bet · H101FiU23 · 2014-04-07 00:00:00 — Inflationen ligger en bra bit , men har ändå valt att låta reporäntan ligga kvar på nuvarande nivå, det vill säga på . Mot den bakgrunden är det extra intressant att ta del av de alternativa scenarierna för reporäntan som finns beskrivna i ett avsnitt i den senaste rapporten . Där visar ni bland annat hur inflationen och arbetslösheten skulle kunna utvecklas om reporäntan sänktes . En sådan sänkning skulle, som ni själva skriver, leda till ökad konsumtion, ökad export, högre bnp-tillväxt och en lägre arbetslöshet. En lägre reporänta skulle också, enligt era egna bedömningar, leda till att inflationsmålet på nåddes snabbare. Trots de uppenbart positiva effekterna både vad gäller arbetslösheten och inflationsmålet väljer ni ändå att inte sänka reporäntan på grund av farhågor om att hushållens skuldsättning skulle kunna öka ytterligare. Man kan bli lite förvirrad, tycker jag. Så, , är farhågorna om hushållens ökade skulder överordnad målet om en hög sysselsättning och uppfyllelsen av inflationsmålet på ? Ordföranden: Jag vill ställa min fråga till båda riksbanksföreträdarna. Vi har som säger oktober månads penningpolitiska rapport att utgå ifrån. Vi har också protokollet från det penningpolitiska mötet till hands inför den här utfrågningen. Det här är den första utfrågningen i sedan det flutit lite tid från det att verktygen för makrotillsyn presenterades av regeringen med flera . Vi hade den senaste utfrågningen , efter de besked som kom om bland annat kontracykliska kapitalbuffertar, uppdelning mellan bank- och finansinspektion med mera. har det flutit ytterligare lite tid, och därför vill jag ta fasta på en del som sägs redan i sammanfattningen i protokollet. Där står: Samtliga ledamöter var överens om att när väl åtgärder vidtagits inom makrotillsynen kommer förutsättningarna för penningpolitiken att påverkas. Det finns dock lite olika syn på i vilken mån makrotillsynsåtgärder redan kommit på plats och hur omfattande de till slut kommer att bli. Mot den bakgrunden vill jag be er båda att kommentera just den diskussionen ytterligare. Det har gått lite tid sedan beskeden kom. Sådant som kräver lagstiftning kan komma att dröja lite till. Det tar tid tekniskt innan alla verktyg är på plats, men marknaden med flera känner vid det här laget väl till och har kunnat anpassa sina förväntningar till de besked som trots allt har kommit från regeringen och från andra berörda institutioner. Jag är utifrån den bakgrunden inne på lite samma tema och undrar om ni kan kommentera framför allt när ni tror att verktygen är på plats så att det kan påverka penningpolitiken ytterligare och i så fall hur och i vilken riktning det är på väg. (MP): Fru ordförande! Tack för en mycket intressant föredragning! Jag har två frågor. Jag börjar med att anknyta till föregående talare vad gäller just uppdelningen av verktygen och förtydliganden av ansvarsområdena. Om man utgår från att får verktyg på plats och kan göra det som regeringen inte har gjort, nämligen hitta begränsningar som fungerar för hushållens skuldsättning, kommer det att påverka bedömning, att man äntligen kan sänka? Det har gjort är någon sorts nödhjälp eftersom regeringen inte har skapat förutsättningar för att sänka räntan genom att tillåta hushållens fortsatta skuldsättning. Sedan till min andra vinkel på det hela. Vi talar om hushållens skuldsättning som det stora mörka molnet. Annars ser det relativt ljust ut framöver. Hushållens skuldsättning är egentligen ett resultat av att vi framför allt i den här regionen i har ett så stort underskott av bostäder och bostadsbyggande. Om man, teoretiskt, skulle se ett resultat av regeringens mödor, att bygga i kapp behovet i , vad skulle hända? Då skulle ju risken för en bostadsbubbla öka betydligt, vad jag kan se. Egentligen borde ett ökat bostadsbyggande i vara något ganska allvarligt för hushållens ekonomiska situation. Det skulle jag gärna vilja ha kommentarer till. (FP): Fru ordförande! Jag ska ta upp den tråd som ordföranden började på, nämligen att regeringen nu har lagt fram ett förslag om ett ramverk för finansiell stabilitet. Det är klart vem som har ansvaret, alltså rollfördelningen mellan regeringen, , , . Den gruppen eller styrelsen ska sammanträda och börja arbeta i närtid. Då kan man förhoppningsvis successivt frikoppla frågan om reporäntans betydelse för hushållens skuldsättning och att verktygen ska finnas i den nya ramverksgruppen. Jag vill verkligen följa upp ordförandens fråga. Vi behöver en reaktion från , hur ni ser på att regeringen nu har gett beskedet och vad det har för konsekvenser för den förda politiken. Sedan tycker jag att det hade varit lämpligt att mot den bakgrunden sänka räntan , särskilt som vi ligger så långt ifrån inflationsmålet. Aktivitetsnivån skulle, som sade, må bra av det. Det vore bra om vi hade en högre aktivitetsnivå i ekonomin. Det skulle inte vara helt misslyckat om kronans styrka minskade något. Det är nu besvärligt för en del exportinriktade företag. Det är mitt första kluster av frågeställningar. Det andra jag vill ta upp, fru ordförande, är riskvikter. Det är ju ett instrument där man tänker sig att man lägger större kostnader på bankerna för att låna ut. Det kommer bankerna att ta igen dels genom lite mindre vinster, dels genom att lägga det på hushållen i form av högre räntor. Då uppnår man precis det man vill, nämligen att det blir dyrare att låna. har det en åtstramande effekt. Vi har en expansiv finanspolitik. skulle man ha åtstramande riskvikter. Hur ser på anpassningsbanan, på anpassningen till en situation där man mycket mer aktivt använder sig av riskvikter och höjer dem? Ska sänka räntan för att hålla uppe aktivitetsnivån? Ska regeringen matcha det med en ännu mer expansiv finanspolitik? Hur ser på detta? Ordföranden: Det är alldeles uppenbart att båda företrädarna för förväntas kommentera alla frågeställningar. : Tack för frågorna! Inflationsmålet är överordnat. Så är det. Sedan kan man alltid diskutera under vilket tidsperspektiv, under hur lång tidsperiod, man överväger detta. Där har jag sagt att det inte räcker att bara ha ett ett- à tvåårsperspektiv och till varje pris försöka pressa upp, i det här fallet, inflationen till inom den tidsperioden. Alternativet kan också vara det omvända, att inflationen ligger över målet. Då tar man sannolikt i för mycket. har vi frågan om skulder som återkommer på ett eller annat sätt. Om vi tittar på andra länder och vad som sker kan vi se att man får problem vad beträffar inflationstakten; det kan till och med vara svårt att veta åt vilket håll inflationstakten går om man trampar fel när det gäller stora skulder. Man får även stora problem med arbetslösheten , vilket behöver vägas in. Man ska alltså inte ha fokus enbart på närtid. Inflationsmålet är det överordnade i det här sammanhanget. Sedan till frågan om makrotillsyn och makrotillsynens betydelse samt olika typer av verktyg. Ja, det har klarlagts vem som ska fatta beslut, men det återstår att fatta beslut. Så länge läget är på det sättet är det svårt att förhålla sig till det. Jag kan inte se att man så att säga skulle ta ut saker och ting i förskott. Det gäller att i stället på ett eller annat sätt hantera frågeställningen: införa olika makrotillsynsåtgärder på ett sådant sätt att vi bromsar skuldutvecklingen, och bromsar den på ett lagom sätt? Det kan säkert göras på många olika vis. Det kommer att kräva mycket diskussion, och det kommer att ta tid att göra det. Rent generellt är det så att om man har skuldutvecklingen under kontroll – om det sedan är statsskuld, hushållens skulder eller skulder i företagssektorn må vara osagt – då har naturligtvis penningpolitiken alltid fler frihetsgrader än om man har den här typen av begränsningar och bekymmer. har alla centralbanker på ett eller annat sätt sysselsatt sig med finansiella risker och vad som sker på finansmarknaderna och på lånesidan. Penningpolitiken verkar ju via den finansiella sektorn. Fungerar det inte på den kanten påverkas också penningpolitiken. Vi kommer aldrig undan att arbeta med dessa frågor och att överväga och fundera över vad som sker inom det här ämnesområdet eftersom det helt enkelt är och kommer alltid att vara en del av vår verksamhet. Det som sker på det här området påverkar vår verksamhet. frågade om makroåtgärder inom tillsynsområdet som gör att vi får bättre koll på skuldutvecklingen och vad det kan tänkas betyda för penningpolitiken. Ja, det får vi se . Man kan inte ta ut det i förskott för det beror på hur det allmänna ekonomiska läget ser ut vid en sådan framtida tidpunkt. Då får vi, som alltid, göra en samlad bedömning av vad som sker. Det i sin tur är naturligtvis beroende av vad som sker i omvärlden, av inflationstakten, av vad som sker på det finanspolitiska området och så vidare. Det är svårt att koppla ihop räntan med en, och endast en, annan åtgärd någon annanstans och säga att det hänger ihop på det sättet. Det får vi ta den dagen, men generellt är det så att om man har färre problem på skuldsidan ja, då ökar frihetsgraderna när det gäller penningpolitiken. När det gäller de makroverktyg som också frågade om kan jag säga att det är samma frågeställning som återkommer igen och igen. Det är bra. Det är alldeles utmärkt att vi är på väg in i ett läge där det kommer att gå att fatta beslut. Min förhoppning är att det då också kommer att fattas beslut. Det kan göras på en rad olika sätt. Riskvikterna är en sådan fråga. Det finns inget gratis i de här sammanhangen. Om man oroar sig för skuldsättningen kommer det att bli dyrare för hushållen att låna. Så är det. Då får man göra en bedömning av hur mycket, och hur man ska se på det i ett konjunkturperspektiv. Den bedömning vi gör av hushållens inkomstutveckling och utvecklingen på tillväxtsidan , eftersom vi är på väg in i ett konjunkturläge som är mycket bättre än tidigare, det är att om man inte kan vidta makrotillsynsåtgärder , eller om några sådana åtgärder inte vidtas, har jag svårt att se att man någonsin tycker sig vara i ett sådant läge att någonting bör göras. Det får man väga in i penningpolitiken och i övriga åtgärder i den allmänna ekonomiska utvecklingen. Det finns naturligtvis inte en koppling ett till ett vad gäller bolåneräntan och riskvikterna. Det beror på vad som i övrigt sker inom bankvärlden. Det är svårt att i förväg uttala sig om vilken, för att använda ett krångligt ord, riskviktsincidens det finns i de här sammanhangen. Det får vi väl se. Ett annat sätt att betrakta den här frågan är att säga: Ett skäl till att använda makrotillsynsverktyg i stället för allmän penningpolitik är att man då skapar lite olika räntenivåer i hushållssektorn jämfört med företagssektorn. I den meningen skjuter man in sig mera rakt på problemet. Gör man det har man fortfarande en låg ränta i företagssektorn, och det gynnar investeringar. Växelkursen befinner sig på en nivå som vi tycker är rimlig. Den är också rimlig om man har ett lite längre tidsperspektiv och beaktar det faktum att haft en allmänt sett god ekonomisk utveckling jämfört med många andra länder. Då kan man vänta sig den växelkurs som vi har. Om vi tittar bakåt i tiden, ända , ser vi att vi inte på något sätt har en exceptionell växelkurs, utan de här nivåerna – om vi talar om den reala växelkursen – har vi sett vid ett antal tillfällen tidigare. Det är alltså ungefär den här nivån som man kan förvänta sig . : Jag håller med om det mesta som säger, men jag ska utveckla det hela lite grann. fråga tolkar jag som riktad till . De övriga frågorna handlade mest om makrotillsyn. Låt mig vara lite mer utförlig, åtminstone på några punkter. Flera frågor handlade om ifall förutsättningarna för penningpolitiken påverkas när nya åtgärder kommer på plats. Det tycker jag nog är självklart att de gör. Kommer åtgärder på plats som minskar det som vi nu upplever som risker med hushållens skuldsättning och så vidare blir det definitivt enklare att bedriva penningpolitiken. Det är en faktor som hör till de svårare. Vi har flera avvägningar att göra och huvudsakligen bara ett instrument att använda. Det skulle vara alldeles utmärkt om man kunde minska de problemen. Sedan är frågan om vi, ifall de nya åtgärderna skulle bli åtstramande på olika sätt, då kommer att reagera med penningpolitiken. Det är lite hypotetiska frågor, men jag tycker att det är värt att vara tydlig med att vi tittar på konjunkturutvecklingen och inflationsprognoserna. Om det vidtas åtgärder på något område, vilket som helst, som påverkar inflationsutsikterna eller konjunkturutvecklingen kommer vi alltid att reagera med penningpolitiken ifall effekterna från de andra åtgärderna är tillräckligt stora. Det tycker jag är självklart. Det är också lite grann svar på mer precisa fråga om riskvikterna. Om man höjer riskvikterna för just bolån, alltså bankernas riskvikter när de lånar ut till boende, är det, precis som sade, en riktad åtgärd. Det finns två syften. Ett generellt syfte med riskvikter och andra kapitalkrav är att stärka banksystemet så att de har mer eget kapital och därför kanske tar sundare riskhänsyn än de skulle ta om de hade väldigt lite eget kapital som de riskerade i sina kreditbedömningar. När det gäller riskvikterna är orsaken till att flera av oss från direktion talat om höjda riskvikter att det är en riktad åtgärd som ganska precist skjuter in sig på det område som vi är oroade för, nämligen hushållens skuldsättning. Utlåningen till företag har , från finanskrisens utbrott och framåt, varit väldigt svag. Där har vi inte alls samma oro för att den ökar för snabbt. Om vi håller reporäntan ännu högre kanske vi kan dämpa uppbyggnaden av hushållens skuldsättning, men då drabbar det företagssidan ännu mer. Med ett trubbigt instrument som reporäntan kommer vi inte så långt. Vi har ibland talat om en tudelad utveckling i ekonomin. Med riskvikterna kan vi kanske minska den tudelningen något. Om höjda riskvikter får en tydlig effekt på hushållssektorn och det påverkar hela konjunkturutvecklingen tycker jag – men det är min personliga åsikt – att det är självklart att det är ett ganska starkt argument för att det skulle vara lättare att sänka reporäntan, så att den allmänna konjunkturutvecklingen inte blir svagare än annars. Det är utifrån det perspektivet som jag har argumenterat för höjda riskvikter. När det gäller riskvikterna är det också viktigt att påpeka, eftersom det är en ganska ny trend ungefär, att riskvikterna har sjunkit. Det har blivit lättare för bankerna att låna ut till framför allt hushållssektorn med väldigt lite eget kapital. Går man tillbaka i tiden såg regelverken annorlunda ut, och då var riskvikterna i praktiken högre än vad vi har sett . Det är inte någon historiskt, konstig åtstramning av kreditgivningen om riskvikterna skulle höjas ännu mer. När det gäller tillsynen när den väl kommer på plats, att vi måste vänta på att beslut fattas fast den är på plats, ser jag det så att mycket av tillsynen redan är på plats. Det är några få delar i de här instrumenten, olika verktyg, framför allt när det gäller kontracykliska kapitalbuffertar som inte är på plats. Men kan redan vidta många åtgärder. Vi har sett att de har höjt riskvikterna till bolånen . Min tolkning och vår bedömning på är att den höjning som har gjorts inte har haft så stora effekter. Därför föreslås en ytterligare höjning . De har också skärpt amorteringskulturen. Där har vi sett effekter i praktiken, och det verkar som att amorteringarna ökar. Bolånetaket som infördes har också kommit på plats. Det är inte så att vi menar att ingenting görs. Det görs saker och kommer att göras nya saker. När det görs får vi bedöma vilka effekter det får, och när vi ser tydliga effekter kommer vi att reagera på det. Per Åsling (C): Tack för två informativa inledningar från riksbankscheferna! Eftersom vi har en rollfördelning mellan och politiken tänker jag inte gå in på och kommentera reporäntenivån, utan jag tänker ställa en fråga till riksbankschefen som har bäring på både mikro- och makroekonomierna, eller –nivåerna. Vi fokuserar mycket på skuldsättningen – vi har gjort det i de här utfrågningarna, framför allt på statsskulderna tidigare. har vi alltmer gått in på hushållens skuldsättning, så också , och det tycker jag är bra. För mig som företagare när jag gör en bedömning av det ekonomiska läget i företaget är det primärt att titta på balansräkningen. Jag skulle bara vilja göra ett konstaterande, och det är att jag tycker att just den delen av företagsekonomin inte avspeglas fullt ut i de makroekonomiska bedömningarna. Vice riksbankschef konstaterade också i inledningen att det är osäkert hur hushållens skuldsättning, underförstått balansräkning, ser ut. Mina frågor till Ingves är: Vet tillräckligt väl hur den privata balansräkningen ser ut, hur hushållens skulder egentligen står visavi tillgångarna? Behöver vi veta mer om hur bruttosoliditeten faktiskt ser ut för hushåll, precis som vi vet för banksektorn? Jag skulle vilja fortsätta med en fråga till . Vid en tidigare utfrågning lyfte jag just upp problematiken med att landet är stort och att de ekonomiska olikheterna är stora regionalt. har haft en historiskt sett exceptionellt låg inflationsnivå, och vi har då kunnat se den skuldsättning som har vuxit i hushållen och som har ökat kraftigt. Låt mig då sätta fokus på hur inflation och bostadsprisernas utveckling som skuldsättning skiljer sig åt mellan olika delar av landet. Vi kan konstatera att hushållens skuldsättning också skiljer sig åt beroende på om det är hushåll i större eller mindre orter vi pratar om. I protokollet från det penningpolitiska mötet i banken noterar jag att vice riksbankschef af Jochnick konstaterar att priserna på bostadsrätter i storstadsområdena har stigit relativt mycket . Hon konstaterar också att det innebär att skuldkvoten blir ännu högre än vad som just nu syns i statistiken. I det perspektivet saknar jag i diskussionen hur penningpolitiken påverkar konsumentpriset, inflationen, i olika regioner i landet. Mig veterligt är det ett område som är tämligen outforskat, och självklart beror det i stor utsträckning på att politiken inte syftar till att specifikt påverka vare sig lokal skuldsättning eller prisnivå. Men för att finanspolitiken och penningpolitiken ska kunna samverka på ett effektivt sätt är det också viktigt att ta hänsyn till hur penningpolitiken påverkar prisnivån i och mer glesa områden. Min fråga till vice riksbankschefen är om ser att det behövs en större diskussion och mer forskning kring olika typer av, låt mig kalla det, asymmetriska effekter på hur olika delar av ekonomin utvecklas och påverkas kopplat till penningpolitiken. (SD): Tack för två intressanta dragningar, som på ett bra sätt tydliggör de skillnader i synsätt som finns inom . Min fråga grundar sig på den penningpolitiska rapport som presenterades. Det noteras i den penningpolitiska rapporten att det finns goda förutsättningar för att hushållens konsumtion ska öka. Detta beror bland annat på att inkomsterna stiger, och det pratas även om en god inkomstutveckling. Det är såklart glädjande eftersom det är positivt för tillväxten. Mina frågor till både riksbankschefen och vice riksbankschefen är följande. Vilken effekt antas i det sammanhanget införandet av det femte jobbskatteavdraget ha på hushållens inkomster och i förlängningen på deras konsumtion? Och givet jobbskatteavdragens konstruktion med fokus på vanliga löntagare, är det rimligt att anta att huvuddelen av de ökade disponibla inkomsterna kommer att gå till just konsumtion? Vore det också rimligt att anta att den del av ett femte jobbskatteavdrag som går till konsumtion är betydligt större än en del av en höjd brytpunkt för statens skatt skulle vara och då ha den positiva effekt för tillväxten som vi ser? (V): Tack för era föredragningar! Jag vill börja med att konstatera att jag tror att den oro som finns för hushållens skuldsättning även finns i finansutskottet, och även hos oss i såklart. Vi har lagt en rad förslag just för att komma till rätta med hushållens skuldsättning, eftersom vi menar att det behövs politiska initiativ. Vi har föreslagit att det ska finnas ett stöd till byggande av hyresrätter men också att bankerna ska tvingas förhandla utifrån reporäntan och att alla eventuella påslag ska förhandlas med kund och redovisas skriftligt. Det skulle minska hushållens skuldsättning och öka deras möjligheter att amortera. Det är en modell som finns i . Jag skulle gärna vilja höra er kommentera den. Vi har också föreslagit att vi ska ingå en blocköverskridande överenskommelse för att se över ränteavdragen, väldigt sakta och i väldigt god tid, och göra det försiktigt. är en unik myndighet. Ni har en så långtgående delegation som ingen annan myndighet har i . För att kunna ha det menar vi att tre kriterier måste vara uppfyllda: Man ska ha ett förankrat mål, man ska ha ett tydligt mål och det ska gå att ha ett ansvarsutkrävande. har vi haft inflationsmålet, och det har varit förankrat i . Det var ett tydligt mål, och utifrån det har man kunnat utvärdera penningpolitiken. menar jag att dessa tre kriterier kan ifrågasättas. Ni avviker tydligt från inflationsmålet, och hushållens skuldsättning har tagit över alltmer som mål. Det försvårar både tydligheten, att se vilket mål det är som styr penningpolitiken, och ett ansvarsutkrävande. Utifrån det har jag två frågor. När anser majoriteten i riksbanksdirektionen att inflationsmålet återigen ska få styra? Jag skulle vilja veta: Vilket mål har ni för hushållens skuldsättning? Vilken är nivån? Hur långt ned ska den falla? Eller är det förmögenheterna som ska öka? Vad förväntar ni er att uppnå med den förda penningpolitiken? Jag skulle också vilja fråga er bägge: På vilket sätt har det redovisats vad målet med hushållens skuldsättning är, vad man vill uppnå med den förda penningpolitiken? Jag har inte kunnat finna det, men det kan bero på att jag inte har läst precis allting. Det skulle vara intressant att veta. Den andra frågan gäller att ni måste ha beräknat hur mycket det här ska få kosta i antal förlorade arbetstillfällen och även samhällsekonomiskt. Den genomsnittliga inflationen har varit , men har den varit så låg som . Det kostar ju ekonomiskt, eftersom förväntningarna på inflationen ligger på , men också i förtroende för inflationsmålet. Jag skulle vilja veta: Vilka kostnader har ni räknat med för att ni tar hänsyn till hushållens skuldsättning i stället för inflation och en hållbar tillväxt och sysselsättning? (KD): Jag tycker att det är jättebra att vi i kan ha den här öppenheten om hur man sätter ränta, och det finns olika diskussioner och olika förslag i direktionen för . Att vi kan ha en öppen diskussion känns väldigt bra, och sticker ut som land när vi kan ha det. Jag ska ta upp några korta saker. Du hade en linje, : När du sänkte din reporänta skulle du, om jag såg rätt, fem snabbare uppnå inflationsmålet än med det majoriteten förespråkar , om jag nu tolkade din bild rätt. Är det egentligen någonting att bråka om? Det är det ena. Det andra är arbetslösheten, som visades av , som är strukturell och därmed inte skulle påverkas så mycket av en räntesänkning. Det är min tolkning av det visade på sina bilder. Men visade han också bilder om exportindustrin och hur kronkursen påverkar. Där skulle en räntesänkning direkt kunna påverka, om inte annat hålla uppe den sysselsättningsnivå som finns inom exportindustrin – inte äventyra den genom att man sänker räntan något och därigenom har en bättre kronkurs. Det där skulle jag vilja få lite mer utvecklat. Sedan är det detta med hushållens balansräkning, som Per Åsling också var inne på. Jag skulle vilja ställa frågan ännu mer spetsigt: Tycker att hushållen sparar fel? Det är tydligt att hushållen sparar pengar på olika sätt – man sätter in dem på fonder och på olika sätt. Att amortera är också ett sätt att spara. Men när fokus ligger på skulden och inte på hela balansräkningen måste det med syn innebära, enligt min tolkning, att hushållen sparar fel.