bet · H101SfU6 · 2014-04-08 00:00:00 — Det är en grundläggande princip inom asylrätten att det är den asylsökande som ska göra sitt behov av skydd sannolik, vilket även inbegriper att göra sin identitet sannolik. Vid prövningen av en asylansökan ska först bedömas om sökanden har gjort sin identitet sannolikt, och därefter prövas asylskälen. Något absolut krav på styrkt identitet uppställs inte inom asylprövningen. För den som ansöker om uppehållstillstånd och som befinner sig utanför är utgångspunkten att identiteten ska vara klarlagd innan inresan i landet. Höga krav ställs på dessa uppgifter eftersom samhället har ett intresse av att upprätthålla den reglerade invandringen, motverka människohandel och förebygga olika typer av hot. Mot detta intresse står emellertid såväl intresset av att tillgodose enskilda familjemedlemmars rätt till återförening som hänsynen till barnets bästa. Samtliga dessa skilda intressen är på grund av sina internationella åtaganden skyldigt att beakta. En utlänning kan klarlägga sin identitet genom en giltig passhandling eller en annan identitetshandling som har utfärdats av en behörig myndighet i hemlandet. Utskottet noterar att det finns en möjlighet att göra en dna-analys i anknytningsärenden där biologiskt släktskap inte kan styrkas på annat sätt. Migrationsöverdomstolen framhöll i ett avgörande 2012 (MIG 2012:1) att det kan finnas skäl att i vissa situationer sänka beviskraven när det gäller identitet och göra en proportionalitetsbedömning mellan å ena sidan det allmänna intresset av säker utlänningskontroll och å andra sidan återförening av familjemedlemmar. I målet ansåg domstolen vid en sådan bedömning att det räckte med att identiteten hade gjorts sannolik. Med det anförda saknas det enligt utskottet skäl att föreslå ett tillkännagivande om ändringar i utlänningslagen vad gäller identitetskrav. Motionerna 2013/14:Sf223 (MP) yrkande 3, 2013/14:Sf220 (V) yrkandena 12–14 och 2013/14:Sf289 (KD) avstyrks därför. Vad gäller yrkandet om att upprätta en databas där utvisningsdömdas foton, fingeravtryck m.m. ska lagras noterar utskottet att EU:s medlemsstater och , och har en databas för fingeravtryck, Eurodac. I är det som ansvarar för databasen. En person som ansöker om asyl måste lämna fingeravtryck. Dessa kontrolleras sedan mot databasen för att se om personen har sökt asyl i något av de länder som använder databasen. kontrollerar även fingeravtrycken mot en annan databas, (Schengen informationssystem). I SIS registreras bl.a. personer som är efterlysta eller på annat sätt eftersökta eller som ska nekas inresa i Schengenområdet. I det uppdaterade systemet, SIS II, är det möjligt att lägga in biometriska uppgifter och att länka samman registreringar som avser en och samma person. Utskottet anser att det i första hand får ankomma på regeringen att pröva eventuellt behov av nya eller utökade databaser. Något skäl för att ta ett initiativ i frågan kan utskottet inte se. Motionerna 2013/14:Ju379 (SD) yrkande 20 och 2013/14:Ju434 (SD) yrkande 9 avstyrks därmed. Enligt nuvarande regler är det inte möjligt att överklaga ett beslut om avslag på ansökan om främlingspass. Emellertid föreslås i proposition 2013/14:217 Enklare regler om uppehållstillstånd för vissa vårdnadshavare som sammanbor med barn i att beslut om avslag på ansökan om främlingspass ska kunna överklagas till en migrationsdomstol om frågan om främlingspass har behandlats i samband med ett beslut om avslag på en ansökan om uppehållstillstånd. Propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen och de gröna. Med det anförda får motion 2013/14:Sf220 (V) yrkande 31 anses i huvudsak tillgodosedd. Motionsyrkandet avstyrks därmed. Vad gäller frågan om ändringsdispens hos Migrationsöverdomstolen är utskottet inte berett att föreslå att ska göra ett tillkännagivande till regeringen om ändring av gällande regler. Motion 2013/14:Sf220 yrkande 32 avstyrks därför. drev –projektet mig rätt, som delfinansierades av Europeiska flyktingfonden. Syftet var att stärka förutsättningar för att ha en hög kvalitet i de samtal där tolk används med fokus på hur de tolkar som anlitar kan öka sina kunskaper och därigenom bättre hantera sitt uppdrag. Huvudaktiviteten var temaseminarier för tolkar, där seminarierna bl.a. fokuserade på hur terminologi kan översättas. Av myndighetens årsredovisning framgår att har verket haft ett ökat fokus på tolktjänster, med bl.a. ett områdesövergripande tolk- och översättarprojekt med framtagande av nya avtal för tolktjänster. samarbetar med leverantörer och ansvariga myndigheter för en kontinuerlig kompetensförsörjning av kvalificerade tolkar och högkvalitativa språktjänster. Med hänsyn till arbete med tolkfrågor ser utskottet inte nu någon anledning för att göra ett tillkännagivande. Utskottet avstyrker därför motion 2013/14:Sf384 (S) yrkande 15. Verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden bl.a. om frivilligt återvändande, återtagandeavtal och preskriptionstid. Jämför reservationerna 26 (S), 27 (SD), 28 (V), 29 (S) och 30 (V). Bestämmelser om avvisning och utvisning finns i 8 kap. UtlL och bestämmelser om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning finns i 12 kap. samma lag. Beslut om avvisning ska fattas räknat från den första ansökan om uppehållstillstånd efter ankomsten till . För beslut som fattas senare än efter ansökan används beteckningen utvisning. Enligt bestämmelserna i utlänningslagen, som ändrades till följd av genomförandet av det s.k. återvändandedirektivet (2008/115/EG), ska en utlänning som fått ett beslut om avvisning eller utvisning självmant lämna landet. Ett beslut om avvisning eller utvisning ska som huvudregel innehålla en tidsfrist för frivillig avresa. Tidsfristen ska bestämmas vid avvisning och vid utvisning och börjar löpa när beslutet vunnit laga kraft. Om hemresa inte sker inom tidsfristen för frivillig avresa ska ett beslut om avvisning eller utvisning normalt åtföljas av ett återreseförbud. Ett återreseförbud får upphävas om det finns särskilda skäl för att förbudet inte längre ska gälla. Om den som ska avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan polisens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet får överlämna ett ärende för verkställighet till polisen enligt 12 kap. 14 § UtlL. En avvisning eller utvisning får enligt 12 kap. 1 och 2 §§ UtlL aldrig verkställas till ett land om det finns skälig anledning att anta att utlänningen där skulle vara i fara att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Inte heller får avvisning eller utvisning verkställas till ett land om, med visst undantag vid synnerligen grov brottslighet m.m., utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse i det landet. Verkställighet får inte heller ske om utlänningen inte är skyddad mot att i det landet sändas vidare till ett land där utlänningen skulle vara i fara att utsättas för ovan nämnda behandling. I 12 kap. 3 § UtlL anges hinder för verkställighet i fall av väpnad konflikt. får förordna att verkets beslut om avvisning får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft (avvisning med omedelbar verkställighet) om det är uppenbart att det inte finns grund för asyl och att uppehållstillstånd inte heller kan beviljas på någon annan grund (8 kap. 6 § och 12 kap. 7 § UtlL). Om en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd som flykting eller som annan skyddsbehövande får ett beslut om avvisning eller utvisning inte verkställas innan ansökan har prövats och i samband med det avslagits genom ett beslut som har vunnit laga kraft. Undantag får dock göras vid omedelbar verkställighet eller utvisning på grund av brott (12 kap. 8 a § UtlL). Av 12 kap. 18 § UtlL framgår att självmant (ex officio) ska bedöma om det föreligger ett verkställighetshinder. Om det i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som vunnit laga kraft kommer fram nya omständigheter som innebär att det finns hinder mot verkställigheten enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL (dvs. bl.a. vid risk för dödsstraff, tortyr eller förföljelse vid återkomsten till hemlandet) eller om det finns anledning att anta att det avsedda mottagarlandet inte kommer att vara villigt att ta emot utlänningen, får bevilja permanent uppehållstillstånd om hindret är bestående. Detsamma gäller om det finns medicinska hinder eller någon annan särskild anledning till att beslutet inte bör verkställas. Om det endast finns ett tillfälligt hinder mot verkställighet får bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Av 12 kap. 19 § UtlL framgår att om utlänningen i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som vunnit laga kraft åberopar nya omständigheter som kan antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställigheten som avses i 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL, och dessa omständigheter inte har kunnat åberopas av utlänningen tidigare eller utlänningen visar en giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare, ska ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning. Ett beslut om avvisning eller utvisning får inte verkställas innan har avgjort frågan om huruvida en ny prövning ska ske eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har avgjorts genom ett beslut som vunnit laga kraft. Om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande och en sådan ansökan inte tidigare prövats genom ett lagakraftvunnet beslut ska pröva ansökan och besluta om inhibition i verkställighetsärendet. Enligt 12 kap. 22 § UtlL preskriberas ett beslut om avvisning eller utvisning, som inte har meddelats av allmän domstol på grund av brott, från det att beslutet vann laga kraft. Om beslutet även innehöll ett återreseförbud som avsåg än preskriberas i stället beslutet när tiden för återreseförbudet har löpt ut. Enligt 21 a § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU, hindrar inte ett beslut om vård enligt lagen att ett beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen verkställs. Enligt 5 kap. 12 § UtlL får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas en utlänning som behöver vård enligt LVU. Regeringen har gjort särskilda satsningar för att effektivisera återvändandet, bl.a. genom att förstärka förvaltningsanslag. Regeringen har även gett ansvariga myndigheter – , och Kriminalvårdens transporttjänst – i uppdrag att samverka och effektivisera återvändandearbetet i syfte att öka antalet personer med lagakraftvunna avvisnings- eller utvisningsbeslut som återvänder. återvände ca 13 000 personer självmant, vilket innebär en ökning med jämfört med . verkställdes 5 754 beslut om avvisning eller utvisning i ärenden som lämnats över från till polismyndigheten, vilket innebär en ökning med jämfört med . , polisen och Kriminalvårdens transporttjänst driver det myndighetsgemensamma utvecklingsprojektet och effektivt verkställighetsarbete (). Projektet medfinansieras av Europeiska återvändandefonden. Syftet med projektet är att öka effektiviteten och rättssäkerheten i arbetet med avvisning och utvisning, bl.a. genom att göra tiden från avslag på asylansökan till återvändande så kort som möjligt. Projektet har utvecklat nya gemensamma arbetssätt för att effektivisera arbetet och för att se till att lagar och regler följs på ett enhetligt och standardiserat sätt. ska genomföras med respekt för personen som ska återvända, och hans eller hennes behov ska tillgodoses i möjligaste mån. Regeringen har gett i uppdrag att verka för att ett organiserat mottagande kan ske i hemlandet av de ensamkommande barn som enligt ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning ska återvända. redovisade bl.a. att återvändandearbetet när det gäller barn i första hand är inriktat på familjeåterförening och efterforskning av familjemedlemmar och anhöriga i hemlandet. Vidare rapporterade om det europeiska projektet (European Return Platform for Unaccompanied Minors) som driver i samarbete med , och . Projektet pågår t.o.m. , och arbetet har inriktats på familjeåterförening i och . Återetableringsstöd och insatser i hemlandet För att underlätta ett självmant återvändande till länder som har mycket begränsade förutsättningar för återetablering infördes ett återetableringsstöd genom förordningen (2007:640) om återetableringsstöd för vissa utlänningar. Stödet, som efter ansökan utbetalas av , uppgår till för personer och för barn . En familj kan beviljas högst . –beviljades ca 1 500 personer återetableringsstöd, främst personer som skulle återvända till . har medverkat i olika återintegreringsprogram tillsammans med andra nationella och internationella aktörer. Genom ett europeiskt samarbetsprojekt som är delaktigt i, , kan den som ska återvända till eller norra , få ytterligare stöd och hjälp för att återvända hem. Stöd kan t.ex. ges för att starta eget företag i hemlandet eller hjälp med att komma in på arbetsmarknaden. m.fl. (S) begär i kommittémotion 2013/14:Sf384 yrkande 11 ett tillkännagivande om stöd för ett värdigt återvändande. Ambitionen måste enligt motionärerna vara att i minimal utsträckning tvingas överlämna fall till polisen för avvisning. m.fl. (V) begär i partimotion 2013/14:Sf220 yrkande 24 ett tillkännagivande om att regeringen bör säga upp återtagandeavtal med och . Åtskilliga irakiska asylsökande har efter avvisning till tvingats fly igen trots att i avtal har förbundit sig att garantera deras säkerhet. Vidare begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av 12 kap. 19 § UtlL för att bringa bestämmelsen i överensstämmelse med om skydd för de mänskliga rättigheterna (yrkande 28). Bestämmelsen, som kräver att utlänningen inte tidigare kunnat åberopa verkställighetshinder eller haft giltig ursäkt för att inte ha åberopat dem tidigare, står i uppenbar konflikt med konventionens artikel 3. Motionärerna begär också ett tillkännagivande om förslag till en lagändring som ger polisen möjlighet att återlämna ett verkställighetsärende till och för att återta ett verkställighetsärende som har överlämnats till polisen (yrkande 29). I yrkande 33 begärs ett tillkännagivande om att tidsfristen i utlänningslagen för frivillig återresa ska börja löpa den dag utlänningen delgavs beslutet på samma sätt som gäller för EES-medborgare. börjar tvåveckorsfristen löpa som ett lagakraftägande beslut fattas. I yrkande 34 begär motionärerna ett tillkännagivande om förslag om ändrad lydelse av preskriptionsbestämmelsen i 12 kap. 22 § UtlL för att dess tillämpning ska återställas till det som ursprungligen var avsikten. När bestämmelsen, som infördes , överfördes till utlänningslag framhölls i förarbetena att om verkställigheten omöjliggjorts genom att utlänningen hållit sig gömd borde det, trots preskription, inte vara uteslutet att på nytt ta upp avlägsnandefrågan och meddela ett nytt utvisningsbeslut. Bestämmelsen har därefter oförändrad förts över till utlänningslag. och Migrationsöverdomstolen har dock omtolkat bestämmelsen och bl.a. lagt till att utlänningen inte uppfyllt myndigheternas krav på aktiv medverkan. m.fl. (V) begär i kommittémotion 2013/14:Sf204 yrkande 5 ett tillkännagivande om förslag med innebörden att polisen inte ska få eftersöka barn som ska avvisas eller utvisas i eller på väg till och från skolan eller förskolan. Särskilt om lagen om vård av unga (LVU) och utlänningslagen m.fl. (S) begär i kommittémotion 2013/14:Sf384 yrkande 5 ett tillkännagivande om att utlänningslagen och LVU inte går hand i hand och att lagstiftningen därför måste ses över. Att utlänningslagen alltid går före stämmer inte med att utgångspunkten om att barnets bästa ska vara vägledande vid alla beslut som rör barn. m.fl. (V) begär i kommittémotion 2013/14:Sf204 yrkande 4 ett tillkännagivande om att en ändring av LVU bör genomföras så att en utvisning av den som är tvångsomhändertagen med stöd av lagen förutsätter godkännande av socialnämnden. I motion 2013/14:Sf232 av och i (båda C) begärs ett tillkännagivande om att se över hur LVU kan ges företräde framför utlänningslagen. I motion 2013/14:Sf242 av (KD) begärs ett tillkännagivande om att i beslutsordningen i asylprocessen beakta barnets bästa enligt . Barn som varit fosterhemsplacerade har enligt motionären fått beslut om utvisning tillsammans med sina föräldrar med barnhemsplacering i ursprungslandet som följd. Om en sådan lösning inte anses vara för barnets bästa uppstår verkställighetshinder och utvisningen stoppas. Om barnets bästa beaktades redan innan utvisningsbeslutet skulle utslaget bli mer barnvänligt. Särskilt om tiggeri och hemlöshet m.fl. (SD) begär i partimotion 2013/14:Ju379 yrkande 26 ett tillkännagivande om att de utlänningar som ertappas med tiggeri eller närliggande ska avvisas från landet med förbud att återvända. I motion 2013/14:Sf381 av (SD) begärs i yrkande 2 ett tillkännagivande om att de utlänningar som ertappas med tiggeri eller dylikt ska avvisas eller utvisas från landet med livstids förbud att återvända som huvudregel. Det bör enligt motionären göras skillnad mellan hitresta utlänningar som tigger och det tiggeri som eventuellt utförs då och då av svenskar. I motion 2013/14:Sf386 av (SD) begärs i yrkande 1 ett tillkännagivande om att personer som inte är svenska medborgare ska utvisas till sina ursprungsländer om de befinner sig i hemlöst tillstånd i . I samma motion yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att alla härbärgen som tar emot hemlösa ska kontrollera och registrera de hemlösas medborgarskaps- och uppehållstillståndsstatus samt underrätta polisen. I yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att polisen, vid kännedom om utländska hemlösa, ska ta dessa i förvar till dess att de utvisats. En viktig förutsättning för att kunna erbjuda skydd till dem som verkligen behöver det är att de beslut som fattas av och migrationsdomstolarna respekteras och kan verkställas. Ett fungerande asylsystem förutsätter således att den som har meddelats lagakraftvunna avvisnings- eller utvisningsbeslut lämnar landet. Utgångspunkten måste alltid vara att personen lämnar landet frivilligt. Av regeringens skrivelse framgår att ca 13 000 personer återvände självmant 2012, vilket är en ökning med jämfört med . bedrivs ett myndighetsgemensamt projekt för att effektivisera återvändandearbetet och för att se till att lagar och regler följs på ett enhetligt och standardiserat sätt. Projektet, som enligt regleringsbrev även syftar till att påtagligt öka antalet verkställda beslut avseende personer som är inskrivna i verkets mottagande, ska genomföras med respekt för personen som ska återvända, och hans eller hennes behov ska tillgodoses i möjligaste mån. Utskottet vill understryka att i de fall ett återvändande inte sker frivilligt måste det genomföras under värdiga former. Med det anförda avstyrker utskottet motion 2013/14:Sf384 (S) yrkande 11. ställde sig bakom regeringens förslag i proposition 2011/12:60 Genomförande av återvändandedirektivet (bet. 2011/12: SfU6, rskr. 2011/12:164). Det innebär bl.a. att ett beslut om avvisning eller utvisning fr.o.m. ska innehålla en tidsfrist för frivillig återresa. Om utlänningen inte lämnar inom kan ett återreseförbud meddelas. Tidsfristen för frivillig avresa börjar löpa när ett beslut om avvisning eller utvisning vunnit laga kraft. Tidsfristen kan också förlängas om det finns särskilda skäl. För en utlänning som befinner sig på en förläggning för flyktingmottagning och som därför inte har något behov av att avveckla sin vistelse i kan, enligt utskottets mening, vara tillräckligt. Tidsfristen för den som utvisas är . Utskottet finner inte skäl att föreslå ett tillkännagivande om ändrad tidpunkt för när tidsfristen ska börja löpa. Motion 2013/14:Sf220 (V) yrkande 33 avstyrks därför. Enligt 12 kap. 19 § UtlL är skyldigt att under vissa förutsättningar pröva frågan om uppehållstillstånd på nytt då utlänningen åberopar bestående verkställighetshinder. Skyldigheten är i det fallet begränsad till sådana omständigheter som inte har prövats tidigare och som inte har kunnat åberopas tidigare eller att utlänningen visar en giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare. En avvisning eller utvisning får emellertid aldrig verkställas till ett land om det finns skälig anledning att anta att utlänningen riskerar dödsstraff eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. har, utöver skyldigheten enligt 12 kap. 19 § UtlL, en skyldighet att ex officio beakta sådana nya omständigheter som kommer fram i ett verkställighetsärende och som utgör hinder mot verkställigheten (12 kap. 18 § UtlL). Med hinder mot verkställigheten avses även att det finns anledning att anta att det avsedda mottagarlandet inte kommer att vara villigt att ta emot utlänningen eller att det finns medicinska hinder eller någon annan särskild anledning till att beslutet inte bör verkställas. Utskottet noterar att regeringen i proposition 2013/14:216 Särskilt ömmande omständigheter föreslår att barn i ett verkställighetsärende får beviljas permanent eller tidsbegränsat uppehållstillstånd även om de omständigheter som kommer fram inte har samma allvar tyngd som krävs för att tillstånd ska beviljas vuxna personer. Propositionen är ett resultat av en överenskommelse mellan regeringen och de gröna. Utskottet anser inte att det finns skäl för att i övrigt ta initiativ till en ändring av reglerna om verkställighetshinder och avstyrker därför motion 2013/14:Sf220 (V) yrkande 28. Om har beslutat att lämna över ett ärende till polisen kan polisen inte besluta att återlämna det till . Polisens verkställighet kan dock avbrytas under vissa förutsättningar. Om polisen ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning och då finner att beslutet inte kan verkställas eller att ytterligare besked behövs, ska polisen underrätta . Detsamma gäller om utlänningen hos polisen åberopar att det finns sådana hinder som avses i 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL mot verkställigheten eller om det på annat sätt kommer fram att det kan finnas sådana hinder. ska i sådana fall ge anvisningar om verkställigheten eller vidta andra åtgärder. En sökande kan anföra eller åberopa verkställighetshinder . Verkställigheten fortsätter dock till dess att ett beslut om inhibition eller om uppehållstillstånd har meddelats. Utskottet, som förutsätter att regeringen vid behov överväger om det finns skäl att ändra lagstiftningen, avstyrker motion 2013/14:Sf220 (V) yrkande 29. Ett beslut om avvisning eller utvisning som inte har meddelats av allmän domstol upphör att gälla från det att beslutet vann laga kraft om det inte är förenat med ett återreseförbud med längre giltighetstid än . En preskriptionsbestämmelse infördes utlänningslag eftersom det inte ansågs förenligt med den svenska invandringspolitiken att en utlänning kunde få vistas här i landet med ett hot om avlägsnande över sig. I samband med införandet av utlänningslag framhölls i propositionen (prop. 1979:96) bl.a. att om verkställigheten har omöjliggjorts genom att utlänningen har hållit sig gömd inträder visserligen ändå preskription . Enligt det föredragande statsrådet borde det emellertid i ett sådant fall inte vara uteslutet att på nytt ta upp frågan om utlänningens avlägsnade ur landet och meddela ett nytt utvisningsbeslut. Vid tillkomsten av utlänningslag förlängdes preskriptionstiden till nu gällande eftersom det hade blivit allt vanligare att utlänningar förhindrade verkställigheten genom att hålla sig undan långa tider. Vid bedömningen av om det finns skäl för uppehållstillstånd i ska man dock vid en förnyad prövning efter inträffad preskription inte tillgodoräkna den tid som en utlänning eventuellt har vistats i efter det att ett beslut om avvisning eller utvisning har vunnit laga kraft. Preskriptionsbestämmelsen överfördes därefter oförändrad till utlänningslag.