bet · H101SoU7 · 2014-02-14 00:00:00 — En särskild utredare ska se över ersättningen för personlig assistans enligt socialförsäkringsbalken och ta fram förslag på en ändamålsenlig utformning av ersättningen. Syftet med översynen är att långsiktigt upprätthålla de kvalitetsmål som föreskrivs för insatsen personlig assistans enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, samt att komma till rätta med de problem som uppdagats med nuvarande modell för timersättning. Utredaren ska ta fram förslag som leder till att ersättningen för personlig assistans förstärker förutsättningarna för en långsiktigt hållbar kvalitetsutveckling och finansiering av insatsen. Det är viktigt att ersättningen utformas så att den bättre motsvarar de faktiska kostnaderna för utförd assistans. De bedömningar och förslag som utredaren lämnar ska utgå från och ta hänsyn till verksamhetens mål och allmänna inriktning som anges i 5 och 6 §§ LSS. Det är av stor betydelse att konstruktionen av ersättningen för personlig assistans är väl avvägd och tar hänsyn till de skiftande behov som finns hos personer med funktionsnedsättning. Utredaren ska, med utgångspunkt i de mål och den allmänna inriktning som anges, göra följande. – Beskriva för- och nackdelar med nuvarande konstruktion av timersättningen och bedöma vilka konsekvenser denna har haft för kvalitets- och kostnadsutvecklingen. I detta sammanhang ska även en bedömning göras av hur väl nuvarande timersättning är anpassad till såväl offentliga som enskilda utförares kostnader för att bedriva personlig assistans. – På grundval av analysen av nuvarande konstruktion av timersättningen föreslå hur ersättningen för personlig assistans kan utformas. Förslagen ska utgå från följande kriterier: – Anpassning till de faktiska kostnaderna för den assistans som utförs. Detta kan innebära en anpassning av ersättningen till de kostnader som uppstår beroende på såväl funktionsnedsättningens art och omfattning som på tidpunkten när assistansen ges. – Möjligheterna till överutnyttjande ska minska. – Möjlighet till effektivt resursutnyttjande av den statliga assistansersättningen. – Möjlighet till goda arbetsvillkor för personliga assistenter för att säkerställa rekryteringsbehov och kvalitet i verksamheten. – Förutsättningar för enskilda assistansanordnare att bedriva verksamhet med skäliga vinstnivåer. – Hänsyn till att likvärdiga förutsättningar ska gälla för privata och offentliga aktörer att bedriva verksamhet. – Hänsyn till att anordnarna utgörs av kommuner och olika slags enskilda verksamheter – t.ex. kooperativ – samt att assistansberättigade själva kan vara arbetsgivare till sina assistenter. – Möjlighet till enkel och effektiv administration för både och utförare. – Möjlighet till löpande uppföljning och kontroll av ersättningens nivå från olika aktörer. – Bedöma effekter och lämplighet av att assistansersättningen används för lön till brukare för arbetsledning av den egna assistansen samt vid behov lämna förslag om detta bör åtgärdas. – Bedöma konsekvenserna av att kostnader för sjuklön vid ordinarie assistents sjukfrånvaro omfattas av assistansersättningen samt bedöma om nuvarande ordning bör förändras. – Vid behov lämna förslag till fullständiga författningsändringar. Uppdraget ska redovisas . Utredningen har tagit namnet (S 2013:07). Som svar på en skriftlig fråga (fr. 2012/13:401) om rätt till personlig assistans uttalade statsrådet bl.a. följande: har frågat mig om mitt besked till socialutskottet, den samlade funktionshindersrörelsen och de assistansbehövande är detsamma som min statssekreterare gav i socialutskottet, nämligen att inget besked om assistansen kommer att lämnas före valet . Jag uppfattar frågan som att vill ha mitt besked, angående om det behövs ett förtydligande av lagen för att garantera att de som har behov av assistans får det enligt de intentioner som gällde då lagen instiftades, är detsamma som min statssekreterare gett. Det är lätt att vi fokuserar bara på assistansersättningen, som regleras i socialförsäkringsbalken, och bortser från alla de insatser som LSS rymmer. I lagen finns tio insatser som har stor betydelse för många personer med omfattande funktionsnedsättningar. Drygt 31 000 personer hade 2011 daglig verksamhet, nästan 24 000 bodde i en bostad med särskild service, till exempel i en gruppbostad, nästan 20 000 hade en kontaktperson etcetera. Det ges även personlig assistans från kommunerna enligt LSS. gavs detta till 3 800 personer. hade ca 15 900 personer rätt till assistansersättning. Det finns uppsatta kriterier i lagstiftning och förarbeten som anger när denna rätt träder in. har också angett hur lagtext, förarbeten och intentioner ska tolkas när det gäller grundläggande behov. Det går inte säga att vår högsta rättsvårdande instans inom detta område inte följer lagens intentioner när de skapar prejudikat. Det är en annan sak vilka konsekvenser denna tolkning får för enskilda personer och om den är acceptabel eller inte. Vi vet genom det uppdrag, som regeringen gett Inspektionen för socialförsäkringen (ISF), att det tog från det att domen kom till att den analyserades och tolkades i vägledning för assistansersättningen. Det skedde först . I vilken omfattning domen har påverkat att personer mist sin assistansersättning är således okänt. Det är till exempel inte så stor skillnad mellan antalet personer som mist sin assistans 2010 jämfört med . Det är även okänt hur domen påverkar 2012 och 2013. Det är dock klart att andelen som mist sin ersättning är låg i förhållande till alla som beviljas ersättning. Det är också klart att det vanligaste vid omprövningar ändå var att personer beviljades fler timmar än vid föregående beslut. Om domen påverkar så kan det vara så att det för merparten endast innebär att det blir en omfördelning av tid mellan grundläggande behov och andra personliga behov. Den totala assistanstiden som beviljas påverkas då inte. Det kan också vara så att domen påverkar så att en del människor mister sin assistans. Men det vet vi inte och vi vet inget om omfattningen. Det är orsakerna som ISF nu arbetar med att ta reda på. Och det är ett tidskrävande arbete. Bland annat behöver akter granskas. Enligt tillkännagivande och enligt regeringens uppdrag ska ISF slutredovisa arbetet senast . Det går inte att vidta åtgärder med anledning av en dom som vi inte vet effekterna av. Det är därför vi måste avvakta tills vi har mer kunskap. Däremot måste regeringen ta ansvar för effekter som vi har kunskap om och som hotar assistansersättningen. Regeringen har därför vidtagit och vidtar kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med dels brister i hantering av assistansersättning, dels fusk och överutnyttjande av assistansen. Det pågår både uppdrag och kartläggningar och fler är aviserade och på gång. Regeringen har också satt upp nya mål för assistansersättningen i regleringsbrev. Dessutom avser regeringen att tillsätta en utredning som ska se över ersättningen för personlig assistans, den så kallade timschablonen. Som svar på en skriftlig fråga (fr. 2013/14:110) om insatser enligt LSS uttalade statsrådet följande: har frågat socialministern om det finns skäl att utöver den utredning som pågår hos ISF även se över andra delar av LSS för att säkerställa lagens intentioner. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. I budgetpropositionen har regeringen aviserat att den avser att stärka kvalitet, säkerhet och likvärdighet i verksamheter inom LSS. Satsningen omfattar bl.a. en ny utbildning för handläggare som prövar ansökningar om LSS-insatser och en kartläggning av kommunernas beslut för vissa insatser enligt LSS. Hela satsningen omfattar . För att fortsatt vårda och värna LSS-reformen behöver vi få bättre och uppdaterad kunskap om hur kommunerna tillämpar lagstiftningen. Kartläggningen syftar till att få kännedom om det behövs ytterligare åtgärder för att stärka likvärdighet och säkerhet i kommunernas beslut för de insatser som kartläggningen avser omfatta. Avslutningsvis vill jag understryka vikten av att politiker på lokal nivå verkar för att offentliga skattemedel används till att upphandla utbildningar som håller hög kvalitet. Som svar på en skriftlig fråga (fr. 2013/14:113) om betalningsansvar för särskilt boende uttalade statsrådet följande: har frågat mig om jag finner skäl att vidta åtgärder för att klargöra vem som är betalningsansvarig för hälso- och sjukvården. Som jag förstår frågan så gäller den ansvaret för hälso- och sjukvård i bostäder med särskild service enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS), och då särskilt när en person beviljats ett boende i en annan kommun än hemkommunen. En åtgärd för att förtydliga ansvaret på så sätt som frågeställaren avser fodrar utredningsinsatser bl.a. i form av analyser av nuvarande förhållanden och konsekvensbedömningar. För att motivera en sådan omfattande process behövs först kunskap om problemet och dess omfattning. Jag anser inte att vi har tillräckligt med kunskap om problemets art och omfattning för att tillsätta en utredning. besvarade statsrådet en interpellation om rätten till personlig assistans (ip. 2012/13:300, prot. 2012/13:79). Statsrådet anförde bl.a. följande: har frågat mig om jag kommer att vidta fler åtgärder än det pågående uppdraget till Inspektionen för socialförsäkringen för att stärka rätten till personlig assistans samt om jag kommer att vidta några åtgärder för att de som förlorar sin assistans från får andra insatser så att de kan leva ett självständigt liv. Jag instämmer i uttalanden om personlig assistans och LSS. Det är betydelsefulla reformer som på ett avgörande sätt har förbättrat levnadsvillkoren för personer med funktionsnedsättning. Reformerna har också drivits igenom av en borgerlig regering. Det är reformer som vi fortsatt måste värna och vårda. Det handlar om rättigheter, och det är angeläget att hålla fast vid att hanteringen ska vara rättssäker. Jag ser, liksom , problem och utmaningar. Antalet personer som beviljades assistans steg med i genomsnitt ca 800 personer 2000–2007. Antalet assistanstimmar och person ökade, och fortsätter att öka, med i genomsnitt mellan två och – 2012. Utredningen om assistansersättningens kostnader, som tittade närmare på detta, har inte kunnat hitta någon naturlig förklaring till ökningen av antalet assistanstimmar. Ökningarna av volymerna samt timschablonens utformning har lett till att också kostnaderna för assistansersättningen har ökat. Enbart statens kostnader för assistansen har ökat med i genomsnitt 1,3 miljarder räknat – från 5,3 miljarder till 21,4 miljarder . Totalt beviljades ca assistans 2012. Jämfört med är det en ökning med ca , eller i genomsnitt . Personer som är svarar för ca 13 miljoner av dessa timmar. Det är således kraftiga volymökningar och betydande belopp som vi tillför för att personer med omfattande funktionsnedsättningar ska kunna leva ett bra liv. Det är därför angeläget att pengarna används rätt och att systemet är rättssäkert och har hög legitimitet. Om kostnads- och volymökningarna beror på att lagstiftaren kraftigt underskattat behoven vid reformens införande och att människor med omfattande funktionsnedsättning bedöms likvärdigt i hela landet enligt lagen kan det vara en rimlig utveckling. Det har dock länge varit känt att rätten till assistansersättning har bedömts olika, först mellan de olika självständiga försäkringskassekontoren och sedan, när blev en myndighet, mellan de olika länen. Även den senaste utredningen om assistansersättningen har konstaterat stora skillnader i handläggningen mellan olika lokala försäkringscentrum i nya organisation. Tack vare regeringens kraftfulla åtgärder, som jag har redovisat här i kammaren i ett interpellationssvar, och ISF:s senaste granskningar sker dock ständiga förbättringar i hantering av assistansersättningen. Mitt mål är att det ska bli rätt från början. Det är också av stor betydelse att vi kan minska möjligheterna till överutnyttjande och motverka felaktiga utbetalningar. Fel- och överutnyttjande urholkar legitimiteten i assistansreformen. Jag kommer att fortsätta att följa hantering av assistansersättningen noggrant. Nya mål har beslutats i myndighetens regleringsbrev . ska effektivisera kontrollen av assistansersättningen, effektivisera handläggningen och förbättra utredningarnas kvalitet samt öka kvaliteten och säkerheten i besluten, särskilt i det första beslutet om assistansersättning. Det är angeläget att arbete med assistansersättningen förbättras. Detta för att det ska bli rätt från början. Det gagnar alla, särskilt brukarna som kan känna sig trygga och inte riskerar indragningar på grund av tidigare bristfälliga utredningar. ISF har regeringens uppdrag att nu ta reda på vilka insatser som personer som blir av med sin assistans beviljas i stället och redovisa det. Det behövs fakta och underlag för att rätt åtgärder ska kunna vidtas. För personer som inte bedöms ha rätt till assistansersättning vet vi att det finns andra typer av stöd- och serviceinsatser som de kan få i stället. Det finns andra insatser i LSS. Socialtjänstlagen innebär att kommunerna har ett stort ansvar att stödja personer med funktionsnedsättning också. Insatser enligt socialtjänstlagen kan vara både ett komplement till insats enligt LSS och ges självständigt till personer som inte tillhör målgruppen i LSS. hade till exempel 18 200 personer boendestöd. 16 600 personer hade hemtjänst i ordinärt boende, och 4 400 personer hade en bostad med särskild service. 3 700 personer hade personlig assistans via kommunen enligt LSS. I ISF:s uppdrag ingår att ta reda på vilka insatser som personer som blir av med sin assistans beviljas i stället och redovisa det. Vi måste få en helhetsbild för att kunna bedöma om åtgärder behövs. får det att låta som att varje beslut om att en person ska bli av med en assistanstimme vid en tvåårsomprövning grundar sig i en felaktig bedömning. Så kan man inte resonera. Det kan också vara så, , att den första bedömningen inte vilade på en rättssäker grund och att det har funnits skäl att ompröva bedömningen vid tvåårsomprövningarna. Därtill syftar tvåårsomprövningarna till att bedöma behoven utifrån nuvarande situation. Blir det fel första gången behövs det naturligtvis en korrigering. Låt mig få ge några siffror – det kan bli många siffror. Ett stort antal personer som lämnar in nyansökningar beviljas assistansersättning . Inflödet är ungefär tusen personer . får det att låta som att personer inte längre får assistans. Så är inte fallet. Antalet beviljade timmar fortsätter att öka. Vid omprövningsbeslut, den så kallade tvåårsomprövningen, är det vanligaste resultatet att personer beviljas fler timmar. minskade antalet timmar för 800 personer men ökade för 2 600 personer vid tvåårsomprövningarna. För 1 100 personer var timmarna oförändrade. Det här tyder på att det görs ett rejält arbete vid tvåårsomprövningarna. Tvåårsomprövningarna har inte skett tidigare i den utsträckning det var tänkt från början när reformen infördes. har inte alltid hunnit med. görs en prövning, och vår fråga är om den sker på ett likartat sätt överallt. Har uppnått ett större mått av rättssäkerhet med hjälp av de hjälpmedel vi har ställt till förfogande och deras eget utvecklingsarbete som vi bland annat har uppmanat dem till? Kunskapsläget måste finnas på bordet innan man kan bestämma sig för hur man ska gå vidare. Frågan är om de som har att tolka lagstiftningen, och , har gjort en tolkning som gör att det finns anledning att ändra lagstiftningen. Vi kan inte ifrågasätta deras tolkning; de har att tolka lagen. Vår uppgift är att ta reda på hur tolkningen faller ut och om det finns anledning att ändra på något. Det är därför det är så viktigt att ta reda på hur utfallet blir – men inte enbart på enskild nivå utan på helhetsnivå för hela gruppen. Det som ISF nu kommer att göra är bland annat att ha kontakt med brukarorganisationerna för att inhämta deras synpunkter. Det är väldigt viktigt att vi får in deras synpunkter i ISF:s utredning för att konstatera läget. besvarade statsrådet en interpellation om ersättning till funktionshindrade (ip. 2013/14:15, prot. 2013/14:16). Statsrådet anförde bl.a. följande: Daglig verksamhet är en bland tio rättigheter som kan beviljas som stödinsatser enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Det är endast personer som har en medicinsk diagnos i form av utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd samt personer som i vuxen ålder förvärvat en hjärnskada som lett till betydande begåvningshandikapp som har rätt till denna stödinsats. Daglig verksamhet har utvecklats från att främst vara en gruppverksamhet i särskilda lokaler till att bli mer integrerad med näringslivet på orten, så kallade utflyttade verksamheter där uppgifter utförs hos olika arbetsgivare. Syftet med stödinsatsen är att den ska främja delaktigheten i samhället och bidra till den personliga utvecklingen. Ett övergripande mål bör vara att utveckla möjligheten till arbete. Enligt officiella statistik hade ca 32 000 personer daglig verksamhet. I förarbetena betonas att daglig verksamhet inte ska vara ett avlönat arbete och att syftet inte är att producera varor eller tjänster. Det anges vidare att det är angeläget att möjligheten till ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden eller inom prövas regelbundet. Genom socialtjänstlagen har kommunerna också ett ansvar att medverka till att personer med funktionsnedsättningar får meningsfull sysselsättning. Inom finns det även tillgång till andra sysselsättningar, både inom ramen för särskilda boendeformer och för äldre inom dagverksamheter. Det kan även vara aktuellt för personer som uppbär ekonomiskt eller annat bistånd och är i behov av rehabilitering. Sysselsättningsinsatser i olika former är således vanliga inom olika områden, och då inkluderar jag även insatser enligt LSS. , men inte alltid, är syftet att underlätta möjligheten till arbete. Det är bra, och jag anser att dessa verksamheter kan utvecklas mer. Jag ställer mig dock ytterst tveksam till att staten ska finansiera och reglera om och när ersättning ska utgå i samband med att rättigheter i form av bistånd eller stödinsatser enligt LSS beviljas enskilda människor. Jag anser däremot att det är viktigt att personer i daglig verksamhet kan komma ut i arbetslivet på olika sätt. Det kan exempelvis vara fråga om olika typer av arbetsmarknadsåtgärder, , trygghetsjobb och liknande. Regeringen har gjort stora satsningar inom dessa områden. har även på uppdrag av regeringen tagit fram en vägledning för hur den dagliga verksamheten enligt LSS kan utformas, så att den grupp som står nära arbetsmarknaden får ökade möjligheter till arbete. genomförde uppdraget i samråd med Arbetsförmedlingen och . Syftet med vägledningen är att genom olika exempel stimulera till lokala diskussioner och aktiviteter, för att den dagliga verksamheten ska fortsätta att utvecklas i samarbete med de arbetsmarknadspolitiska aktörerna i landet. För några få sker det att denna typ av daglig sysselsättning leder till anställning med olika typer av lönesubventioner och givetvis med en högre ersättning än vad de får i habiliteringsersättning. Det här är den väg som vi gemensamt borde slå in på och arbeta för. Vi har förberett för detta genom att ta reda på hur det fungerar . Det gör vi genom öppna jämförelser. Vi kan se att av kommunerna har aktuella överenskommelser med Arbetsförmedlingen och om samverkan för personer med LSS-insatser. Det är nycklarna. Man måste ha en samverkan på orten med Arbetsförmedlingen och för att kunna komma framåt. Dessa myndigheter är centrala aktörer när det handlar om personer med funktionsnedsättning och sysselsättning. Andelen kommuner som följer upp samtliga beslut, som alltså tittar på hur det fungerar och om det finns skäl att ompröva och kanske omvandla det de gör, har ökat från . Det sker alltså något, men det går fortfarande alldeles för långsamt. Det är av kommunerna som uppger att de har en skriftlig rutin för att pröva möjligheten till arbete eller praktik. Vad gör de andra ? Alla borde göra detta och ha som rutin att regelbundet följa upp om det är dags att pröva en anställning. I av kommunerna har man haft personer som gått från daglig verksamhet till någon form av arbete eller praktik. Det sker alltså, men min poäng är att det sker i för liten utsträckning. har vi öppna jämförelser och vet hur läget i kommunerna är och kan börja trycka på. Det finns mycket utvecklingspotential. [] Det finns ett antal aktörer som går före och anställer personer med funktionsnedsättning av olika slag. Vi behöver fler, men vi behöver också en offentlig sektor som visar att det är fullt möjligt. Kommunerna och staten som arbetsgivare har sin del att göra i detta arbete. Annat vi har gjort är att ställa en rad olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder till förfogande och att ta fram vägledningen med goda exempel till gagn för kommunerna. besvarade statsrådet en interpellation om rätt till ledsagarservice (ip. 2013/14:147, prot. 2013/14:46). Statsrådet anförde bl.a. följande: Shadiye Heydari har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att i enlighet med LSS garantera ledsagningsservice för synskadade och dövblinda. [] jag anser att frågan om ledsagarservice för personer som har grava synskador eller syn- och hörselskador är angelägen. Det är viktigt att personer med dessa funktionsnedsättningar får insatser som är anpassade efter just deras behov. Ledsagning utgör totalt sett en liten andel av alla insatser inom områden, men för personer med synskador och för dövblinda är insatsen särskilt betydelsefull. För att få ytterligare kunskap om hur det faktiskt ser ut i landets kommuner, bland annat när det gäller kommunernas riktlinjer och avgränsningar, avser regeringen att ge i uppdrag att kartlägga ett antal insatser enligt LSS, däribland ledsagarservice. Avsikten med kartläggningen är att få uppdaterad kunskap om läget och om det behöver vidtas särskilda åtgärder för att stärka likvärdighet och rättssäkerhet i kommunernas beslut för de insatser som kartläggningen kommer att omfatta. Inom ramen för LSS finns en rad olika områden. De utvärderingar av lagstiftningen som gjorts under de år som har gått har visat att det är ganska stor ojämlikhet i bedömningarna. Vi har försökt stödja en ökad likvärdighet och en ökad rättssäkerhet genom att ge mer understöd så att det ska kunna göras enhetliga bedömningar. Men får man ett beslut som man tycker är orimligt eller oegentligt ska man naturligtvis få det domstolsprövat. Det är väldigt grundläggande, därför att det finns enskilda handläggare som inte agerar enligt lagens syften. Då är det rimligt och riktigt att domstol överprövar ärendet. Det är min absoluta rekommendation att låta ärendet prövas i domstol om man tycker att någonting uttrycks på ett sätt som inte är i enlighet med lagen. Det är domstolarnas uppgift när lagen väl ligger på plats att uttolka den. Sedan har vi som politiker att förhålla oss till domstolarnas tolkning för att se om lagen behöver förändras utifrån hur praxis har utvecklats och domstolsutfallen har blivit. Låt mig säga att har prövat några ärenden när det gäller ledsagning, och när jag tittar på domstolsutslagen kan jag konstatera att de här domarna kan ha skapat viss osäkerhet både om när och till vad personer med grava synskador och dövblinda ska beviljas ledsagning enligt LSS. Det är också intressant att nu titta på hur kommunernas olika riktlinjer och eventuella avgränsningar förhåller sig till rättspraxis. Jag ser ett stort behov av att titta närmare på det här. Det är därför som vi är i slutfasen med att justera ett uppdrag till om att göra ett kartläggningsarbete kring ledsagning och kring flera andra delar i LSS. Vi avser att göra det, därför att jag känner att det är bekymmersamt att människor uppenbarligen inte riktigt får vad de förväntar sig att de ska få enligt LSS.