bet · H101KU23 · 2014-03-13 00:00:00 — Därmed begränsas meddelarskyddets omfattning för de anställda i sådana verksamheter, i och med att alla meddelarskyddets delar inte gäller för privatanställda. För att säkerställa förtroendet för och tryggheten inom offentligt finansierad privat verksamhet är det dock angeläget att förhållanden, som det finns anledning att uppmärksamma, blir kända. Utskottet ansåg därför att det finns behov av en utvidgad lagstiftning om meddelarskydd för anställda i offentligt finansierad verksamhet i privat regi. En sådan lagstiftning måste, menade utskottet, bygga på principen att meddelarskyddet så långt som det är möjligt ska vara detsamma som för offentliganställda. Utskottet hänvisade till att frågan om ett utvidgat meddelarskydd hade aktualiserats i arbete, som dock i en skrivelse till hade framhållit att den inte hade funnit det möjligt att inom de tidsramar och med de resurser som stod till förfogande utreda en utvidgning av meddelarskyddet, men ansåg att det var angeläget att frågorna utreddes så snart det är möjligt. Utskottet välkomnade den utredning som hade aviserats av regeringen och vars uppdrag enligt vad utskottet hade erfarit kommer att omfatta ett utökat meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet. Mot bakgrund av den omfattande och långvariga debatt som hade förts i frågan ville utskottet särskilt understryka vikten av att i utredningen belysa efterforskningsförbudet och repressalieförbudet. Utskottet förutsatte att utredningen tillsattes skyndsamt. Utskottet ansåg att det ovan sagda borde ges regeringen till känna och tillstyrkte motioner i frågan. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2011/12:187). Som framgår ovan har en utredning nu lämnat sitt betänkande i fråga, Utskottet fann däremot inte anledning att göra något tillkännagivande om insyn i sådan verksamhet och avstyrkte motioner i denna del. Utredningen om meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet lade fram förslag om stärkt skydd för privatanställda inom offentligt finansierad vård, skola och omsorg. Förslaget bereds i . Utskottet anser att resultatet av beredningen bör avvaktas och avstyrker därmed motionerna 2012/13:K254 (S), 2012/13:K312 (S), 2012/13:K344 (S), 2012/13:So557 (S) yrkande 8, 2013/14:Fi271 (S) yrkande 2 i denna del, 2013/14:Fi283 (MP) yrkande 4 i denna del och 2013/14:So657 (S) yrkande 8. Även frågor om insyn i kommunala entreprenader och om öppenhet och insyn inom friskolorna har varit föremål för utredning. Propositioner är aviserade till senare i vår. Utskottet anser att dessa bör avvaktas och avstyrker därmed motionerna 2013/14:Fi271 (S) yrkande 2 i denna del och 2013/14:Fi283 (MP) yrkande 4 i denna del. Utskottets förslag i korthet avstyrker motioner om hets mot transpersoner. Jämför reservation 2 (S, MP, V). I kommittémotion 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 67 begärs ett tillkännagivande till regeringen om bättre skydd för transpersoner. Motionärerna anför att endast de grupper som uttryckligen är omnämnda i hetslagen har skydd av den. Det innebär att hotfulla uttalanden, kränkande omdömen och uttryck för missaktning på grund av könsidentitet inte skyddas av lagen eftersom könsidentitet inte nämns. Flera länder i har hetslagar som även skyddar transpersoner. För att få skydd även för transpersoner i bör 16 kap. 8 § och 7 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen (TF) kompletteras till att omfatta även könsidentitet och könsuttryck. bör straffskärpningsregeln i 29 kap. 2 § 7 utvidgas. m.fl. (MP) begär i kommittémotion 2012/13:So595 yrkande 10 ett tillkännagivande till regeringen om att transpersoner ska omfattas av hatbrotts- och hetslagstiftningen. Motionärerna anför att grunden för diskrimineringen av transpersoner inte är relaterad till sexualitet, som hos homo- och bisexuella, utan till könsidentitet och könsuttryck. Transpersoner är en grupp som är utsatt för såväl fördomar och missaktning som hat och hets. Trots detta utgör inte en gärningsmans syfte att kränka brottsoffret på grund av hans eller hennes könsidentitet eller könsuttryck en grund för att betrakta brottet som hatbrott. Motionärerna menar att könsuttryck eller könsidentitet bör föras till den uppräkning i 29 kap. 2 § som innehåller ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse och sexuell läggning. Av samma skäl bör brottet hets mot folkgrupp utvidgas till att även omfatta hot och missaktning mot gruppen transpersoner. Förtydliganden behöver göras även i grundlagarna för att otvetydigt omfatta transpersoner. Även (S) begär i motionerna 2011/12:So593 yrkande 5, 2012/13:So560 yrkande 6 och 2013/14:C460 yrkande 5 tillkännagivanden till regeringen om att transpersoner bör omfattas av hetslagstiftningen. Motionären anser att det är oacceptabelt att transpersoner inte omfattas av samhällets skydd i lag på samma sätt som homosexuella och bisexuella, som har skyddats . Transpersoner bör inkluderas i hetslagstiftningen genom att 7 kap. 4 § TF och 16 kap. 8 § även omfattar könsidentitet och könsuttryck. ändringar i tryckfrihetsförordningen och Genom en lagändring, som trädde i kraft , utvidgades bestämmelsen om hets mot folkgrupp till att avse även hets med anspelning på sexuell läggning. Enligt 16 kap. 8 § döms den som i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning, för hets mot folkgrupp till fängelse i högst eller om brottet är ringa, till böter. Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . Enligt en ändring i 7 kap. 4 § 11 TF, som också trädde i kraft , anses gärningen som tryckfrihetsbrott om den begås i tryckt skrift och är straffbar enligt lag. Enligt 5 kap. 1 § YGL ska de gärningar som anges som tryckfrihetsbrott i 7 kap. 4 § TF anses som yttrandefrihetsbrott om de begås i en framställning som är skyddad enligt YGL och är straffbara enligt lag. Regeringen framhöll i proposition 2001/02:59 Hets mot folkgrupp, som föregick ändringarna i TF och i , bl.a. att de personer som ingår i beteckningen transpersoner naturligtvis inte är mindre skyddsvärda än andra (s. 39). Men även om det skulle förekomma hetspropaganda mot transpersoner som grupp saknades det enligt regeringen i vart fall belägg för att detta skulle ha skett på ett sådant sätt att det nu skulle kunna motivera någon ytterligare begränsning av yttrandefriheten. Denna grupp borde därför enligt regeringen inte föras in i bestämmelsen om hets mot folkgrupp. tillstyrkte i betänkandena /02:KU23 och 2002/03:KU7 regeringens förslag till ändringar. Utskottet delade regeringens uppfattning och avstyrkte därför ett antal motioner som gällde transpersoner. trädde en ny diskrimineringslag (2008:567) i kraft (prop. 2007/08:95, bet. 2007/08:AU7, rskr. 2007/08:219). Lagen har till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder (1 kap. 1 §). Genom den nya lagen tillkom två nya diskrimineringsgrunder, nämligen könsöverskridande identitet eller uttryck och ålder. Könsöverskridande identitet eller uttryck tar sikte på dem som i olika sammanhang kallats transpersoner (prop. 2007/08:95 s. 496). Med begreppet könsöverskridande identitet eller uttryck avses att någon inte identifierar sig som kvinna eller man eller genom sin klädsel eller på annat sätt ger uttryck för att tillhöra ett annat kön (1 kap. 5 §). För att hålla isär denna diskrimineringsgrund från kön har även en definition av kön tagits in i den nya lagen. Med kön avses att någon är kvinna eller man. Diskrimineringsförbud för könsöverskridande identitet eller uttryck gäller alla samhällsområden i lagen. Lagen innehåller diskrimineringsförbud som gäller arbetsgivare, utbildningsverksamhet, arbetsmarknadspolitisk verksamhet och arbetsförmedling utan offentligt uppdrag, start eller bedrivande av näringsverksamhet, yrkesbehörighet, medlemskap i vissa organisationer, varor, tjänster och bostäder, allmän sammankomst och offentlig tillställning, hälso- och sjukvården, , socialförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen, studiestöd, värnplikt och civilplikt samt offentlig anställning. Vidare innehåller lagen förstärkta förbud mot repressalier och en skyldighet för arbetsgivare, utbildningsanordnare och den som utbildar någon som ska fullgöra värnplikt och civilplikt att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. meddelade i sitt slutbetänkande En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55) att ett antal frågor som väckts inom kommittén av tidsskäl inte hade kunnat analyseras djupare eller blivit föremål för närmare överväganden. Dit hörde frågan om att utvidga bestämmelsen om hets mot folkgrupp till att omfatta även transpersoner. Mot bl.a. denna bakgrund ställde i (S) en skriftlig fråga (2012/13:340) till justitieminister om vilka åtgärder hon och regeringen avser att vidta för att även transpersoner ska komma att omfattas av bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Justitieministern besvarade frågan och anförde att transpersoner skyddas av en rad bestämmelser, t.ex. i strafflagstiftningen, och att ett aktivt arbete mot hatbrott pågår inom rättsväsendets myndigheter. Justitieministern anförde vidare att hon självfallet följer detta arbete mycket noga. Hon sade också att hon har inlett ett arbete inom med att låta analysera hur strafflagstiftningen om hot och andra övergrepp skulle kunna ändras för att bättre än träffa och motverka det som bör vara straffbart. Utskottet behandlade en motion liknande de nu aktuella motionerna senast (bet. 2010/11:KU22). I sitt ställningstagande anförde utskottet att det inte ifrågasätter att personer med en könsöverskridande identitet drabbas av hot, våld och andra kränkningar på grund av denna identitet, vilket är oacceptabelt. Frågan om hets mot personer med könsöverskridande identitet kunde komma att få ytterligare belysning genom arbete. Den var inte avförd från kommitténs arbete och resultatet borde avvaktas. Mot denna bakgrund var utskottet inte berett att då föreslå några tillkännagivanden med anledning av motionen, som avstyrktes. har, som tidigare nämnts, inte lämnat några förslag om hets mot transpersoner. Det är inte acceptabelt att personer med könsöverskridande identitet drabbas av hot, våld och andra kränkningar på grund av sin identitet. Frågan om hets mot personer med könsöverskridande identitet lyftes inom , som dock av tidsskäl inte hann lämna några förslag. I regeringens proposition 2013/14:47 Några ändringar på tryck- och yttrandefrihetens område hänvisas till att regeringen har för avsikt att tillsätta en ny utredning som ska få i uppdrag att utreda vissa av de övriga frågor som har övervägt men som inte har resulterat i några förslag från regeringen. Frågan om hets mot personer med könsöverskridande identitet kan komma att tas upp i det sammanhanget. Ett arbete har också inletts inom för att analysera hur strafflagstiftningen om hot och andra övergrepp skulle kunna ändras för att bättre än träffa och motverka det som bör vara straffbart. Utskottet är mot denna bakgrund inte berett att nu föreslå några tillkännagivanden med anledning av motionerna 2011/12:Ju359 (S) yrkande 67, 2011/12:So593 (S) yrkande 5, 2012/13:So560 (S) yrkande 6, 2012/13:So595 (MP) yrkande 10 och 2013/14:C460 (S) yrkande 5. Motionerna avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att utreda möjligheten att kriminalisera grova kränkningar på internet och en motion om att inrätta en internetombudsman. Jämför reservation 3 (MP, V). I motion 2013/14:Ju389 av (KD) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande till regeringen om att utreda möjligheten att kriminalisera grova kränkningar på internet. Motionären nämner flera exempel på fall där kränkande bilder av enskilda har publicerats på sociala medier. Motionären anför att det inte finns någon lagstiftning mot näthat och nätkränkningar. Hon hänvisar till att Datainspektionen har identifierat behov av lagstiftning på området och att regeringen har uppmanats att se över den. I kommittémotion 2013/14:K220 av m.fl. (V) begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör inrätta en nätombudsman. Motionärerna anför att dagens lagstiftning inte ger ett tillräckligt skydd mot kränkningar och hot som inträffar på internet. Det behövs en funktion i samhället som tillvaratar de rättigheter som varje människa har att inte utsättas för förtal, hot eller andra allvarliga kränkningar. Motionärerna föreslår därför att det ska inrättas en nätombudsman. En nätombudsman bör ges i uppdrag att stödja och hjälpa den som utsätts för hot och kränkningar på nätet, vilket bl.a. innebär att ombudsmannen måste ges verktyg och förutsättningar för att hjälpa utsatta att få ansvariga för webbsajter att ta bort kränkande kommentarer på nätet samt erbjuda stöd vid polisanmälningar. En nätombudsman bör även ges möjlighet att driva skadeståndsprocesser. Enligt 2 kap. 6 § andra stycket RF är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Bestämmelsen infördes på förslag av och trädde i kraft (prop. 2009/10:80, bet. 2009/10:KU19, bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). ansåg att integritetsskyddet rent allmänt värderades förhållandevis lågt i lagstiftningen. Enligt kommittén var det tydligt att det på grundlagsnivå behövde ges uttryck för en större respekt än tidigare för den enskildes rätt till personlig integritet (SOU 2008:3 s. 255 f.). I svensk rätt finns dock inte något generellt straffskydd mot integritetskränkningar. När det gäller förhållandet mellan enskilda skyddas i stället den personliga integriteten och privatlivet i första hand av vissa bestämmelser i . Dessa bestämmelser kriminaliserar särskilda gärningar. Enligt 5 kap. 1 § är det förbjudet att lämna en uppgift om en annan om uppgiften är ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Den som bryter mot denna bestämmelse gör sig skyldig till förtal. Vidare är det enligt 5 kap. 3 § förbjudet att smäda någon annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende. Brott mot denna bestämmelse benämns förolämpning. Slutligen kan nämnas att det enligt 4 kap. 7 § är förbjudet att bl.a. handgripligen antasta någon annan eller på annat sätt bete sig hänsynslöst mot någon annan. Detta brott benämns ofredande. Ärekränkningsbrotten förtal och förolämpning har sina motsvarigheter i TF:s och YGL:s särskilda brottskatalog (7 kap. 4 § TF och 5 kap. 1 § YGL). Dessa brott utgör alltså tryck- respektive yttrandefrihetsbrott om de begås genom tryckt skrift eller i en framställning som omfattas av YGL och är straffbara enligt , dvs. om de begås i grundlagsskyddade medier. Reglerna i YGL om radioprogram ska tillämpas när vissa särskilt uppräknade massmedieföretag och redaktioner med hjälp av elektromagnetiska vågor på särskild begäran tillhandahåller allmänheten information ur en databas vars innehåll kan ändras endast av den som driver verksamheten. Denna regel kallas databasregeln (1 kap. 9 § YGL). Databasregeln omfattar alltså överföringar av information från databaser dvs. överföringar av lagrad information. Det är allmänheten som ska tillhandahållas upplysningarna. En annan förutsättning är att tillhandahållandet sker på särskild begäran. Med det menas att överföringen startas av mottagaren. Det är härvid utan betydelse om det finns flera meddelanden tillgängliga för mottagaren att välja bland eller om endast ett meddelande är tillgängligt. Dessutom förutsätts att mottagaren inte kan ändra innehållet i databasen. Databasregeln gör det även möjligt för andra aktörer än traditionella massmedieföretag att få grundlagsskydd för t.ex. en webbplats på internet. För det krävs att utgivningsbevis har utfärdats för verksamheten. För att få utgivningsbevis krävs bl.a. att verksamheten är ordnad så att innehållet endast kan ändras av den som driver verksamheten, att överföringarna utgår från och att en behörig utgivare har utsett. Man brukar här tala om att skyddet är frivilligt eftersom den som driver verksamheten kan välja om denna ska omfattas av YGL eller inte. Skyddet uppkommer med andra ord inte automatiskt. En skillnad måste således göras mellan webbplatser som har utgivningsbevis och sådana som inte har det. Privatpersoner, företag, organisationer och myndigheter kan ansöka om utgivningsbevis för sina databaser eller webbplatser hos Myndigheten för radio och tv. Genom ett utgivningsbevis får webbplatsen samma grundlagsskydd för yttrandefriheten som radio, tv och tidningar har för sina databaser. Grundlagsskyddet innebär bl.a. att särskilda ansvarsregler gäller för yttrandefrihetsbrott. Sammanfattningsvis innebär dessa regler att det endast är utgivaren som ansvarar för det som publiceras på webbplatsen. Meddelare har rätt att vara anonyma och myndigheter får inte efterforska deras namn. Personer som är verksamma på en redaktion får inte avslöja meddelarens identitet. Myndigheter får inte förhandsgranska eller försvåra publicering (censurförbud). Personuppgiftslagen (1998:204), förkortad PuL, gäller inte om tillämpningen av lagen strider mot YGL (se nedan). Som framgått kan man endast få ett utgivningsbevis om databasen tillhandahålls på särskild begäran, är väl avgränsad och framstår som en sammanhållen produkt, t.ex. genom en enhetlig formgivning. Den ska inte heller kunna ändras av någon annan än redaktionen. Webbplatser som innehåller omodererade diskussionsforum, artikelkommentarer, gästböcker och liknande kan således inte få ett utgivningsbevis eftersom de kan ändras av andra än redaktionen. Om alla inlägg godkänns av redaktionen innan de publiceras är det däremot möjligt att få utgivningsbevis. Utöver detta bör nämnas att OSL innehåller bestämmelser som begränsar offentlighetsprincipen och som innebär att vissa uppgifter av betydelse för enskildas personliga integritet inte ska lämnas ut av en myndighet. Personuppgiftslagen anger hur personuppgifter får behandlas. Enligt 7 § första stycket PuL ska bestämmelserna i den lagen emellertid inte tillämpas i den utsträckning det skulle strida mot bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihet i TF eller YGL. Enligt artikel 8.1 i om mänskliga rättigheter har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten till respekt för privatlivet innefattar bl.a. en rätt till skydd för en persons rykte, dvs. en rätt till skydd mot förtal eller nedsättande uppgifter, och en rätt att bli lämnad i fred, dvs. ett skydd mot alltför närgången uppmärksamhet (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2012, s. 355 f.). Av denna artikel följer en skyldighet för konventionsstaterna att ha en lagstiftning som skyddar enskilda mot ärekränkning. Rätten att bli lämnad i fred innefattar ett skydd mot att bli fotograferad eller avlyssnad och att få t.ex. fotografier eller ljudinspelningar av privat karaktär publicerade eller använda för ovidkommande syften (s. 357 f.). Det handlar alltså här om ett skydd mot inhämtning eller spridning av privata uppgifter även om dessa inte är nedsättande. Skyddet omfattar personer när de utövar aktiviteter som hör till privatlivet oavsett var dessa aktiviteter utspelar sig. Det omfattar även s.k. offentliga personer. Artikel 8 innebär primärt att staten ska avhålla sig från ingrepp i den skyddade rättigheten. Av praxis följer emellertid att staten även har en positiv förpliktelse att vidta rimliga åtgärder för att skydda den enskildes privata sfär i relation till andra enskilda. De rättigheter som anges i konventionen ska av konventionsstaterna ges ett praktiskt och effektivt innehåll, inte bara ett teoretiskt eller illusoriskt sådant. De krav som ställs på staterna i det avseendet är i princip att det finns en lagstiftning som ger ett tillfredsställande skydd för de rättigheter som anges i artikeln och att myndigheterna ska kontrollera att denna lagstiftning efterlevs och respekteras. Det rättsskydd som staterna upprätthåller kan vara av preventiv eller reparativ art. I sin praxis har emellertid betonat angelägenheten av förebyggande åtgärder som kan förhindra uppkomsten av kränkningar och inte bara kompensera kränkningar i efterhand. Rätten till respekt för privatlivet är inte absolut utan kan inskränkas under de förutsättningar som anges i artikel 8.2. En inskränkning kan ske för att skydda andra personers fri- och rättigheter, bl.a. yttrandefriheten som skyddas i artikel 10. Enligt artikel 10.1 har var och en rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Skyddet för yttrandefriheten omfattar såväl skriftlig som muntlig spridning av yttranden. I skriftlig spridning inkluderas även bilder och filmer. Det gäller både spridning i mer förtrolig form inom en begränsad krets och spridning till allmänheten som sker genom t.ex. böcker, tidningar, radio, tv och datorkommunikation. Också i fråga om rätten till yttrandefrihet har konventionsstaterna en skyldighet att se till att det finns en ändamålsenlig lagstiftning som skyddar denna. Inte heller yttrandefriheten är absolut utan kan inskränkas under de förutsättningar som anges i artikel 10.2. har det i funnits en av pressbranschen inrättad självsanerande verksamhet. Syftet med denna är att upprätthålla god publicistisk sed och ge den enskilde ett skydd mot publicitetsskador utöver det som lagen erbjuder. Verksamheten är fristående från staten och bekostas av branschens organisationer. Den självsanerande verksamheten bedrivs genom Allmänhetens () och (). PO och kan pröva publiceringar som sker i periodiska skrifter men också i vissa fall publiceringar på webbplatser. Prövningen sker utifrån de pressetiska regler som har beslutats av pressens huvudorganisationer. Av en s.k. portalparagraf till reglerna framgår att det vid publiceringar gäller att skydda enskilda mot oförskyllt lidande genom publicitet. I portalparagrafen anges också att reglerna ska vara ett stöd för en ansvarig hållning inför den publicistiska uppgiften. Flera av reglerna rör respekten för den personliga integriteten, bl.a. regel 7 som anger att publicitet som kan kränka privatlivets helgd noga ska övervägas. Pressen ska avstå från sådan publicitet om inte ett uppenbart allmänintresse kräver offentlig belysning. Vidare innebär regel 15 att konsekvenserna av en namnpublicering som kan skada människor noga ska övervägas och att man ska avstå från sådan publicering om inte ett uppenbart allmänintresse kräver att namn anges. I ett skriftligt frågesvar (2006/07:1346) besvarade statsrådet en fråga som var ställd till justitieministern, men som föll inom ansvarsområde. Frågan gällde vilka åtgärder justitieministern kommer att vidta för att medverka till att en internetombudsman inrättas. Som svar anförde statsrådet bl.a. att när det gäller information som hålls tillgänglig på en webbplats gäller att det som är olagligt i andra medier också är olagligt på internet. Tryck- och yttrandefrihetsrättslig grundlagsreglering kan gälla för visst material och straffbestämmelser för annat material. Enligt grundlagarna får någon förhandsgranskning av webbplatser inte förekomma, men åtal kan väckas i efterhand för vissa brott. Statsrådet framhöll vidare att självreglering oftast är positivt. Som exempel nämnde statsrådet som är tidningsbranschens eget organ som har skapats och verkar utan statlig inblandning. Statsrådet hänvisade också till att flera internetleverantörer har s.k. missbruksavdelningar dit abonnenterna kan rapportera misstänkt olagligt material som de funnit på internet.