bet · H101SkU20 · 2014-02-24 00:00:00 — De förändringar i näringsbegreppet som genomfördes innebar att lagtexten förtydligades utifrån gällande rättspraxis och att partsviljan gavs en ökad betydelse. På detta sätt ökade förutsägbarheten och fler fick också möjlighet att få sin verksamhet bedömd som näringsverksamhet. har tillkännagivit för regeringen att det finns skäl att genomföra en förutsättningslös utvärdering av effekten av det förändrade näringsbegreppet och har härefter på uppdrag av regeringen redovisat en uppföljning. Av rapporten framgår bl.a. att lagändringen i sig medfört att näringsbegreppet utvidgats i mycket liten omfattning och att effekterna på skatteuppbörden, skattefelet, arbetstagarnas ställning, företagandets villkor och arbetsmarknaden varit små. I utvärderingen redovisas också att det finns en tendens inom näringslivet och på arbetsmarknaden att företag i högre grad ger uppdrag till personer med F-skatt i stället för att låta anställda utföra arbetet, och att denna utveckling i förlängningen kan få mätbara konsekvenser för uppbördseffektiviteten. Utvecklingen påverkar också arbetsmarknaden med både positiva och negativa effekter. Utskottet kan konstatera att utvecklingen mot en ökad möjlighet att välja verksamhetsform ställer nya krav, och att de förändringar i näringsbegreppet som genomfördes innebar en anpassning av reglerna som ökade förutsägbarheten och möjligheterna att bedriva näringsverksamhet. Motionärernas förslag är inriktade på att begränsa möjligheterna att bedriva egen verksamhet genom förhållandevis schablonartade krav. Utskottet ser positivt på den allmänna utvecklingen mot en större möjlighet att själv välja sin verksamhetsform och är därför inte berett att tillstyrka motionärernas förslag. När det gäller farhågorna för att denna utveckling ska ge upphov till olika problem utgår utskottet från att regeringen följer utvecklingen noga och vid behov återkommer med förslag till åtgärder. Utskottet ser allvarligt på alla former av skattefusk och anser att det är viktigt att reglerna har en utformning som så långt möjligt gör det svårt att fuska och lätt att upptäcka den som försöker utnyttja reglerna på olika sätt. För utskottets del är det viktigt att hitta effektiva åtgärder mot skattefusket så att arbetet med att komma till rätta med dem som fuskar inte går ut över de företagare som gör rätt för sig. När det gäller förslagen om en större restriktivitet vid ansökningar från personer som dömts för skattebrott anser utskottet att bestämmelsen om att godkännande för F-skatt inte ska beviljas den som har näringsförbud utgör en rimlig gränsdragning. Det bör framhållas att F-skatt i första hand är ett sätt att betala preliminär skatt. Reglerna om återkallelse av godkännande för F-skatt är inte avsedda att utgöra ett substitut för reglerna om näringsförbud. Utskottet är inte berett att tillstyrka förslagen om att uppställa särskilda krav på F-skatt för utländska företag. När det gäller bärplockarna har en rad åtgärder vidtagits för att förbättra bärplockarnas situation. antog nya riktlinjer angående arbetstillstånd för bärplockare från länder utanför EU. Enligt myndigheten skulle bärplockare garanteras lön oavsett tillgången på bär. Krav ställdes också på att utländska bemanningsföretag skulle registrera en filial i för att arbetare, myndigheter och andra skulle ha möjlighet att få tag i en kontaktperson hos arbetsgivaren. beslutade även att ensidigt tillämpa villkoren i kollektivavtal för bemanningsbranschen för att bevilja arbetstillstånd för bärplockare. Detta avtal stipulerade en garanterad lön på , från vilken arbetarnas kostnader för resa, visum, uppehälle och logi drogs av. Utskottet bedömer att ett krav på F-skatt för inte utgör en framkomlig väg i arbetet med att förbättra situationen för bärplockare. Därmed avstyrker utskottet de aktuella motionsförslagen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om lättnader i företrädarnas personliga betalningsansvar för juridiska personers skatter och avgifter. En företrädare för en juridisk person kan bli personligen ansvarig för i princip alla skatter och avgifter, inklusive ränta, som påförts den juridiska personens skattekonto. Det personliga ansvaret har sin grund i att – skatteavdrag inte gjorts med rätt belopp – skatt eller avgift inte har betalats – oriktiga uppgifter har lämnats som har lett till att den juridiska personen har tillgodoräknats överskjutande ingående mervärdesskatt eller överskjutande punktskatt med ett för stort belopp eller att ingående mervärdesskatt eller punktskatt har betalats tillbaka med ett för högt belopp. De juridiska personer som berörs är främst aktiebolag, men även ekonomiska och ideella föreningar samt stiftelser, konkursbon och utländska juridiska personer som ska betala skatt i kan omfattas. Företrädare är vanligtvis den eller de personer som sitter i styrelsen. Även den som utan att vara legal företrädare har haft ett bestämmande inflytande i den juridiska personen kan vara företrädare. Om företaget inte kan betala skatt eller avgifter i sådan tid att beloppet har kommit in till konto senast på förfallodagen och inte heller har beviljats anstånd med betalningen löper företrädaren risk för att personligen bli betalningsansvarig för den juridiska personens skatteskulder. För ett personligt betalningsansvar krävs dock att företrädaren agerat uppsåtligt eller grovt oaktsamt. En betalningsunderlåtelse anses aldrig uppsåtlig eller grovt oaktsam om det senast på förfallodagen vidtagits sådana åtgärder som krävs för att få till stånd en samlad avveckling av skulderna med hänsyn till samtliga borgenärers intressen. Sådana åtgärder kan vara konkursansökan, ansökan om företagsrekonstruktion, eller en betalningsinställelse som följs av ansökan om ackord eller konkurs. Om det finns särskilda skäl kan företrädaren helt eller delvis befrias från betalningsskyldigheten. I motion 2013/14:Sk276 av (C) anförs att skatteförfarandelagens personliga betalningsansvar innebär ett faktiskt krav på nedläggning. Har inte företagaren vidtagit avvecklingsåtgärder senast på skattens förfallodag övergår företagets skatteskuld till företagaren. Det finns inga tydliga skäl varför till skillnad från andra borgenärer och fordringsägare ska ha en sådan förtur. I de fall då väljer att väcka talan om personligt betalningsansvar försätter det både det aktuella företaget och övriga borgenärer och fordringsägare i en besvärlig ekonomisk situation som kanske kunnat undvikas genom en avbetalningsplan eller kortare tidsfrist. I motion 2013/14:Sk279 av och (båda FP) anförs att företrädaransvaret inte ger företagaren någon tidsfrist för att försöka rädda företaget. Detta är ett alldeles för hårt krav på företrädaren och motverkar också det samhälleliga intresset att försöka rädda företag, som ibland mycket hastigt och oförutsett hamnat i ekonomiska svårigheter. Företrädaren måste i stället få på sig att utreda det ekonomiska läget och se efter vilka möjligheter som finns för fortsatt verksamhet. Detta skulle kunna ske genom en utsträckning av tiden så att företrädaren inte drabbas av det personliga betalningsansvaret utan först en eller efter skattens förfallodag. När det gäller reglerna om företrädaransvar vill utskottet påminna om att de för inte så länge sedan var föremål för en omfattande översyn av Utredningen om betalningsansvar för företrädare för juridiska personer. Utredningens betänkande Företrädaransvar (SOU 2002:8) lades till grund för regeringens proposition 2002/03:128 Företrädaransvar m.m. De nya reglerna trädde i kraft . De aktuella reglerna har överförts till skatteförfarandelagen med endast mindre justeringar (prop. 2010/11:165, bet. 2011/12:SkU3). Utskottet anser att reglerna om personligt ansvar när den juridiska personens skatter och avgifter inte betalas är väl avvägda och är inte berett att tillstyrka motionärernas förslag om att en särskild tidsfrist ska gälla innan ansvaret kan inträda. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om ändrade regler för antagande av ackord. får anta förslag om ackord om det kan anses ekonomiskt fördelaktigt för det allmänna och det inte med hänsyn till gäldenärens personliga förhållanden eller av någon annan anledning framstår som olämpligt från allmän synpunkt. Ackordsförslag som inte framställts i konkurs eller enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion får antas endast om övriga berörda borgenärer godkänner det. Möjligheten för att ta hänsyn till gäldenärens personliga förhållanden infördes . hade i en rapport påpekat att det behövdes ett uttryckligt stöd för att vägra anta ett ackordsförslag när jämförelsen visserligen rent ekonomiskt utfaller till ackordets fördel men det finns andra omständigheter som talar mot ackord, t.ex. brottslighet eller illojalt förfarande från företagsledningens sida. Regeringen delade uppfattning och anförde att det inte minst från rättssäkerhetssynpunkt får anses vara en fördel om det framgår av en uttrycklig bestämmelse att hänsyn av detta slag ska vägas in i bedömningen. Finns det förutsättningar för att döma företagsledaren till näringsförbud talar detta starkt mot ackord, även om grunden för näringsförbudet inte är brott. Även andra omständigheter än sådana som är direkt hänförliga till företagsledningen kan enligt vad som anfördes tänkas inverka på bedömningen, t.ex. att konkurrensförhållandena är sådana att det framstår som stötande att godta ackordet (prop. 1997/98:65, bet. 1997/98:SkU19). I motion 2013/14:Sk229 av (FP) anförs att den grundläggande inställningen från statens sida om att positivt medverka till rekonstruktioner ofta får ge vika för olika omständigheter och uppgifter kring företaget eller dess ägare som åberopas till stöd för att ett accepterande är olämpligt från allmän synpunkt. Dessa kriterier, som lätt blir till något slags moraliskt ställningstagande, är alldeles för allmänt hållna. Det kan inte vara en uppgift för att i ett ackordsärende göra sådana ställningstaganden. Det borde enbart vara en fråga om ackordserbjudandet är ekonomiskt fördelaktigt för staten eller inte. Vad gäller ackordsansökningar från fysiska personer bör reglerna också lättas upp så att det blir möjligt för en person att återkomma med ny verksamhet eller fortsätta med sin redan bedrivna verksamhet. I riktlinjer för arbete som borgenär sägs att grunden för att ska medverka till en uppgörelse är att det finns ett förtroende för gäldenären och för dennes möjligheter att lösa sina betalningsproblem och att som oprioriterad borgenär i ett offentligt ackord normalt inte har anledning att ifrågasätta rekonstruktörens bedömning att ackordet är till ekonomisk fördel för staten liksom för övriga borgenärer. Utredningen ska enligt riktlinjerna inriktas på omständigheter som kan påverka olämplighetsbedömningen. Utskottet anser att vid sin prövning av ett ackord bör ha möjlighet att beakta omständigheter som ligger utanför det rent ekonomiska utfallet och är inte berett att begränsa prövningen på det sätt som motionären önskar. Utskottet avstyrker motionsförslaget. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om en uppföljning av anståndsreglerna. Jämför reservation 8 (SD). Den nya skatteförfarandelagen innebar att reglerna om anstånd med att betala skatt eller avgift gjordes mer generösa och enklare att tillämpa. En tidigare uppdelning i omprövnings- och befrielseanstånd med olika högt ställda krav togs bort och den mer generösa anståndsmöjligheten vid överklagande och omprövning gjordes allmänt tillämplig. Enligt de nya reglerna ska anstånd alltid kunna medges om det är tveksamt hur mycket skatt eller avgift den skattskyldige kommer att behöva betala; detta gäller oberoende av om den skattskyldige begärt omprövning eller överklagat eller om frågan om skattenedsättning uppkommit på annat sätt. Syftet med förändringen är bl.a. att ska ha möjlighet att bevilja anstånd i de fall då en skattskyldig ansökt om ackord och det finns skäl som talar för att en ackordsuppgörelse kan komma tillstånd. Fördelen för den skattskyldige med ett anstånd i stället för ett enkelt uppskov med indrivningsåtgärder är skillnaden i kostnadsränta. Vid ett uppskov utgår den höga kostnadsräntan och vid anstånd används den s.k. basräntan. Mot bakgrund av nya borgenärsroll fick verket vidare möjlighet att bevilja anstånd om det är till fördel för det allmänna (prop. 2010/11:165, bet. 2011/12:SkU3). I motion 2013/14:Sk326 av (SD) anför motionären att det inte är ovanligt att kammarrätten ändrar förvaltningsrättens dom och ger den skattskyldige rätt. Om inte anstånd beviljats kan ärendet ha lämnats över till kronofogden och en exekutiv försäljning kan ha genomförts. De nya anståndsreglerna har funnits och frågan är om och domstolarna tillämpar bestämmelserna så att riskerna minimerats. En utredning bör genomföras i syfte att utröna om de förändrade anståndsreglerna fått avsedd effekt. Även om de nya reglerna om anstånd gjorts enklare och mer generösa i vissa fall ser utskottet inte något behov av en uppföljning med den inriktning som motionären begär. De mer generösa anståndsmöjligheterna gäller inte i första hand vid omprövning och överklagande utan syftar till att förbättra situationen för skattskyldiga i andra fall då det kan bli aktuellt med en skattebefrielse. Utskottet avstyrker motionsförslaget. Förbudet mot dubbla förfaranden Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen som sin mening att det är viktigt att en lagändring som stärker rättssäkerheten och undanröjer konflikten med och EU:s rättighetsstadga kan genomföras . Den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () innehåller väsentligen civila och politiska rättigheter, dvs. skydd för medborgarnas fysiska integritet, rörelsefrihet och privata sfär, krav på en rättvis och snabb rättegång inför en oberoende och opartisk domstol, förbud mot diskriminering, yttrande-, församlings- och religionsfrihet samt rättigheter knutna till val, undervisning och språk. sjunde tilläggsprotokoll antogs av . Avsikten med tilläggsprotokollet var att införa rättigheter från om de mänskliga rättigheterna och på så sätt stärka skydd. Genom protokollets artikel 4 fick en reglering av principen om att den som en gång blivit dömd eller frikänd av domstol för ett brott ska vara skyddad mot nytt åtal och ny dom i samma sak (ne bis in idem eller det s.k. dubbelbestraffningsförbudet eller förbudet mot dubbla förfaranden). I praxis uppställdes två villkor för att ett nytt förfarande skulle anses gälla samma brott. Det nya förfarandet skulle för det första gälla samma faktiska handling som det tidigare avgörandet. För det andra skulle det inte vara någon väsensskillnad mellan de tillämpliga lagreglerna. Lagreglerna fick inte skilja sig från varandra in their essential elements. Med tillämpning av detta synsätt uttalade domstolen, gällande förhållandet mellan de svenska reglerna om skattetillägg och skattebrott, att brotten i lagreglerna skilde sig åt med avseende på subjektiva rekvisit och syfte och därför inte utgjorde samma brott enligt artikel 4 i tilläggsprotokollet. Genom Zolotukhindomen förändrades detta rättsläge. I domen gjordes det klart att dubbelbestraffningsförbudet ska förstås som ett förbud mot åtal eller rättegång för ett andra brott i den mån detta härrör från identiska fakta eller fakta som i allt väsentligt är desamma. Det nya synsättet baserar sig helt på faktiska gärningar och avvisar därför den rättsliga klassificeringen av gärningar som irrelevant. Enligt domstolen ska prövningen utgå från de fakta som bildar en uppsättning konkreta fakta som berör samma svarande och är oupplösligt förbundna med varandra och rum och vars existens måste bevisas för att en fällande dom ska uppnås eller ett straffrättsligt förfarande inledas. Utgången i målet kan kort beskrivas som att begreppet brott (offence) i artikeln fortsättningsvis ska tolkas som gärning (act) eller motsvarande. Förändringen av praxis har sedermera bekräftats i ett antal domar. Praxisförändringen har i svensk rätt bekräftats i NJA 2010 s. 168 I och II. uttalade där att tidigare praxis gällande bedömningen av vad som utgör samma brott enligt artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet numera är överspelad. Av olika anledningar ansåg domstolen dock att det inte fanns något skäl att underkänna det svenska systemet med skattetillägg och skattebrott. har härefter, i ett pleniavgörande , funnit att rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (gärning) enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till omfattar det svenska systemet med skattetillägg och påföljd för brott mot skattebrottslagen. Det är således inte förenligt med att pröva frågan om skattetillägg och påföljd för skattebrott i olika förfaranden. Utredningen om stärkt rättssäkerhet i skatteförfarandet (dir. 2012:14) har i betänkandet Förbudet mot dubbla förfaranden och andra rättssäkerhetsfrågor i skatteförfarandet (SOU 2013:62) föreslagit att ett samordnat förfarande ska tillämpas när en felaktighet eller passivitet kan leda till både en administrativ och en straffrättslig sanktion. Det föreslås ske genom att åklagaren i allmän domstol i samband med att åtal väcks för skattebrottet eller tullbrottet även ska yrka att skattetillägg eller tulltillägg ska tas ut. Om åklagaren t.ex. inte inleder någon förundersökning föreslås att eller får meddela beslut om skattetillägg respektive tulltillägg. Om ett sådant beslut meddelas kan inte någon straffrättslig sanktion utgå. Det stora flertalet fall, dvs. de fall då det endast är aktuellt att ta ut skattetillägg eller tulltillägg, berörs inte av det föreslagna systemet med två sanktioner i en domstol. Utredningens förslag har remissbehandlats . I kommittémotion 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 36 anförs att Högsta domstolens dom innebär att grova skattebrottslingar som lurat staten på miljoner släpps fria ur fängelse och att det nu är viktigt att lagstiftningen förändras snabbt. Motionärerna begär ett tillkännagivande om att regeringen måste presentera en ny lagstiftning när det gäller skattetillägg och skattebrott. Genom Högsta domstolens dom har rättsläget i ändrats på ett dramatiskt sätt och det krävs nu lagstiftningsåtgärder för att se till att det svenska systemet blir förenligt med och EU:s rättighetsstadga. Förändringen har medfört att och övriga inblandade myndigheter nu arbetar med stöd av särskilda rutiner och riktlinjer för hanteringen av denna typ av ärenden. I samband med att utskottet behandlade förslaget om den nya skatteförfarandelagen instämde utskottet i regeringens bedömning i ärendet att det finns skäl att ytterligare utreda hur rättssäkerheten kan stärkas inom ramen för de befintliga systemen och såg positivt på att regeringen vill göra mer för att stärka rättssäkerheten för de skattskyldiga. Utskottet underströk härvid vikten av att utredningsarbetet bedrivs skyndsamt och att regeringen därvid noga överväger i vilken utsträckning det finns en konflikt mellan å ena sidan det svenska systemet med både skattetillägg och straff för skattebrott och å andra sidan det generella förbud mot dubbel bestraffning som gäller enligt såväl svensk som europeisk rätt (bet. 2011/12:SkU3). Utskottet kan konstatera att Utredningen om stärkt rättssäkerhet i skatteförfarandet lade fram ett förslag som innebär att sanktionerna ska samordnas när en felaktighet eller passivitet kan leda till både en administrativ och en straffrättslig sanktion och att förslaget nu bereds inom . Enligt utskottet är det viktigt att en lagändring som stärker rättssäkerheten och undanröjer konflikten med och EU:s rättighetsstadga kan genomföras . Detta bör med bifall till motion 2013/14:Ju412 yrkande 12 som sin mening ge regeringen till känna. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om en översyn av bestämmelserna om förseningsavgift. När inkomstdeklaration, skattedeklaration, särskild uppgift eller periodisk sammanställning inte lämnas i rätt tid tas förseningsavgift ut med beroende på situationen. Vid längre förseningar kan upp till tre förseningsavgifter tas ut. En inkomstdeklaration eller särskild uppgift anses inte lämnad i rätt tid om uppgifterna är så bristfälliga att de uppenbarligen inte kan läggas till grund för beskattningen. I 14 § lagen (2004:629) om trängselskatt anges att om trängselskatt inte betalas i rätt tid ska en särskild avgift (tilläggsavgift) påföras den skattskyldige med . Tilläggsavgift får påföras en skattskyldig högst en gång per bil och kalendermånad. Tilläggsavgift och obetald trängselskatt ska betalas senast efter dagen för beslutet om tilläggsavgift. I betänkandet Trängselskatt – delegation, sanktioner och utländska fordon (SOU 2013:3) föreslås att en förseningsavgift om ska tas ut om trängselskatten inte har betalats . Om avgiften tagits ut men pålagorna ändå inte betalas ska en tilläggsavgift om tas ut. Betalningsreglerna justeras så att trängselskatt som huvudregel betalas kvartalsvis. I motion 2013/14:Sk270 av (M) anförs att det finns många skatteskulder som är på obetydliga belopp, men där förseningsavgiften är . Felskrivningar eller missade databokningar på några kronor räcker för att drabbas av i förseningsavgift. Inte minst är detta ett problem för småföretagare som gör många skatteinbetalningar . Regeringen bör se över möjligheten att sänka förseningsavgifter för alla typer av mindre skatteskulder. Syftet med förseningsavgifterna är att inskärpa betydelsen av att betalning respektive redovisning sker i rätt tid. Utskottet är inte berett att tillstyrka förslaget om en översyn av reglerna i syfte att sänka förseningsavgifterna och avstyrker därför motionen. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om särskilda regler för näringsverksamhet som startat som UF-företag. Genom UF-utbildningar får ungdomar i gymnasieskolan möjlighet att driva egna företag och sälja verkliga varor och tjänster. Drygt 7 035 företag drivs under /13 av ungefär 22 451 elever. Eleverna driver UF-företagen . Först tar eleverna fram en affärsidé, genomför marknadsundersökningar och skaffar startkapital genom försäljning av riskkapitalsedlar. Sedan startar de verksamheterna – med produktion och tjänsteutveckling, marknadsföring, försäljning samt ekonomisk redovisning. får eleverna träna sin förmåga att samarbeta, lösa problem, fatta beslut och ta ansvar för sitt handlande. Vid verksamhetsårets slut upprättar UF-företaget en årsredovisning och UF-företaget avvecklas. Det lånade kapitalet återbetalas tillsammans med eventuell utdelning. I motion 2013/14:Sk299 av m.fl. (M) föreslår motionärerna en översyn av reglerna för UF-företag för att det ska bli enklare att driva en verksamhet vidare . Motionärerna anför att elever som driver UF-företag ofta vill fortsätta verksamheten. Detta kompliceras av att regelverket för UF-företag är otydligt och att inte betraktar UF-företag som företag i juridisk mening utan som hobbyverksamheter och enkla bolag. Detta ställer i sin tur till problem när ett UF-företag ombildas till enskild firma, handelsbolag, kommanditbolag eller aktiebolag, vilket krävs för att verksamheten ska kunna drivas vidare. Ett undantag för affärsverksamheter som bedrivs i utbildningssyfte kan framstå som en enkel och välmotiverad åtgärd men innebär enligt utskottets mening att skattelagstiftningen tillförs ytterligare en gränsdragning som ska hanteras av och de skattskyldiga som har kontakt med de undantagna verksamheterna. Utskottet anser inte att det finns tillräckliga skäl att tillföra skattereglerna ett undantag av denna karaktär och avstyrker därför motionen. Frivillig inbetalning av skatt Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om en möjlighet att frivilligt göra extra skatteinbetalningar. Allmänna arvsfonden bildades när beslutade att avskaffa arvsrätten för kusiner och avlägsnare släktingar. Allmänna arvsfonden har till ändamål att främja verksamhet av ideell karaktär till förmån för barn, ungdomar och personer med funktionsnedsättning.