bet · H101KU26 · 2014-05-06 00:00:00 — Av praxis på området framgår att vid prövningen av vad som är i det allmännas intresse ges de nationella myndigheterna en betydande handlingsfrihet, och att deras bedömningar i princip bara underkänns om de uppenbart saknar grund. Faktorer av betydelse vid bedömningen av om proportionalitetskravet i den nämnda bestämmelsen till skydd för äganderätten har iakttagits är bl.a. de förutsättningar som har funnits för ersättning, dvs. om det har utgått rimlig kompensation för ingreppet, och i övrigt de omständigheter under vilka ingreppet skett (jfr SOU 2010:29 s. 164). Domstolen har också i detta sammanhang uttalat att en total brist på kompensation endast kan godtas som proportionerlig om det föreligger exceptionella omständigheter. Även möjligheterna att få ingreppen prövade i högre instans har vägts in i proportionalitetsanalysen. Om en åtgärd bedöms lämplig och nödvändig men dess konsekvenser inskränker enskildas intressen och rättigheter i alltför hög grad har åtgärden ofta bedömts som oproportionerlig. Detta illustreras i en dom (målet och mot , 7151/75) av när domstolen konstaterade en kränkning av artikel 1 i det första tilläggsprotokollet. Två fastigheter i hade blivit föremål för expropriationstillstånd som de hade belagts med byggförbud . Någon expropriation kom aldrig till stånd och ingreppet saknade heller inte stöd i lag. slog emellertid fast att dessa omständigheter inte var avgörande. Vid sin proportionalitetsprövning konstaterade domstolen att den svenska lagstiftningen saknade flexibilitet eftersom fastighetsägarna saknade möjligheter att få tidsfristerna för expropriationstillstånden förkortade eller prövade samt att erhålla skadestånd som kompensation. Sammantaget fann domstolen att dessa omständigheter hade skapat en situation som innebar att en rimlig balans mellan det enskilda och det allmänna intresset inte hade upprätthållits. De enskilda fastighetsägarna hade fått bära en alltför tung börda och deras rätt till respekt för sin egendom hade därför kränkts. I domen tillerkändes fastighetsägarna skadestånd av svenska staten. Av gällande rätt följer att staten eller en kommun ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten eller kommunen svarar. Även om det inte föreligger någon lagstadgad rätt till ersättning vid korrekt myndighetsutövning som inte varit försumlig har en proportionalitetsprincip vunnit hävd i svensk rätt. Denna princip underströks vid t.ex. inkorporeringen av . Av såväl Regeringsrättens som praxis följer att en inskränkning från det allmännas sida i den enskildes rätt att använda sin egendom förutsätter att det föreligger en rimlig balans eller proportionalitet mellan vad det allmänna vinner och den enskilde förlorar på grund av inskränkningen. Om en rimlig balans mellan det enskilda och det allmänna intresset inte upprätthålls visar tidigare mål från att en ersättningsskyldighet åligger det allmänna. Därmed ser utskottet nu inte något behov av ett tillkännagivande i enlighet med motionen som därför avstyrks. 2013/14:KU26 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Utskottets förslag i korthet avslår två motioner om kundbegreppet respektive kundnöjdhet med hänvisning till uttalanden. (S) begär i motion 2013/14:K285 att begreppet kund inte kan användas i skattefinansierad välfärdsverksamhet. Motionären pekar på att ordet medborgare alltmer sällan används av bl.a. myndigheter. När bl.a. myndighetsföreträdare ser sig som säljare inför medborgaren som kund, ställs enligt motionären det stora skattekollektivets intressen först. I motion 2013/14:K264 av (M) begärs en översyn av statliga myndigheters redovisning av kundnöjdhet. Enligt motionären måste kundens (dvs. medborgarens) intressen stå i fokus. Det borde därför vara rimligt att samtliga statliga myndigheter i sina årsredovisningar redovisar hur kundnöjdheten ser ut och vilka åtgärder de avser att vidta för att öka denna. Av 1 kap. 3 § förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag följer att myndigheterna under regeringen ska upprätta och till regeringen lämna bl.a. årsredovisning och budgetunderlag. Redovisningen ska kortfattat ge underlag för regeringens uppföljning, prövning eller budgetering av myndighetens verksamhet. I 1 kap. 4 § anges att bl.a. årsredovisningen ska avse all den verksamhet som myndigheten ansvarar för, oavsett hur verksamheten finansieras eller i vilken form verksamheten bedrivs. Av 2 kap. 4 § framgår att årsredovisningen ska bestå av bl.a. resultatredovisning. Enligt 3 kap. 1 § om resultatredovisning ska en myndighet redovisa och kommentera verksamhetens resultat i förhållande till de uppgifter som framgår av myndighetens instruktion och till vad regeringen, i förekommande fall, har angett i regleringsbrev eller i något annat beslut. Resultatredovisningen ska främst avse hur verksamhetens prestationer har utvecklats med avseende på volym och kostnader och ska lämnas enligt en indelning som myndigheten bestämmer, om inte regeringen har beslutat annat. (SOU 2010:29) föreslår bl.a. att man i en ny förvaltningslag ska slå fast att myndigheterna ska iaktta principerna om legalitet, objektivitet och proportionalitet i all förvaltningsverksamhet. Utredningen tillmäter stor vikt till detta då det rör sig om grundsatser som både i , i andra nationella rättssystem och i europeisk rätt tillmäts den största betydelse och som i ökad utsträckning kommit att kodifieras. klara indikationer på att myndigheterna inte alltid är så noga med att söka stöd i lag eller annan författning för sina åtgärder, alltså att respektera kravet på legalitet. Risken för övertramp har enligt utredningen (s. 24 och 147) också ökat i och med att klassisk förvaltning alltmer har kommit att sammanblandas med informationsuppgifter och mera kundrelaterade aktiviteter. Enligt utredningen förefaller det därför angeläget att ge en klar signal om att all offentlig verksamhet, oavsett dess karaktär, ytterst måste grundas på skrivna normer och att det alltså går en klar skiljelinje mellan privaträttsliga subjekts principiella rätt till ett fritt agerande och myndigheternas åligganden att fullgöra bestämda uppgifter i det allmännas – och därmed också medborgarnas – tjänst. betänkande har remissbehandlats och bereds inom . Av utredningens genomgång framgår att begreppet kund är vanligt förekommande i den finska förvaltningslagen (434/2003). I 2 kap. 8–9 §§ finska lagen anges bl.a. att finska myndigheter inom ramen för sina behörigheter och enligt behov ska ge sina kunder bl.a. råd i anslutning till skötseln av ett förvaltningsärende, att om ett ärende inte hör till myndighetens behörighet ska den i mån av möjlighet hänvisa kunden till den behöriga myndigheten och att i fråga om en kunds rätt att använda sitt eget språk vid kommunikation med myndigheterna gäller vad som särskilt föreskrivs om detta eller vad som följer av internationella avtal som är bindande för . Slutligen återfinns i redovisning av praxis vad gäller klagorätten för enskilda subjekt ett ärende om ett riktat föreläggande enligt brandlagstiftningen mot ett järnhandelsbolag i där en person, som klagat i egenskap av kund, invånare i och representant ur allmänheten hade frånkänts talerätt (RÅ 1976 ref. 31). tillkallades en kommitté i form av ett nationellt råd i syfte att höja effektiviteten och kvaliteten i offentlig verksamhet (dir. 2011:42). Kommittén, som tog namnet , angav att användningen av kundbegreppet inte innebar att man gör avsteg från den gängse synen på de grundläggande premisserna för offentlig verksamhet eller på existerande medborgerliga rättigheter och skyldigheter (SOU 2013:40). Kundanpassning är enligt rådet förenligt med rättssäkerhet. Rådet anser att offentlig verksamhet måste förstå människors och organisationers behov och mål i olika händelser och situationer. Att utgå från kundernas livs- eller verksamhetshändelser är ett angreppssätt för att arbeta kundorienterat i syfte att förbättra kvalitet och service för människor och företag. Kundens erfarenhet, kompetens och förmågor är enligt rådet en underutnyttjad resurs i offentlig verksamhet. Kvalitetsarbetet i de statliga myndigheterna bör vidareutvecklas och tyngdpunkten i kvalitetsarbetet behöver enligt rådet förskjutas mot ett ökat kundfokus. Myndigheters förmåga att nå den eftersträvade kvaliteten beror bl.a. på vilket kundfokus de har, hur de mäter kvalitet och om kvalitet behandlas som en strategisk Vidare konstaterade rådet (s. 69) att det finns ett starkt stöd för myndigheternas kundorientering såväl i förvaltningslagen som i regeringens Det är enligt rådet också intressant att notera att hänvis- ningar till förvaltningslagens servicebestämmelser är frekvent förekommande i JO:s beslut. I betänkandet diskuterar även kvalitet utifrån kundnöjdhet och pekar bl.a. på att det inte endast är kundnöjdheten som kan anses central i Rådet konstaterar att kvalitetsbegreppets utgångspunkt i kun- dens behov är lika relevant för den privata som den offentliga sektorn, men att åtminstone två centrala skillnader mellan privat och offentlig verksamhet gör sig gällande i möjligheten att tillgodose kunders behov. För det första har fö- retag större möjligheter att tillgodose efterfrågan (dvs. uttalade behov) från kunden, medan en myndighet måste betrakta varje efterfrågan utifrån verk- samhetens syfte, uppdrag och gällande regelverk. För det andra ska offentlig verksamhet både tillgodose individuella och kollektiva behov. fentliga är det naturligt att beakta kvalitet såväl utifrån den enskilde medbor- garens och allmänhetens perspektiv som utifrån professionens perspektiv. Sammantaget medför detta att när kvalitet i offentlig verksamhet ska förstås bör det ske ur ett helhetsperspektiv där både den enskildes behov och övriga krav på verksamheten beaktas. Att använda ett bredare kvalitetsbegrepp ligger enligt rådet i linje med flera definitioner av kvalitet som utöver kundens per- spektiv även tydliggör att det finns andra krav på verksamheten som ska till- I skrivelsen om regeringens förvaltningspolitik (skr. 2013/14:155 s. 8) anges att förslag och idéer används i in- Utbildningar och interna riktlinjer m.m. utformas med avsikt att uppnå ett tydligare fokus på systemsyn, livshändelseperspektiv och värdeskapande för medborgare och företag. Utskottet delar bedömning om att kundbegreppet inte innebär att man gör avsteg från den vedertagna synen på de grundläggande premisserna för offentlig verksamhet eller på existerande medborgerliga rättigheter och skyldigheter. Tvärtom är det enligt utskottet viktigt att såväl myndigheters användning av ordet medborgare som deras mätning och redovisning av medborgarnas nöjdhet med myndigheters service står i fokus för offentlig verksamhet. Utskottet delar även uttalanden om att kvalitet i denna verksamhet ska förstås ur ett helhetsperspektiv där både den enskildes behov och övriga krav på verksamheten beaktas. Utskottet hyser således förståelse för motionärernas argument och förslag men bedömer sammantaget att uttalanden i tillräcklig utsträckning omhändertar dessa. Ut- skottet, som även noterar att förslag och idéer används i Re- geringskansliets interna utvecklingsarbete, avstyrker därmed motionerna. Bättre administrativt stöd till enskilda Utskottets förslag i korthet avstyrker en motion om bättre administrativt stöd till enskilda med hänvisning till beredningen av förslag. I motion 2013/14:K312 (FP) begärs en utredning av administrativt stöd till enskilda medborgare. Detta stöd borde enligt motionären utgöras av någon form av serviceinrättning dit man kan vända sig för att få hjälp med att navigera rätt bland alla administrativa regler och fylla i olika blanketter och ansökningar. Av 4 § förvaltningslagen (FL) följer bl.a. att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda ska besvaras . Om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet bör myndigheten hjälpa henne eller honom till rätta. Av 5 § FL framgår att myndigheterna ska ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Om särskilda tider för detta är bestämda ska allmänheten underrättas om dem på lämpligt sätt. Myndigheterna ska också se till att det är möjligt för enskilda att kontakta dem med hjälp av telefax och elektronisk post och att svar kan lämnas på samma sätt. En myndighet ska ha öppet varje helgfri måndag–fredag för att kunna ta emot och registrera allmänna handlingar och för att kunna ta emot framställningar om att få ta del av allmänna handlingar som förvaras hos myndigheten. Detta gäller dock inte om en sådan dag är , eller nyårsafton. (SOU 2010:29) föreslår att en ny förvaltningslag (NFL) ska innehålla bestämmelser om service (5 § NFL), där det sakliga innehållet i nu gällande 4 § FL i princip förs över till den nya lagen, samt behandling av bristfällig framställning (17 § NFL). Av dessa följer bl.a. att en myndighet ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan tillvarata sina intressen i frågor som rör myndighetens verksamhet. Hjälpen ska lämnas utan onödigt dröjsmål och i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Vad gäller behandling av bristfällig framställning innebär utredningens förslag att om en framställning är ofullständig eller oklar ska myndigheten i första hand inom ramen för sin allmänna serviceskyldighet hjälpa den enskilde till rätta. kvarstående brist av sådan art att framställningen inte kan läggas till grund för en prövning i sak får myndigheten förelägga den enskilde att avhjälpa bristen. I föreläggandet ska anges att framställningen annars kan komma att avvisas. betänkande har remissbehandlats och bereds för Frågan om i vilken utsträckning en myndighet ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan tillvarata sina intressen i frågor som rör myndighetens verksamhet berördes i . Utredningens betänkande har remissbehandlats och bereds inom . Utskottet vill inte föregripa beredningen och avstyrker därmed motionen. Överklagande av vissa förvaltningsbeslut Utskottets förslag i korthet avslår en motion om överklagande av vissa förvaltningsbeslut med hänvisning till beredningen av förslag. I motion 2013/14:K369 av (C) begärs en översyn av reglerna för att överklaga vissa typer av förvaltningsbeslut, såsom vid skyddsjakt, då behovet av skyndsamhet i verkställigheten är uppenbart. (SOU 2010:29) noterar att frågan om besluts verkställbarhet tillhör de mera oklara inom den allmänna förvaltningsrätten. Problemet gäller enligt utredningen huruvida ett beslut får verkställas redan då det fått sin slutliga form och de berörda fått del av det, eller om man måste avvakta till dess att överklagandetiden utgått och beslutet sålunda – enligt gängse juridisk terminologi – vunnit laga kraft. Trots att osäkerheten om hur denna fråga ska hanteras har intygats från många håll inom förvaltningen har ämnet lämnats utanför förvaltningslagen. Någon närmare vägledning ges inte heller i praxis. Avsaknad av reglering i frågan sammanhänger enligt utredningen med att man har spänt bågen för hårt och försökt att hitta en formel som mera fullständigt löser problemet, vilket emellertid knappast är vad som efterfrågas. Enligt utredningen är önskemålen i allmänhet mer och gäller uppställandet av en huvudregel och riktlinjer för när man kan avvika från denna. En sådan bestämmelse ingår i utredningens förslag. Utgångspunkten för utredningens överväganden har varit att överklagandeinstitutet inte får göras meningslöst genom att ett överklagbart beslut på ett kanske irreparabelt sätt verkställs redan innan den klagoberättigade har getts en möjlighet att få beslutet överprövat i högre instans. En huvudregel som bygger på denna premiss innebär alltså att klagotidens utgång måste avvaktas. Från denna medges generellt undantag för tillfälliga beslut, som av naturliga skäl måste kunna effektueras omgående. I övrigt har bestämmelsen konstruerats så att den ger den som ska verkställa ett beslut – oavsett dess art – ett visst mått av frihet att avgöra om detta kan ske redan före lagakraftvinnandet. Handlingsutrymmet begränsas emellertid av vissa anvisningar för prövningen. Om hänsynen till väsentliga allmänna eller enskilda intressen kräver att en myndighet verkställer ett beslut får så ske, men först sedan myndigheten noga övervägt konsekvenserna. Bland de omständigheter som kan tala för ett uppskov pekas särskilt på att beslutet medför mycket ingripande verkningar för enskild eller att verkställigheten inte kan återgå om beslutet skulle bli upphävt efter ett överklagande. Möjligheten att avvika från huvudregeln begränsas således enligt utredningen av en för ändamålet utvecklad särskild proportionalitetsprincip. betänkande har remissbehandlats och bereds inom . har noterat att frågan om besluts verkställbarhet tillhör de mer oklara inom den allmänna förvaltningsrätten. Utredningens förslag har utformats så att huvudregeln ger den som ska verkställa ett beslut ett visst mått av frihet att avgöra om detta kan ske redan före lagakraftvinnandet. Handlingsutrymmet begränsas emellertid av vissa anvisningar för prövningen. Om hänsynen till väsentliga allmänna eller enskilda intressen kräver att en myndighet verkställer ett beslut får så ske, men först sedan myndigheten noga övervägt konsekvenserna. Möjligheten att avvika från huvudregeln begränsas således enligt utredningen av en för ändamålet utvecklad särskild proportionalitetsprincip. Utredningens betänkande har remissbehandlats och bereds inom . Utskottet vill inte föregripa beredningen och avstyrker därmed motionen. 2013/14:KU26 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Integritetsskydd på myndigheters webbplatser m.m. Utskottets förslag i korthet avslår fyra motionsyrkanden om integritetsdeklarationer för myndigheters webbplatser, en integritetspolicy för samtliga myndigheter, garanterad anonymitet vid besök på myndigheters webbplatser och möjlighet till anonyma kontakter med myndigheter med hänvisning till bl.a. pågående regeringsuppdrag och granskningen av en tillsynsmyndighet. I motion 2013/14:K277 av (KD) begärs att regeringen bör ålägga samtliga myndigheter att integritetsdeklarera sina webbplatser så att det tydligt framgår för användarna vilken information som delas, med vem och för vilket syfte (yrkande 1). Vidare begär motionären att regeringen utreder hur en gemensam integritetspolicy för alla svenska myndigheter kan formuleras samt hur fullständig anonymitet vid besök på myndigheters webbplatser kan garanteras (yrkandena 2 och 3). m.fl. (MP) begär i kommittémotion 2013/14:N441 att medborgare ska ha möjlighet att kontakta myndigheter anonymt (yrkande 25). Mo- tionärerna anser att anonymitet bör garanteras på internet på samma sätt som i den fysiska världen. gäller enligt 6 kap. 18 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation, förkortad LEK, att uppgifter endast får lagras i eller hämtas från en abonnents eller användares terminalutrustning om abonnenten eller användaren får tillgång till information om ändamålet med behandlingen och samtycker till den. Bestämmelsen har sin grund i artikel 5.3 i e-dataskyddsdi- rektivet (2002/58/EG) och avser t.ex. användningen av s.k. cookies (nedan kakor). Av förarbetena (prop. 2010/11:115 s. 183) till bestämmelsen i LEK framgår att samtycke har samma innebörd som i personuppgiftslagen (1998:204), vilket innebär att kravet uppfylls genom varje slag av frivillig, särskild och otvetydig viljeyttring genom vilken abonnenten eller användaren, efter att ha fått information, godtar behandlingen av uppgifterna. Enligt 6 kap. 20 § LEK får internetleverantörer och andra privata aktörer som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst inte obehörigen föra vidare eller utnyttja vissa uppgifter som de har fått tillgång till i sin verksamhet. Denna tystnadsplikt omfattar uppgifter om abonnemang (exempelvis uppgifter om abonnentens namn, adress och abonnentnummer, inklusive s.k. ip-nummer), uppgifter om innehållet i ett elektroniskt meddelande och andra uppgifter som angår ett särskilt elektroniskt meddelande. Uppgifter som omfattas av tystnadsplikten ska enligt 6 kap. 22 § LEK i vissa specifikt angivna fall, t.ex. vid misstanke om brott, lämnas ut till vissa myndigheter (polis, åklagare, kronofogdemyndighet, m.fl.). beslutade regeringen att inrätta en delegation för e-förvaltning för att stärka utvecklingen av e-förvaltningen och skapa goda möjligheter för myndighetsövergripande samordning. En av delegationens utgångspunkter (dir. 2009:19) är att medborgarna ska kunna utöva sina rättigheter, fullgöra sina skyldigheter och ta del av förvaltningens service på ett enkelt sätt. E-för- valtningen ska bidra till att förenkla kontakterna mellan förvaltningar och medborgarna och ska präglas av tillgänglighet och användbarhet. Enligt delegationens direktiv är det mycket viktigt att denna utveckling sker med ett bibehållet starkt skydd för den personliga integriteten. Delegationen ska lämna sin slutrapport . Pågående och genomförda regeringsuppdrag gav regeringen olika myndigheter i uppdrag att utgöra s.k. utvecklingsmyndigheter för e-förvaltning inom olika områden. skulle ansvara för utvecklingsområdet om privatpersoner och ta särskild hänsyn till frågan om personlig integritet. Uppdraget ska slutredovisas . gav regeringen () i uppdrag att redovisa effekterna av den ändring av 6 kap. 18 § LEK som trädde i kraft . PTS skulle särskilt undersöka hur s.k. kakor används på svenska webbplatser och hur användningen har förändrats sedan lagändringen. slutredovisades uppdraget i en rapport (PTS-ER-2012:28) där PTS fann att många webbplatsansvariga var medvetna om den ändrade regleringen men att användningen av kakor i stort sett var oförändrad. Den uppmärksamhet som regleringen hade fått hade lett till en ökad medvetenhet om problematiken med användning av kakor. Många av de ansvariga ansåg att regleringen var svårtolkad och därmed svår att efterleva. Även om den ändrade regleringen hade lett till att den information som lämnas om kakor har förbättrats hade endast en liten andel av de svenska webbplatserna infört nya funktioner eller på annat sätt hanterat det nya kravet på samtycke. Detta kunde enligt PTS bero på osäkerheten om hur kravet ska tolkas. I de fåtal fall där kakor används först efter att besökarens samtycke har inhämtats hade de webbplatsansvariga observerat att få besökare lämnade samtycke. inledde PTS en granskning kring hur reglerna om webbplatsers hantering av kakor (jfr 6 kap. 18 § LEK) efterlevs. Granskningens syfte är att få fram praxis och ytterligare vägledning om t.ex. vilken information som ska lämnas och hur samtycke ska inhämtas. Förhoppningen är att granskningen ska bidra till att fler aktörer följer lagens bestämmelse. Granskningen omfattar ett begränsat antal utvalda webbplatser som har valts ut utifrån att besluten ska vara vägledande för många, t.ex. nyhetssajter, myndigheter, banker och sociala medier. Tre myndigheters webbplatser granskas: , kommun och . Ett flertal webbplatsinnehavare, inklusive myndigheter, använder vissa webbanalysverktyg som stöd för arbetet med den löpande webbutvecklingen. Dessa analysverktyg kan dock ställas in så att inga kakor sätts. Detta innebär att ingen information om besök eller besökare lagras, utan att endast information om sidvisningar samlas in. En webbplats som gör detta är regeringens och gemensamma webbplats (). För att ytterligare värna besökares integritet tillämpar denna webbplats s.k. ip-anonymise- ring vid datainsamling, vilket innebär att de sista siffrorna i besökarnas ipnummer maskeras.