bet · H101MJU13 · 2014-03-17 00:00:00 — I vissa fall fattas dock beslutet om klassificering av ett ämne på EU-nivå, s.k. harmoniserad klassificering. En harmoniserad klassificering måste tillämpas av ämnets leverantörer. Beslut om en harmoniserad klassificering fattas av efter förslag från en behörig myndighet i en medlemsstat, en tillverkare eller en användare. Förslaget lämnas in till den europeiska kemikaliemyndigheten, Echa, och hanteras i enlighet med det förfarande som beskrivs i CLP-förordningen. Ett beslut om en harmoniserad klassificering av ett ämne som cancerframkallande, fosterskadande eller skadligt för arvsmassan, s.k. CMR-ämnen, i kategori 1 A eller 1 B (de allvarligaste kategorierna) kan innebära begränsningar i rätten att använda ämnet i växtskyddsmedel, biocidprodukter, kosmetika och leksaker. Sammantaget innebär ett beslut om en harmoniserad klassificering av ett ämne som CMR i kategori 1 A eller 1 B att en viss utfasning av ämnet påbörjas inom EU. I är Kemikalieinspektionen behörig myndighet att lämna in begränsningsförslag och förslag om harmoniserad klassificering av ämnen till den europeiska kemikaliemyndigheten, Echa. lämnade Kemikalieinspektionen in fyra förslag till ämnen att ta upp i kandidatförteckningen. När ett ämne har tagits upp i kandidatförteckningen omfattas det av reglerna i artikel 33 i Reachförordningen som gäller information om särskilt farliga ämnen i varor. Från kandidatförteckningen väljs vidare ämnen successivt ut för tillståndsprövning enligt Reachförordningen. fanns 144 ämnen i kandidatförteckningen. har som mål att förteckningen ska omfatta alla relevanta ämnen 2020. Erfarenheter visar att när ett ämne tas upp i kandidatförteckningen har detta förhållande en starkt substitutionsdrivande effekt. Att tas upp i förteckningen innebär inga begränsningar i sig men ger en signal om att ämnet kan komma att bli föremål för en mer eller mindre omfattande utfasning inom EU. Många företag påbörjar därför frivilligt ett arbete med att ersätta ämnen som har listats i kandidatförteckningen med andra ämnen i sina produktionsprocesser. Företagen agerar på så sätt i enlighet med ett av Reachförordningens mål – att successivt ersätta ämnen som inger stora betänkligheter med mindre farliga ämnen och tekniker om det finns ekonomiskt och tekniskt genomförbara alternativ. Enligt Reachförordningen ska ett beslut om upptagande i kandidatförteckningen baseras enbart på ämnets farlighet. Trots detta har det inom EU framförts krav på att ett beslut om att ta upp ett ämne i kandidatförteckningen ska föregås av en samhällsekonomisk analys. Bakgrunden till detta är den substitutionsdrivande effekt som regleringen har fått i praktiken genom företagens frivilliga arbete med utfasning av ämnen. Utskottet anser att det är viktigt att införandet av ämnen i kandidatförteckningen sker enligt det förfarande som Reachförordningen anvisar, dvs. att beslut om införande baseras enbart på ämnets farlighet och de kriterier som finns i förordningen. Ett införande i kandidatförteckningen har inte några andra rättsverkningar än skyldigheten att lämna information om ämnet i varor. För att användare och konsumenter ska kunna hantera varor på ett säkert sätt och göra informerade val är det enligt utskottets mening angeläget att ämnen som uppfyller kriterierna i Reachförordningen tas upp i kandidatförteckningen. Det är först om, och när, ett ämne blir tillståndspliktigt som användningen inom EU begränsas. Det är i det skedet som samhällsekonomiska konsekvensanalyser ska göras. Utskottet anser i likhet med regeringen att bör fortsätta att ta en aktiv del i att ta fram nya harmoniserade klassificeringar inom EU. Genom en fortsatt hög takt i utvidgningen av kandidatförteckningen kan företagen ha en god framförhållning i sitt arbete med substitution, och insatser kan påbörjas för att fler farliga ämnen fasas ut. Detta innebär även att användarna av varor får tillgång till viktig information om förekomsten av sådana ämnen. Härigenom möjliggörs såväl en säker hantering som informerade val och krav på leverantörer. Motionerna 2013/14:MJ492 (S) yrkande 21 och 2012/13:MJ455 (S) yrkandena 10 och 11 bör därmed lämnas utan vidare åtgärd i den mån de inte kan anses tillgodosedda. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om att vidta åtgärder i såväl som inom EU för att minska halten av kadmium i livsmedel (S, MP), förbud mot kadmium i konstnärsfärger (V) och en aktionsplan för att sluta kretsloppen för kväve och fosfor (MP). Jämför reservationerna 12 (S, MP, V) och 13 (MP, V). Regeringen bedömer att en samlad kadmiumstrategi bör tas fram inom EU för att långsiktigt och systematiskt minska människors exponering för kadmium. Regeringen anser att riskerna med kadmium inte enbart kan hanteras nationellt, och därför är det viktigt att åtgärder även vidtas på EU-nivå. De nuvarande EU-reglerna är dock inte tillräckliga för att begränsa människors exponering för kadmium. har föreslagit reviderade gränsvärden för kadmium i ett stort antal livsmedelsgrupper. Detta är ett steg i rätt riktning, men det är ännu viktigare med förebyggande åtgärder som kan minska exponeringen på lång sikt. Exempel på möjliga sådana åtgärder är minskad tillförsel av kadmium från handelsgödsel, t.ex. genom ett EU-gemensamt gränsvärde, och skärpta regler om utsläpp från miljöfarliga verksamheter, däribland förbränning av fossila bränslen. Ytterligare skärpningar av regler om kadmiumhalter i varor och kemiska produkter är dock sannolikt nödvändiga för att minska belastningen. Skärpta krav bör exempelvis övervägas för batterier och konstnärsfärger. Eftersom kadmium behandlas i flera olika rättsakter på EU-nivå krävs en samlad strategi för att långsiktigt och systematiskt minska exponeringen för ämnet. bör verka för att en sådan strategi tas fram i samband med lämpliga processer och i lämpliga forum inom EU. Den ökade medvetenheten om riskerna med kadmium bedöms förbättra förutsättningarna för att få till stånd sådana åtgärder inom EU. I kommittémotion 2013/14:MJ8 av m.fl. (S) yrkande 6 uppmärksammas att de höga halterna av tungmetallen kadmium i maten är ett stort och välkänt problem. Därför behövs inhemska åtgärder för att minska exponeringen för kadmium i den svenska maten. I kommittémotion 2013/14:MJ299 av m.fl. (V) yrkande 12 föreslås att färger som innehåller kadmium förbjuds eftersom det finns färger utan kadmium. Halterna av tungmetallen kadmium är kraftigt förhöjda intill många konstskolor på grund av att tungmetallen används i flera konstnärsfärger. Enligt motion 2013/14:MJ305 av m.fl. (MP) yrkande 1 måste regeringen verka aktivt inom EU för mycket strängare gränsvärden för kadmium i handelsgödsel. Motionärerna anser också att regeringen ska verka aktivt inom EU för minskade utsläpp av kadmium. Kadmium finns i både importerade livsmedel och tungmetaller som kommer till via luften. Därför bör frågan ses i ett vidare europeiskt perspektiv (yrkande 2). Det är också viktigt att arbeta aktivt för att sluta kretsloppen för kväve och fosfor utan att öka spridningen av miljögifter, och därför behövs en aktionsplan och ny slamförordning (yrkande 3). Utskottet har behandlat frågan om kadmium i olika sammanhang, i sitt budgetbetänkande 2013/14:MJU1. Utskottet har uttryckt en oro för den påverkan som kadmium har. Kadmium bedöms påverka så många människors hälsa att det kan betraktas som ett folkhälsoproblem. Ett stort intag av kadmium kan bidra till benskörhet och orsaka njurskador. Samhällets kostnader för frakturer orsakade av kadmium i maten uppskattas till enligt bedömningar som Kemikalieinspektionen har gjort (Samhällsekonomisk kostnad för frakturer orsakade av kadmiumintag via maten, Kemikalieinspektionens PM 12/12). I denna siffra ingår vårdkostnader och kostnader för försämrad livskvalitet och förkortad livslängd. Kadmiumrelaterade kostnader för samhället kan jämföras med samhällets totala kostnader för frakturer, som uppskattas till . Människor utsätts främst för kadmium via kost och rökning. Den största delen av kadmiumintaget via kosten kommer från spannmål och rotfrukter. Den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) har konstaterat att både barn och vuxna i ligger nära eller över det intag av kadmium som är acceptabelt (Cadmium dietary exposure in population, EfsaJournal 2012:10(1):2551). Historiskt har kadmium främst tillförts svensk åkerjord via mineralgödsel, men utgör depositionen från luft den största källan. Depositionen härrör främst från utländska källor, men även svenska utsläpp från metall-, pappers- och träfiberindustrierna och från energisektorn bidrar till belastningen. Gödselmedel är den näst största källan till kadmium i . Det gäller såväl stall- och mineralgödsel som biogödsel och reningsverksslam. När det gäller kadmiumintaget via födan bedöms det vara relativt oförändrat över tiden. Kadmiumhalterna i exempelvis vetemjöl har enligt inte förändrats nämnvärt . Mot denna bakgrund välkomnar utskottet regeringens initiativ att driva frågan om att en kadmiumstrategi bör tas fram inom EU för att minska människors exponering för kadmium. Utskottet instämmer i regeringens bedömning att riskerna med kadmium inte enbart kan hanteras nationellt, och därför är det viktigt att åtgärder även vidtas på EU-nivå. Regeringens förutsedda initiativ på EU-nivå, förhindrar inte att åtgärder också vidtas inom för att minska kadmiumexponeringen. Enligt utskottets mening är det därför positivt att regeringen har gett i uppdrag att ta fram förslag till bl.a. etappmål för att minska befolkningens exponering för kadmium via livsmedel. lämnade sin rapport till regeringen . Som etappmål föreslås att styrmedel är beslutade som minskar befolkningens exponering för kadmium via livsmedel. Styrmedlen bör enligt inriktas mot en generell och långsiktig minskning men kan även där så är motiverat inriktas på särskilda grupper. Avsikten med etappmålet är att avståndet ska öka mellan den genomsnittliga exponeringen för kadmium för befolkningen och de exponeringsnivåer som kan förorsaka hälsoproblem. I utredningen föreslås vidare elva åtgärder för att minska exponeringen av kadmium, bl.a. ett förbud mot kadmium, i konstnärsfärger (Exponering för kadmium via livsmedel, NV-00336-13). Enligt kommer förslagen att remissbehandlas. När det gäller frågan om kadmium i konstnärsfärger vill utskottet lyfta fram att Kemikalieinspektionen inledde arbetet med en begränsningsdossier för vissa kadmiumföreningar i konstnärsfärger. Som framgått har regeringens satsning på handlingsplanen för en giftfri vardag, utöver det som annars skulle ha genomförts, gjort det möjligt för Kemikalieinspektionen att kraftigt öka antalet förslag på reglering av hälso- och miljöfarliga ämnen. Utskottet konstaterar att man i olika avseenden arbetar med de frågor som har lyfts fram i motionerna, och utskottet föreslår mot denna bakgrund att motionerna 2013/14:MJ8 (S) yrkande 6, 2013/14:MJ299 (V) yrkande 12 och 2013/14:MJ305 (MP) yrkandena 1 och 2 nu lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller frågan om insatser för att sluta kretsloppen för kväve och fosfor utan att öka spridningen av miljögifter vill utskottet uppmärksamma redovisning av ett regeringsuppdrag: Hållbar återföring av fosfor – redovisning av ett uppdrag från regeringen (rapport 6580, ). Rapporten innehåller bl.a. en kartläggning av fosforresurser och innehållet av oönskade ämnen i olika fosforkällor. har också tagit fram förslag till både författningskrav och etappmål för en hållbar återföring av fosfor. Etappmålet ska stimulera kretslopp av näringsämnen som är resurseffektiva och så långt som möjligt fria från oönskade ämnen. Om etappmålet uppfylls minskar tillförseln av näringsämnen för att bättre matcha de verkliga behoven i jordbruket. Det kan enligt innebära att jordbruket inte längre blir lika beroende av tillgången till mineralgödsel med lågt kadmiuminnehåll på en världsmarknad, utan i ökande grad kan tillgodose växtnäringsbehovet från inhemska och tillräckligt rena källor. Förslagen har remissbehandlats och bereds inom . Med hänvisning till pågående beredningsarbete föreslår utskottet att motionen 2013/14:MJ305 (MP) yrkande 3 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ökad kunskap om nanoteknik (MP), ökat nordiskt samarbete om nanoteknik (MP) och krav på information om nanomaterial i produkter m.m. (MP, V). Jämför reservation 14 (MP, V). Regeringen har beslutat om ett etappmål om kunskap om ämnens hälso- och miljöegenskaper. Etappmålet innebär att beslut som fattas inom EU och internationellt ställer krav på att uppgifter om miljö- och hälsofarliga egenskaper hos kemiska ämnen ska vara tillgängliga och tillräckliga för att möjliggöra en riskbedömning för alla användningsområden. Besluten ska innehålla åtgärder som innebär att – relevanta regelverk ställer krav på kunskap samt uppgifter om förekomst gällande nanopartiklar och nanomaterial som är tillräckliga för att bedöma och minimera hälso- och miljöeffekter av sådana – förutsättningar finns för att relevanta regelverk kan ta hänsyn till kombinationseffekter vid exponering för kemikalier – regelverken tar hänsyn till att barn är särskilt känsliga för påverkan från kemikalier – informationskraven i samband med registrering i Reachförordningen för ämnen som tillverkas eller importeras i små kvantiteter (mindre än per tillverkare eller importör och år) stärks . När det gäller insatser för att nå etappmålet om kunskap om ämnens hälso- och miljöegenskaper bedömer regeringen att informationskraven för s.k. lågvolymämnen i Reachförordningen bör skärpas. Vidare bör testmetoder och grunder för att bedöma nanomaterial, hormonstörande ämnen och kombinationseffekter av kemikalier utvecklas. Testmetoder och bedömningskriterier måste även utvecklas så att de tar bättre hänsyn till barns särskilda känslighet. Det behövs ytterligare kunskap om vilka nanomaterial som finns på marknaden. I kommittémotion 2013/14:MJ299 av m.fl. (V) yrkande 5 framhålls att man bör införa anmälningskrav för de produkter som innehåller nanomaterial. Kunskapen om nanoteknik är fortfarande begränsad, och höga säkerhetskrav behövs för att minimera riskerna. Även i motion 2012/13:MJ316 av (MP) yrkande 4 uppmärksammas att man behöver införa ett säkert system för korrekt information om nanopartiklar i konsumentprodukter. Osäkerheterna i kunskapsläget om nanopartiklar behöver även redovisas (yrkande 2). I kommittémotion 2012/13:MJ207 av m.fl. (V) yrkande 6 och motion 2012/13:MJ316 av (MP) yrkande 1 betonas behovet av ökad kunskap om nanoteknik. Motionären i den sistnämnda motionen anser också att regeringen bör prioritera ett ökat nordiskt samarbete i frågor om nanoteknologi inom den befintliga forskningen om hälso-, miljö-, och arbetsmiljörisker (yrkande 3). Utskottet välkomnar regeringens förslag till etappmålet om kunskap om ämnens hälso- och miljöegenskaper. Utskottet delar bl.a. regeringens bedömning att testmetoder och grunder för att bedöma nanomaterial, hormonstörande ämnen och kombinationseffekter av kemikalier bör utvecklas. Det behövs vidare ytterligare kunskap om vilka nanomaterial som finns på marknaden. Nanomaterial är ytterst små material som brukar definieras som att minst en dimension av partiklarna i materialet är av storleksordningen 1–. En nanometer är en miljondels millimeter. Nanomaterial kan t.ex. vara strukturerade metaller, metalloxider eller kompositer. Material i nanometerstorlek kan uppvisa mycket speciella mekaniska, optiska, elektriska och magnetiska egenskaper som eftertraktas i olika applikationer och tekniker. Nanoteknik innebär en medveten framställning av strukturer som tar vara på de fysikalisk-kemiska egenskaper som uppstår på nanometernivå. Nanotekniken har pekats ut som ett område som kommer att skapa stor nytta för samhället, såsom nya jobbtillfällen, ökad konkurrenskraft för industrin, förbättrad sjukvård och ett mer hållbart användande av världens resurser. finns det osäkerheter när det gäller nanomaterials miljö- och hälsoeffekter. Det saknas kunskap om hur nanomaterial används i produkter på marknaden. Dagens kemikalielagstiftning är inte heller anpassad till nanomaterials särskilda egenskaper. antog en resolution om behovet av lagstiftning om nanomaterial (2008/2208()). I resolutionen underströk parlamentet behovet av åtgärder på EU-nivå för att öka kunskapen om nanomaterial på marknaden. I brist på sådana åtgärder har flera medlemsstater agerat nationellt för att hantera risker med nanomaterial. Exempelvis har infört ett nationellt rapporteringssystem om nanomaterial. Behovet av att anpassa lagstiftningen på EU-nivå är emellertid stort, och uppmanade tillsammans med tio andra medlemsstater kommissionen att lägga fram förslag om sådana anpassningar och att vidta åtgärder för att få kunskap om vilka nanomaterial som används i EU. publicerade ett meddelade om den andra översynen av lagstiftningen om nanomaterial (KOM(2012) 572 slutlig). Av meddelandet framgår att kommissionen anser att Reachförordningen utgör den bästa ramen för riskhantering av nanomaterial när de förekommer som ämnen eller blandningar samt att det är nödvändigt att införa mer specifika krav för nanomaterial i lagstiftningen. I meddelandet uttalar kommissionen vidare att det kan bli aktuellt med ändringar av vissa bilagor till Reachförordningen och att Echa bör vidareutveckla vägledningsdokumentet om information som ska lämnas vid registrering. Detta arbete har påbörjats, enligt regeringen. Echa har gjort vissa ändringar i vägledningen om information som ska lämnas vid registrering, bl.a. i fråga om information som ska lämnas om fysikalisk-kemiska egenskaper hos nanomaterial. Kommissionen har vidare meddelat att den avser att lämna förslag till ändringar av bilagorna till Reachförordningen före utgången av 2013. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att föreslå en nationell handlingsplan för hur användningen och hanteringen av nanomaterial ska ske på ett säkert sätt (dir. 2012:89). Utredningen har lämnat betänkandet Säker utveckling! – Nationell handlingsplan för säker användning och hantering av nanomaterial (SOU 2013:70). Utredningens förslag omfattar bl.a. inrättandet av ett Nanoråd med underliggande sekretariat (Nanocentrum) som ska utgöra en plattform för samordning mellan olika aktörer och vidareutveckla strategier och prioriteringar av åtgärder för en säker hantering av nanomaterial. Utredningen har bl.a. pekat på att många aktörer efterfrågar ökad kunskap om var på marknaden nanomaterial förekommer och att det saknas statistik och databaser som kan fylla olika aktörers kunskapsbehov. Utredningen har också konstaterat att samhällets möjligheter att spåra och oskadliggöra material som visar sig vara farliga kan vara en avgörande faktor för allmänhetens tillit till nanotekniken. Betänkandet kommer enligt regeringen att remitteras. Utskottet instämmer i regeringens bedömning att det finns ett stort behov av att få veta vilka nanomaterial som finns på marknaden, vad de används till och vilka risker användningen medför. Kunskapen både om förekomsten av nanomaterial och om deras eventuella hälso- och miljöskadliga effekter behöver förbättras. Det behövs också kunskap om hur och i vilken omfattning dessa material används för att kunna ta ställning till hur människa och miljö kan skyddas från eventuella risker. för ekonomiskt samarbete och utveckling () pågår ett arbete med att utvärdera om befintliga testmetoder kan användas för att testa nanomaterial och om dessa metoder är tillräckliga. En vägledning för hur prov av nanomaterial ska hanteras finns redan. Ett arbete med att utvärdera testmetoder sker också inom Nanoreg som är ett projekt inom EU:s program för forskning och utveckling. Projektet avser bl.a. att ge bidrag till arbetet med att utveckla testmetoder i . Ett annat viktigt syfte med projektet är att ge underlag för arbetet med att utveckla kemikalielagstiftningen i fråga om nanomaterial, i första hand Reachförordningen. Likaså delar utskottet regeringens bedömning att det är angeläget att fortsätter att delta aktivt i arbetet inom EU och internationellt för en säker användning av nanomaterial och bidrar till att relevant kemikalielagstiftning ändras så att den tar bättre hänsyn till nanomaterials särskilda egenskaper. bör vidare aktivt bidra till att nanomaterials särskilda egenskaper hanteras inom ramen för FN:s system för klassificering och märkning av kemikalier (GHS). Med syftet att stärka Kemikalieinspektionens vetenskapliga underlag för att bättre kunna påverka utvecklingen av EU:s rättsakter har inspektionen låtit ta fram underlag om hormonstörande ämnen och nanomaterial. Vidare har Kemikalieinspektionen kartlagt hur barns säkerhet hanteras. Mot denna bakgrund konstaterar utskottet att det pågår många insatser som syftar till att utveckla både ny kunskap om nanomaterial och nanoteknik. Utskottet välkomnar denna inriktning eftersom kunskap är en viktig faktor för att såväl driva frågan inom bl.a. EU-samarbetet om en skärpt reglering som att få till stånd en sådan. Utskottet ser positivt på det arbete som pågår såväl internationellt som på EU-nivå och nationell nivå och inväntar regeringens behandling av utredningen utveckling! Säker användning och hantering av nanomaterial. Med hänvisning till detta anser utskottet att motionerna 2012/13:MJ207 (V) yrkande 6, 2012/13:MJ316 (MP) yrkandena 1–3 och 4 samt 2013/14:MJ299 (V) yrkande 5 kan lämnas utan vidare åtgärd i den mån de inte kan anses tillgodosedda. Information om farliga ämnen i varor Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om dels information till konsumenter (MP), dels en nationell databas om farliga ämnen (MP), loggbok för byggnader (MP), obligatorisk innehållsförteckning (MP), kontroll av farliga ämnen i hygienprodukter (S) och krav på importörer om innehållet i varor (SD). Jämför reservationerna 15 (MP), 16 (S), 17 (SD) och 18 (S, MP, V). Regeringen har beslutat ett etappmål om information om farliga ämnen i varor. – regelverk eller överenskommelser inom EU eller internationellt ska tillämpas så att information om miljö- och hälsofarliga ämnen i varor är tillgänglig för alla berörda – reglerna ska införas stegvis för olika varugrupper och särskild hänsyn tas till barns hälsa i informationen – information om hälso- och miljöfarliga ämnen som ingår i material och varor görs tillgängliga under varans hela livscykel genom harmoniserade system som omfattar prioriterade varugrupper. När det gäller farliga ämnen i byggnader är regeringens bedömning att det bör undersökas om det finns förutsättningar för att införa ett nationellt system för dokumentation av farliga ämnen i byggnader (loggbok för byggnader). Ett sådant system skulle enligt regeringen möjliggöra att kunskapen om förekomsten av farliga ämnen i byggmaterial och byggnadskomponenter finns tillgänglig under materialets och komponenternas hela livscykel, inklusive avfallsledet. Undersökningen bör utföras med hänsyn till gällande EU-regler, främst och rådets förordning (EU) nr 305/2011 av om fastställande av harmoniserande villkor för saluföring av byggprodukter och om upphävande av direktiv /016/EG, och den bör enligt regeringen ske i nära samarbete med berörda myndigheter, främst Kemikalieinspektionen, och , samt med näringsliv och forskare. Enligt kommittémotion 2013/14:MJ519 av (MP) yrkande 12 är kraven i Reach om att konsumenter ska kunna få information om ifall en vara innehåller farliga ämnen otillräckliga. Informationen till konsumenterna måste därför bli bättre. I kommittémotion 2013/14:MJ11 av (MP) yrkande 14 förordas en nationell databas för farliga ämnen i varor. Producenter och importörer bör åläggas att rapportera sina varors kemiska innehåll till en nationell databas. När man bygger flerfamiljsbostadshus bör det vara obligatoriskt att bokföra alla ämnen som används i en loggbok (yrkande 12).