. Det här var ju ingenting som ni heller lyckades genomföra. Jag ser fram emot att en sådan här lagstiftning kommer, och det är helt klart på gång från regeringens sida.När det gäller är orsaken till att vi över huvud taget står här och pratar om det att alliansregeringen ingick ett sådant avtal 2008, vilket var ett mycket viktigt steg för att förbättra konstnärernas villkor.Regeringen lyssnar inte på , säger . Men bestämmer ju en del saker oavsett vad regeringen tycker, bland annat rikets budget. Här i har vi som sagt stärkt kulturbudgeten genom beslut och stärkt den betydligt jämfört med vad lyckades åstadkomma tillsammans med socialdemokrater och de gröna. Jag hörde banna mig ganska rejält för att jag tyckt till om användningen av filmstödet. Men jag tycker faktiskt, , att jag har rätt att ha åsikter. Jag tycker att vi ska ha respekt för skattebetalarna, som faktiskt står för de ekonomiska medel som filmstödet innebär. Vi ska vara lyhörda för vad folk faktiskt vill se, och det kan man lätt ta reda på genom tittarsiffrorna.Film ska vara något som de flesta vill ha och inte enbart något som filmrecensenter lovordar. Det är det jag säger. Jag har inte sagt att jag vill bestämma vilka filmer som ska ges stöd, utan jag gav exempel på filmer som har varit och är populära. Jag anser att det inte ska vara helt orimligt att vi i riksdag kan vara inblandade i och informerade om förhandlingar om framtida avtal. inledde sitt anförande med att säga ungefär att det inte skulle förvåna henne om det kostades på en film av en kvinnlig Farstabo som är queer och invandrare. Jag vet inte vad som skulle vara det största problemet med den personen, om det var att det var en Farstabo, en invandrare eller en queerperson, men bara tonen säger en del om att en enkel utgångspunkt att sådant som vi kan garantera inte retar någon är den typ av film som vi ska stödja.Min fråga, nu när har chans att svara, är: Tycker inte alls att kulturpengar ska gå till sådant som bara en liten minoritet tittar på men som enligt branschen och de kunniga inom området är intressant för framtiden?Jag är övertygad om att med en sådan filmpolitik skulle filmer aldrig ha producerats över huvud taget. Man tittar på dem, diskuterar dem, analyserar dem och forskar kring dem över hela världen. Vart man än kommer i världen känner filmstuderande till blir egentligen svar? Ska vi bara gå efter tittarsiffror, eller på vilka grunder ska ersättningen betalas ut? Jag tog mig friheten att raljera, och det var väl det som hängde upp sig på. Jag efterfrågade i mitt anförande mer sans och balans än vad jag anser att det är nu.Jag tycker att det är viktigt att vi, med tanke på vad folk betalar, respekterar de filmer vi märker att folk vill se.Jag hör också att talar mycket om jämställdhet och att det ska avgöra mycket i filmavtalet. Då vill jag passa på och fråga : Vad är det som talar för att vi per automatik får bättre filmer bara för att de är gjorda av kvinnor? Är det att filminnehållet blir mer relevant eller går bättre hem hos en bredare publik? Det finns inte ens något som säger att den kvinnliga befolkningen tycker bättre om filmer bara för att det är kvinnor som gör dem.Det man nu försöker tvinga fram är någon form av genusteori som inte går ut på att alla ska ha lika rätt till arbete inom ekonomisk sektor utan det ska finnas ett egenvärde i fifty-fifty. Jag tycker att den borgerliga regeringen har hängt på vänstern alldeles för mycket när det gäller genus här. När det gäller smak finns det massor av film, böcker, tv-kanaler och så vidare där man kan se saker som man tycker är roligt och som inte har någon form av samhällsstöd. Det ska naturligtvis finnas, och det ska vara full frihet för det. svarar inte på om hon säger nej till en kulturpolitik som garanterar att kvalitet utvecklas, som garanterar att även det utmanande, det ifrågasättande och det fräcka inom kulturen får en chans att utvecklas. Det fick vi inget svar på. Jag återkommer till det som jag sade i inledningen om att hela resonemanget ligger snubblande nära att en politiker ringar in vad som är normalt. Politikern ringar in vad som är det allmängiltiga och vad som ska godkännas. Det övriga ska vi sortera bort. Det är en i grunden obehaglig inställning.Jag tror inte att det nödvändigtvis blir bättre film vid ett enskilt tillfälle beroende på om det är en kvinna eller man som gör den. Men inom filmens värld, som inom alla områden, måste båda könen ha samma möjligheter att göra karriär, att tjäna pengar och att skapa film. Det är det som jämställdhet handlar om, att släppa fram män och kvinnor utifrån samma villkor och försöka komma åt de strukturer som ofta är osynliga men som ändå gör det svårare för kvinnor. Jämställdhetsminister säger ofta att livslöneskillnaden mellan män och kvinnor är på 3,6 miljoner. Det säger en del. Det är inte bara en tillfällighet, utan det finns fortfarande strukturer i vårt moderna samhälle som gör att kvinnor kommer efter. Det är viktigt att uppmärksamma det även inom filmens värld. Kulturen har ett egenvärde. behöver vi kulturen för att leva. Ett kulturliv där alla är välkomna och kan delta är en viktig kraft för ett samhälle som håller ihop på lång sikt.För mig och är det därför viktigt och väsentligt att kulturen är just tillgänglig. Tillgänglighet till kultur skulle jag vilja definiera som att den bärs upp av tre ben. Det ska inte spela någon roll om man har någon funktionsnedsättning, det ska inte spela någon roll var i landet man bor och det ska inte spela någon roll vilken social eller ekonomisk situation man lever i. Kulturen ska finnas till för alla. Kulturen har en stor roll i vårt samhälle. Den har en stor roll som mötesplats där vi gemensamt förstår oss själva och samhället vi lever i, där vi kan utvecklas i spännande möten med varandra, där vi kan få nya perspektiv och känna sammanhang i tillvaron och där vår kreativitet och förståelse för andra kan utvecklas. Att ge den möjligheten är en självklar del av det offentliga uppdraget. Jag vill påstå att kulturen är en omistlig del av mänskligt liv och därför en viktig uppgift för hela samhället. Jag vill i det här sammanhanget peka på hur viktig satsningen på kultur i skolan är och hur det ger möjlighet för elever att möta och delta i professionell kulturverksamhet. skapar det nya möjligheter för kulturarbetarna.Kultursamverkansmodellen är också en viktig motor för att utveckla kulturen i hela landet. Med en väl genomförd dialog och ett gott samarbete inom regionen får också kulturlivet ett uppsving. För att det ska fungera är det alltså viktigt att regionen för en öppen, lyssnande och tillåtande dialog med kommunerna, det fria kulturlivets organisationer, studieförbunden och folkhögskolorna, de ideella kulturorganisationerna, det civila samhället, de professionella kulturutövarna och alla övriga aktörer inom regionens kulturliv.Det är viktigt för ett rikt och nära kulturutbud men även för en attraktiv region i stort. Kultur är också en viktig utvecklingspotential, inte minst när det gäller den regionala tillväxten.EU har identifierat att kulturella och kreativa näringar svarar för av EU:s totala sysselsättning. Och det är en sektor med hög tillväxt. Försiktiga beräkningar visar också att närmare 200 000 personer arbetar inom den här sektorn i . Och det finns en mängd kombinationer mellan dessa näringar och andra näringar där de kulturella näringarna och kulturarbetarna stärker och utvecklar andra näringar. Kanske har de mest kreativa och mest utvecklande kombinationerna ännu inte skapats. Det finns, kort sagt, en potential i hela landet, och det finns stor kompetens inom kulturområdet över hela landet.Samtidigt ligger mycket nationell expertis i storstäder och då främst i vår huvudstad. Vi missar massor av talang och kreativitet ute i landet som borde komma fler till del. Det här är inte särskilt hållbart.Kanske kan vi i stället hitta en ny modell som gör att vi lyfter fram spetskompetensen där den finns i landet och göra det i samverkan mellan regionerna och staten. Varför inte en ny modell för den nationella kulturpolitiken? Det skulle vara en modell som bygger vidare på de tankar som gjort samverkansmodellen framgångsrik, en kultursamverkansmodell för den nationella nivån. Då skulle vi kanske kunna se i som den nationella angelägenhet det faktiskt är, som ett viktigt arkiv och en källa till kunskap kring rika populärmusikhistoria. Att arkivet nu ligger i och inte i , måste väl inte innebära att det är en regional angelägenhet? Allt av riksintresse måste väl ändå inte ligga här i ? Och varför kan inte bli en nationell sommarscen för ? räknas som en av mest exklusiva utomhusarenor för opera. Det gamla nedlagda kalkbrottet strax utanför i har med sin unika akustik och dramatiska och spännande miljö en stark image som en världens vackraste utomhusarenor. Det här är en perfekt miljö för under en sommarmånad. Jag är övertygad om att både och operakonsten skulle vinna på det.Herr talman! Jag har förmånen att få resa runt i vårt land för att se hur man kan göra kulturen tillgänglig. På kulturtillgänglighetsturnén får jag träffa kulturarbetare och kulturentreprenörer som ser möjligheten i kulturen, en möjlighet att utveckla sig själv men också en möjlighet att utveckla andra och sin omgivning. De ser en möjlighet att kunna försörja sig, kanske inte alltid med målet att bli rik på pengar men att i alla fall kunna leva på och av sin kreativitet. Jag får också se hur viktiga Bygdegårdarna, Folkets Hus och nykterhetslogerna tillsammans med studieförbunden och föreningarna runt omkring i vårt land är när det gäller att göra kulturen tillgänglig. På många håll ser man också möjligheterna som den digitala tekniken öppnar för när det gäller tillgängliggörande av kulturen. Den digitala teknikens möjligheter är svindlande. Tänk bara på alla böcker som man enkelt kan få ta del av, alla gamla klassiska tv-serier man nostalgiskt kan vältra sig i eller varför inte gamla filmer. Men tänk också på alla tänkbara nya konst- och kulturupplevelser som kan möjliggöras. Tekniken skapar nya förutsättningar och nya arenor. Jag tänker exempelvis på Folket Hus där det sitter en förväntansfull publik, en publik som väntar på att få se en opera, en balett eller en konsert direktsänd från ett välkänt opera- eller konserthus någonstans i världen. Det är en kulturupplevelse som för inte alltför länge sedan kanske inte ens fanns i tanken för flera av besökarna.Herr talman! Kultur finns i hela vårt land. Mycket av den drivs av ideella krafter, civilsamhällets organisationer, engagerade lokalpolitiker och inte minst engagerade kulturarbetare. Goda exempel finns över hela landet. väntar vi bara på att också ska gå in i kultursamverkansmodellen.Jag vill bara som information till tidigare talare avsluta med att kommer propositionen Bristande tillgänglighet som en form av diskriminering.Med det vill jag yrka bifall till utskottets förslag. Tänk er en händelse från 40-, 50-talet. En lantbrukare kommer med häst och vagn längs en smal grusväg uppe i . Efter en vägkrök upptäcker han en bil som ligger i diket. Vid sidan om står en förlägen förare och tycker att det är lite pinsamt att han kört i diket. När mannen med häst och vagn kommer säger bilföraren: vad smala vägar ni har här uppe i . Jomenvisst, svarar bonden, men de är i alla fall bredare än diket. Jag tycker att det säger en del, nämligen att risken finns att hamna i det högra eller vänstra diket. Men ofta är vägen lite bredare, så där bör vi hålla oss.Det finns ofta två diken i politiken, så också när det gäller regionutvecklingen och kulturpolitiken. Som en av ideologiska grundpelare, tillsammans med människovärdesprincipen, personalismen och förvaltarskapstanken, finns subsidiaritetsprincipen som vi ofta talar om och som i Europastrukturen är något som de flesta använder sig av. Den säger att vi ska bygga samhället nedifrån och upp, inte tvärtom. Många har tolkat den som en närhetsprincip, och visst kan den innebära decentralisering, men den kan också innebära att man lyfter upp en fråga till överstatlig nivå. Också det är subsidiärt. Subsidiär betyder understödja, där nivån över har ansvar för att understödja nivån under att ta sitt ansvar. Beslut ska alltså fattas på lägsta möjliga ändamålsenliga, eller om man så vill effektiva, nivå.Här kommer vi till dikesmetaforen. I ena diket tar det offentliga över människors ansvar i stället för att understödja, och i det andra diket gäller principen håll fingrarna borta så klarar sig folk bäst självt. Båda dessa synsätt är att köra i diket, att missa vägen, menar jag.Herr talman! Samverkansmodellen på kulturområdet är ett utmärkt exempel på hur vi bygger på subsidiaritet. Genom den modellen har den nationella, regionala och lokala nivån ett gemensamt ansvar för att kulturpolitiken genomförs. En viktig fördel är att det skapar ett engagemang som förutsättningarna för att besluten hamnar hos dem som har den bästa kompetensen ökar, hos dem som vet hur det ser ut på regional nivå.Staten har det övergripande strategiska ansvaret för utvecklingen av kulturpolitiken i hela landet. Men tyngdpunkten har förskjutits, menar jag, och eftersom samhället är betydligt större än staten är det angeläget att involvera såväl civilsamhället, där föreningslivet ingår, som kulturskaparna själva.Herr talman! Det är på sitt sätt lite tråkigt att kulturdebatter i den här kammaren ofta reduceras till att i hög grad bara bli en debatt om kronor och ören. Det handlar om vem som har satsat på vad och hur många procent som går till det ena och det andra. Kulturen är i sin kärna något som inte låter sig mätas i kronor och ören. låter den statliga kulturpolitiken sig mätas i både procent och fasta priser. Låt oss därför tala om det.I kulturutskottets betänkande nr 7 behandlas ett större antal motioner inom många olika ämnesområden. En del talare har räknat upp samtliga dessa motioner, så jag ägnar mig inte åt det. Från oppositionens sida finner vi genomgående en underton av ekonomisk otillfredsställelse. Låt mig då påminna kammaren om två saker.För det första: statens kulturbudget har sedan alliansregeringen tillträdde 2006 ökat med totalt . Vid en jämförelse med övriga EU-länder, som under krisåren gått i motsatt riktning, är en sensationellt positiv siffra.För det andra: Socialdemokraterna accepterar numera jobbskatteavdragen, även det femte, som de vet kommer att leda till fler arbetade timmar och därmed generera pengar till välfärden. Vi räknar med 45 miljarder till välfärden. Det femte jobbskatteavdraget ska, som någon nämnde, finansieras i årets budget, vilket inte återfinns i Socialdemokraternas budgetmotion . Därmed fattas det 12 miljarder i deras budgetmotion. Det ska jämföras med den föreslagna anslagsökningen till kulturen om 584 miljoner. Siffrorna ska ju jämföras, och då framkommer det att det är en betydligt lägre siffra, även om det är en ökning. Vi har redan haft debatten om kulturbudgeten, men när vi diskuterar kulturpolitiken inom ramen för KrU7 är de viktiga fakta att ha med.Herr talman! Den kanske största reform som kommit ur är kultursamverkansmodellen, och därför uppehåller jag mig vid den en hel del . fördelade staten de kulturpolitiska anslagen i detalj, också till regionala organ, och även om man i regionen var totalt enig om hur man ville att resurserna skulle fördelas visste staten bäst. Statens inflytande har minskat medan regionernas har ökat. Besluten har flyttats närmare medborgarna, och kulturen är en viktig pusselbit i regionutvecklingsarbetet.Myndigheten Kulturanalys utvärdering pekar dessutom på att intresset för kulturpolitiken har ökat till följd av själva modellen. Det är intressant. I Kulturanalys utvärdering konstateras att samverkansmodellen har fått en betydligt mer framträdande plats på den regionala dagordningen, och kravet på en regional kulturplan beskrivs till och med som ett uppvaknande. Vi kan alltså konstatera att samverkansmodellen bidragit till att sätta kulturfrågorna på agendan runt om i vårt avlånga land.Samtidigt ska vi vara ödmjuka inför att modellen är ny. Barnsjukdomar kan komma att förekomma. Kultursamverkansmodellen har införts successivt, och det var först som samtliga regioner och landsting, med undantag av , kom att ingå i modellen. Att , som föreslås i några av motionerna i detta betänkande, gå in och ändra i systemet känns inte riktigt bra. Det känns inte ansvarsfullt. Jag tycker att vi ska avvakta och se. Om de farhågor som motionärerna adresserar besannas ska vi naturligtvis göra vad vi kan för att fortlöpande förbättra modellen. I det här läget känns det dock mest angeläget att skapa arbetsro för kulturinstitutionerna och bland våra regionala beslutsfattare.Kultur för alla förutsätter tillgänglighet när det gäller att tillgodogöra sig kulturupplevelser men även att själv delta i skapandeprocessen. Jag har sagt det tidigare i kammaren, men det tål att upprepas eftersom det var en häftig upplevelse. fick jag nämligen förmånen att i ta del av i form av en visualiserad musikal, en så kallad visukal. Det var en helt fantastisk upplevelse där kroppsspråk, teckenspråk och svenska språket totalintegrerades i en och samma föreställning. Det är ett exempel på vad det går att göra med en och samma föreställning.I november i fjol gav regeringen och i uppdrag att öka tillgängligheten till film på biografer för personer som har nedsatt syn eller läs- och skrivsvårigheter. Uppdraget ska leda till att ta fram nya tekniska lösningar så att fler kan ta del av biografernas utbud. Med det, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.