bet · H101AU6 · 2014-03-20 00:00:00 — Det är hårt arbetande människor som utan ersättning tvingas gå miste om tid med sin partner, som inte hinner hämta de stora barnen på träningen, som inte hinner läsa godnattsaga för de små, som inte hinner boka tid i tvättstugan och så vidare.Vi har också problemen med underbemanning och stress, där allt färre personal förväntas ta hand om allt fler äldre och sjuka, som vi - ironiskt nog - har ett stort problem med ofrivillig deltidsarbetslöshet. Vi har ett stort antal välfärdsarbetare vars tjänster efterfrågas av brukare, patienter och elever. Det finns välfärdsarbetare som vill jobba mer men som inte får det och som på grund av detta får svårt att leva på sin lön och halkar efter i kompetens- och pensionsutveckling.Precis som i fallet med försvaret av den svenska modellen är vi Sverigedemokrater långtifrån ensamma om att säga att det behövs fler händer i välfärden och att fler arbetstagare inom den offentliga sektorn borde få möjlighet att omvandla sin deltid till heltid. Återigen ligger inte skillnaden i ord utan i handling.Moderaterna säger, bland annat genom sitt ställningstagande för den föreliggande texten i betänkandet, att den utbredda deltidsarbetslösheten är oacceptabel, att det är allvarligt att deltidsarbetslösheten är så hög i kvinnodominerade sektorer och att problemet är värst inom offentlig sektor. Man säger till och med: "Alla som vill och kan måste få möjlighet att jobba mer." Det är fina ord, men i praktiken betyder de inte någonting, eftersom inte har några förslag och inga pengar över huvud taget när det gäller att göra något åt situationen.Socialdemokraterna är beredda att lagstifta om rätt till heltid på arbetsmarknaden. Men någon konsekvensanalys kring vilka effekter det skulle få på den konkurrensutsatta, privata marknaden tycks man inte ha gjort. Sannolikt skulle det leda till att många deltidsarbetslösa i stället blir heltidsarbetslösa, eftersom företagen inte skulle ha råd att ha kvar dem, och att de grupper som står långt från arbetsmarknaden skulle hamna ännu längre därifrån och skulle få väldigt svårt att få in en fot på arbetsmarknaden över huvud taget.Några pengar skjuter Socialdemokraterna inte heller till - inte en enda krona - trots att har visat att införandet av rätt till heltid inom den offentliga sektorn motsvarar kostnaden för 25 000 helårsarbetskrafter. Den logiska slutsatsen av det måste bli att om kommunerna och landstingen ska genomföra Socialdemokraternas förslag måste de spara - de måste försämra vårdkvaliteten och försämra arbetsmiljön.Orimligheten i att genomföra detta utan stöd från staten visas med all önskvärd tydlighet av att de socialdemokratiskt styrda kommunerna inte har genomfört detta, trots att man i tre på varandra följande valrörelser har lovat att införa rätt till heltid. Det är alltså ett sviket vallöfte upphöjt till tre.Det är min övertygelse att lösningen i fråga om såväl underbemanningen som de delade turerna och den ofrivilliga deltidsarbetslösheten inom den offentliga sektorn stavas resurser. Till skillnad från och Socialdemokraterna skjuter vi i vår budget till betydande resurser för att åtgärda de här problemen. Vi har de resurserna därför att vi gör andra prioriteringar. Socialdemokraterna och har inte de resurserna därför att de prioriterar fortsatt massinvandring före svensk välfärd. Vi debatterar arbetsrättsliga frågor och de motioner på det temat som har lämnats in under allmänna motionstiden. Det är ett fält där det finns ett stort behov av förbättringar och där regeringens vilja till handling i motsvarande grad är liten. har därför 20 reservationer i betänkandet. Jag står givetvis bakom samtliga, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservationerna 6 och 28.Herr talman! De flesta människor tillbringar en betydande del av sitt vakna, vuxna liv på arbetet. Man säljer sin arbetskraft och får lön i form av pengar. Därigenom definierar man mycket av sin sociala position, sina möjligheter och friheter, sitt välstånd och sin välfärd. Naturligtvis spelar det en avgörande roll för varje samhälle vilka förhållanden som råder i och runt arbetet, vad det är för uttalade och outtalade förväntningar som finns på den som befinner sig i jobb, vilka maktrelationer som etableras och vilka möjligheter man har att förändra dem.Arbetsrätten, som vi diskuterar , är det juridiska ramverket för mycket komplexa, faktiska förhållanden som människor möter i arbetslivet. Det finns förstås ett samband, även om det inte är så att man kan förstå eller förändra alla förhållanden i arbetslivet genom lagar och regelverk.Verkligheten på marken, på den svenska arbetsmarknaden, är sådan att det finns en hel del som fungerar bra, inte minst tack vare ett seglivat, organiserat arbete över för att göra tillvaron tryggare och bättre för arbetstagarna, men det finns också problem och oroväckande utvecklingstendenser.Många möter en arbetsmarknad som är förknippad med stor osäkerhet. Man har en livssituation där man inte vet från dag till dag vilken inkomst man får. Det är nedbrytande att gå och år utan att få den trygghet som en fast anställning innebär. Det är stressande, och det är förminskande för alltför många. Ofrivilligt deltidsarbete begränsar mångas frihet. är det kvinnor det handlar om. Vi ser exempel på hur grundläggande regler på arbetsmarknaden medvetet rundas när arbetsgivare använder sig av inhyrda arbetstagare. Det är en återgång till svunna tiders arbetsmarknadsrelationer. Vi ser inte minst hur utländska arbetare utnyttjas å det grövsta som villkor och rättigheter som har upparbetats på arbetsmarknaden i undergrävs. Detta är exempel på konkreta problemområden som man enligt flera motioner vill åtgärda. Men det avvisas konsekvent från högerpartierna i denna riksdag. Tidsbegränsade anställningar fyller en viktig funktion på varje rörlig och dynamisk arbetsmarknad. Det kan finnas specifika behov av kompetens under ett specifikt projekt. Det kan dyka upp tillfälliga arbetsanhopningar som har varit svåra att planera och som kräver extra personal. Det finns förstås även behov av vikarier om anställda blir sjuka, är föräldralediga eller får tjänstledigt några månader. Allt detta ska man kunna och har man kunnat hantera flexibelt inom ramen för en stabil arbetsrätt. Problemet är att fler arbetsgivare systematiskt använder tidsbegränsade anställningar för att täcka det som i själva verket är ett permanent arbetskraftsbehov. Det är att kortsluta hela idén med att tillsvidareanställning ska vara på den svenska arbetsmarknaden och att uppsägning ska ske bara med saklig grund. Det kan verka flexibelt för arbetsgivarna att bolla runt med visstidsanställningar för att få jobbet gjort. Men det är en flexibilitet, eller en ovilja att anstränga sig och planera, vars kostnad helt enkelt läggs över på arbetstagarna. Då måste man påminna sig om vad flexibilitet är. Ordlistedefinitionen är anpasslig och böjlig. I detta sammanhang måste man som vanligt resa frågan: Vem är det som böjer, och vem är det som böjs?Det är mer än dubbelt så vanligt bland tidsbegränsat anställda att man saknar inflytande över planeringen av sitt arbete. Färre har möjlighet att påverka förläggningen av sin arbetstid. Andelen som är oroliga eller mycket oroliga för att bli arbetslösa är väsentligt större bland tidsbegränsat anställda. Det är ungefär dubbelt så vanligt bland anställda med osäkra anställningar att man drar sig för att framföra kritiska synpunkter på arbetet. Detta är kanske det som ger tydligast utslag i vardagen. Medan det är av de fast anställda som går runt med en oro för hushållets ekonomi är det fyra av tio som gör det bland dem som har osäkra anställningsformer, och det är så vanligt att de känner mycket stor oro för hushållets ekonomi. Det är sådant som tär på människor över tid.Vi ser kostnader både för den enskilda arbetstagaren och för samhällsekonomin eftersom ohälsa kostar, räddhågsenhet som är ett problem och inte upptäcks kostar, och bristande förtroende kostar. Detta är en verklighet som högerpartiernas representanter ogärna känns vid. I stället är det bara prat om att det är bra att få en fot i dörren, en tumme i luften, en fågel i handen och så vidare. Detta ger en indikation om vems verklighet det är som i första hand intresserar högerpartierna. Vi vet nämligen att det finns tydliga klass- och könsskillnader här. Kvinnor drabbas hårdare än män. Det är vanligare med osäkra anställningar i LO-yrkena än bland tjänstemän, även om problemet definitivt har spridit sig till andra områden också som tidigare hade relativt hög prestige. förslag för att minska missbruket av visstidsanställningar är tydliga och konkreta. Vi vill att det ska finnas objektiva skäl för att visstidsanställa, alltså att det som heter allmän visstidsanställning avskaffas och att man i stället ska ha objektiva kriterier för när det är tillåtet. Det borde egentligen vara en självklarhet. Arbetsgivarna ska helt enkelt förklara varför de inte ger en fast anställning. Det är oproblematiskt och tydligt. Vi vill att bestämmelsen ska vara semidispositiv, alltså att man också ska ha möjlighet att komma överens om annat i centrala kollektivavtal. Det ger både flexibilitet och skydd. Vi vill också att det ska finnas en enkel och tydlig begränsningsregel för tidsbegränsade anställningar. För att arbetsgivarna inte ska kunna tricksa runt med olika former som de kan göra ska det vara så att om man har jobbat hos samma arbetsgivare i sammanlagt 24 månader ska anställningen övergå till en tillsvidareanställning. Det är så illa på denna punkt när det gäller visstidsanställningar och osäkra anställningar att till och med har fått kritik av , som vi hörde tidigare. Det borde vara en varningssignal i sig. Men regeringen förhalar och förvrider. Det är inte rimligt att man gör på det sättet. Det framkom tidigare här något slags oro för att det skulle skapa stora problem inom vissa typer av branscher om man hade en sådan begränsningsregel. Men, som sagt, det är möjligt att avtala om annat. Det problemet löser sig om man är intresserad. När möjligheterna att använda sig av uthyrd i stället för anställd arbetskraft successivt har ökat för arbetsgivarna har argumentationen varit att det ska underlätta för företag att täcka tillfälliga arbetstoppar eller tillgodose behovet av speciell kompetens i vissa fall. I verkligheten har det varit ganska annorlunda. är ett av de länder i där man har mest arbetsgivarvänliga regleringar när det gäller användning av bemanningsföretag. Denna flexibilitet för arbetsgivarna betalar arbetstagarna med stress och otrygghet. Det är helt andra situationer än de som jag nämnde som täcks med bemanningsföretag. Jag har tidigare tagit upp exemplet med ett lager i där man ville säga upp en stor del av den ordinarie arbetsstyrkan, inte för att det arbete som de gjorde skulle upphöra utan för att man i stället skulle hyra in personal via bemanningsbyråer. Det blev en hård facklig kamp och politisk uppmärksamhet som ledde till att dessa planer inte blev av. Men det är inte rimligt att den möjligheten finns i lagstiftningen. Det är ett stort kryphål i anställningsskyddet som måste täppas till. Våra förslag är att inhyrning inte ska vara tillåten när tidigare anställda har företrädesrätt till återanställning. Det är någonting som håller på att utredas, men det borde vara lätt att landa på ett beslut snart. Det är också viktigt att permanenta behov inte ska kunna tillgodoses genom inhyrning. Det måste finnas något slags tidsgräns för hur länge man kan påstå att man måste hyra in arbetskraft i stället för att anställa. Vi vill också stärka insynsrätten och vetorätten för facket i situationer när arbetskraft ska hyras in. Ofrivilligt deltidsarbete, som jag nämnde tidigare, är ett av de viktigaste jämställdhetsproblemen . Det innebär inte bara lägre inkomst. De som deltidsarbetar har också ofta sämre utvecklingsmöjligheter i arbetet, erbjuds mer sällan kompetensutveckling och så vidare.Det är mycket tydligt att det finns en könsaspekt här. Det är lite lustigt att det i branscher där det framför allt är män som jobbar går att lösa problemen. Men i kvinnodominerade branscher - även om man har samma öppettider i till exempel butiker - är det plötsligt att jättestort problem. Det är klart att man här måste ta till många olika typer av åtgärder. Kommuner och landsting har ofta ett stort ansvar, och fackliga organisationer gör sitt. har drivit denna fråga i många kommuner där vi finns och har möjlighet att påverka. Men vi tror att det är dags för en lagstiftning i enlighet med den svenska modellen och som kan funka som riktningsgivare och som skydd för arbetstagarna, som man i kollektivavtal ger möjligheter till avsteg och till konkret anpassning. Det är vad vi föreslår. Vi har en situation i där vi har EU-regler som helt tydligt sätter arbetsgivarens intressen i första rummet och en krissituation i många länder i . Det är stora skillnader. Det är någonting som skapar problem för arbetstagarkollektivet. Detta har byggts upp med lex , där rätten att ta till konfliktåtgärder för att säkra lika rättigheter på arbetsmarknaden har blivit ifrågasatt, och med lagar om arbetskraftsinvandring som är mycket problematiska för arbetstagarna, där det inte finns juridiskt bindande krav, som man kan locka till sig arbetskraft med men som man inte behöver stå för när de väl är här. Det finns problem med upphandlingsregler, i alla fall . Men kanske EU hinner i kapp, före , och förstärker möjligheterna att ställa goda krav i samband med upphandling. Men hur som helst är det en problematisk situation. Då finns det från högerkanten två sätt att angripa detta. Det ena är att blunda för problemet eller möjligen se det som att den lönedumpning som uppstår är något slags naturkraft i blomning. Det är lite synd att dess värre har hamnat där . Det är alltså den ena modellen. Den andra modellen är den som vi ser från , där den främlingsfientliga impulsen är det som överskuggar allt annat. Det finns dock naturligtvis en helt annan väg, och det är solidaritetens väg. Det är den väg som handlar om att alla som jobbar i ska ha lika rättigheter och lika skyldigheter. Det handlar om att stå upp för att alla till exempel ska ha samma rätt till skydd mot olyckor, samma rätt till goda anställningsvillkor och samma rätt till en lön att leva på i den svenska vardagen. Det är den väg fackföreningsrörelsen och arbetarrörelsen har stått för och kommer att fortsätta att stå för. I samband med det har vi en mängd förslag, och en del av dem kommer upp här. Det handlar bland annat om entreprenörsansvaret, som det ju borde gå att samlas kring men som dess värre avvisas av majoriteten. Det är dags att anpassa och modernisera arbetsrätten till den verklighet som råder . Det behövs för att vi ska upprätthålla grundläggande poänger som har funnits med den, nämligen att man som arbetstagare ska slippa bli godtyckligt behandlad i en relation som i utgångspunkten redan är skev. Utgångspunkten är ju att arbetsgivaren har makten att leda och fördela arbetet, men det ska finnas en skyddslagstiftning som skyddar en mot att bli godtyckligt behandlad. Sedan är det så att arbetsrätten i verkligheten befinner sig i ett komplext sammanhang. Maktförhållandena är det som i slutändan avgör i vilken grad man kan tillgodogöra sig många av sina rättigheter, och de påverkas naturligtvis i hög grad av regeringens totala misslyckande med jobbpolitiken. Den viktigaste grunden för att förstärka arbetsrätten är alltså, förutom det vi har diskuterat , givetvis att skaffa en investeringspolitik för fler jobb - en politik som gör att massarbetslösheten blir ett problem man tar på allvar och kommer till rätta med.För att det ska ske krävs naturligtvis att vi byter inriktning på politiken, vilket till att börja med skulle kräva att vi också byter regering. och jag delar nog på vissa sätt bilden av hur det ser ut på arbetsmarknaden, men jag kan inte låta bli att ställa en fråga när det gäller solidariskt entreprenörsansvar. Det handlar alltså om långa entreprenörskedjor och att huvudentreprenören ska ha ett större ansvar. Jag uppfattade det som att menade att vi inte hade noterat detta. Vi har dock ett särskilt yttrande i frågan och menar att vi fortfarande väntar på resultatet av det tillkännagivande , som vi skrev tillsammans. Det handlade om att regeringen skulle återkomma till med initiativ för att säkerställa ändamålsenliga regler för uppdragsgivare och huvudentreprenörers ansvar vid utstationeringsstationer. Vi har valt en annan strategi i utskottet - att faktiskt invänta det här. Sedan vet både och jag att det här inte kommer att hända före valet. Förhoppningsvis har vi en ny regering efter valet, och då får vi ta itu med den här viktiga frågan. Det här blev alltså inte så mycket en fråga som en upplysning. Sedan är det så att vi har olika syn på frågorna om kontaktpersoners behörighet, och det försökte jag redogöra för. Vi tycker också att vi när det gäller stadigvarande arbetskraftsbehov har en balanssituation, där det är oerhört viktigt att bejaka den bit som innebär att bemanningsföretag i en globaliserad ekonomi har blivit - som en ekonom kallar det - ett nödvändigt ont. Då är det dock viktigt att bemanningsbranschen faktiskt har en egen sanering, och vi vet att av de bemanningsanställda har till exempel kollektivavtal. De dåliga företagen inom branschen måste naturligtvis saneras bort. Ett litet missförstånd blev det nog här: Jag menade inte att var helt ute och cyklade när det gällde entreprenörsansvaret, även om vi har lite nyansskillnader i hur vi ser på det. Det var när jag diskuterade reglerna för arbetskraftsinvandring, som jag tror är grund för en del av de problem som uppstår, som jag beklagade att har hamnat i en situation där jag dess värre tycker att man blundar för en del av den verklighet många befinner sig i. Det är ett resultat av att reglerna ser ut som de gör och ett resultat av att reglerna ger alltför stor makt och inflytande till de arbetsgivare som använder sig av dem. Detta har uppmärksammats inte bara av fackliga organisationer utan också under mer spektakulära former i avslöjanden i medierna. Jag vet att och andra har sagt att det är någonting som ska ses över, men med all respekt var det problem man väldigt lätt från början kunde se skulle uppstå. Blir det förbättringar där är det dock förstås bra.När det gäller rullande visstidsanställningar måste jag säga att vi verkligen har olika åsikter om vad som är balansgången. Om man fortfarande inte har förstått om en person är lämplig eller inte bör man nog fundera över sin roll som arbetsgivare lite mer. När det gäller bemanningsföretag får jag väl säga att det är bra att det finns kollektivavtal för dem som är bemanningsanställda, men är det så att förhållandena på arbetsmarknaden ändras på ett sätt som är olyckligt när man tar in bemanningsanställda för att göra sådant som redan görs. Arbetsrätt är ett angeläget område där vi och oppositionen inte alltid har samma åsikter. Jag kan också konstatera att det inte heller i oppositionen finns en samsyn i frågan om arbetsrätt. I betänkandet AU6 finns 122 motionsyrkanden, 34 reservationer och 3 särskilda yttranden. Jag yrkar avslag på samtliga dessa, och jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.Att föra mot full sysselsättning och minska utanförskapet är vårt mål. Ett stabilt arbetsrättsligt regelverk är avgörande för att skapa de goda förutsättningar som krävs. Flexibilitet och trygghet är två nyckelord.Vi kan konstatera att den svenska modellen fungerar väl, där arbetsmarknadens parter tar ett stort ansvar för avtal, löner och andra arbetsvillkor. Detta ger stabila spelregler med få konflikter och få strejkdagar. Vi är inte beredda att föreslå några ändringar.Utgångspunkten är att anställda ska känna sig trygga och att arbetsgivare ska få och behålla kompetent personal. Men arbetsmarknaden förändras snabbare och ser inte alls likadan ut som . Det ställs allt högre krav på rörlighet och möjlighet till förändring när osäkerhet och konjunktursvängningar ställer krav. Tillsvidareanställningar är grunden för hela arbetsrätten, men tidsbegränsade anställningar kan också vara nödvändiga för att täcka olika behov. Tidsbegränsade anställningar kan bli en första fot in i arbetslivet och vara en inkörsport till en tillsvidareanställning. Andelen visstidsanställningar har legat på samma nivå och är alls ingen ny företeelse, vilket inte alla vet. Lagen om anställningsskydd, LAS, är huvudregeln. Företrädesrätten ger ett gott skydd till anställda. Det finns uppgifter om att 70 000-90 000 personer varje kvartal går från en visstidsanställning till en tillsvidareanställning. Det visar att systemet fungerar väl. Här ligger också mycket högt i internationella mätningar.En helt ny typ av anställningsform har införts, gymnasial lärlingsanställning, för att underlätta ungas väg in i arbetslivet. Alliansen är mycket tydlig med att vi måste förenkla för unga att komma in på arbetsmarknaden. I en yrkesutbildning kopplad till en anställning ser vi goda framtida utsikter för att allt fler ska komma i jobb allt tidigare.När man läser betänkandet om arbetsrätt ser man tydligt att oppositionen helst vill bygga murar såväl runt som runt anställningar. Det ställer en del frågor.Det finns många krav på rättigheter för de anställda men också vittgående skyldigheter för arbetsgivare. Inser inte de rödgröna hur verkligheten ser ut, hur känslig och skör arbetsmarknaden faktiskt är och hur ryckiga konjunkturer kan vara ? Att ha ett jobb är ingen rättighet. Jobb skapas när efterfrågan finns, och arbetsgivare anställer endast när de har behov av att anställa. Att stimulera ekonomi och efterfrågan är betydligt viktigare än att ställa hårda krav på arbetsgivare.Vi ser en arbetsmarknad där arbetsgivare tvingas ha lösningar som gör det möjligt att snabbare än förr ställa om när efterfrågan antingen går ned eller går upp. Vi ser också att inhyrning av arbetskraft därför har blivit allt vanligare och att allt fler ungdomar faktiskt kommer in i arbetslivet via ett bemanningsföretag. Troligen kommer allt färre att få en guldklocka för att ha varit på samma jobb.Rätten till heltid har länge varit en mycket debatterad fråga, och det har även ställts krav på en lag. Men en lag skulle innebära ett hinder för många arbetsgivare att både kunna och vilja anställa. Det finns arbetsgivare och branscher som av olika skäl kan erbjuda anställning eller arbete enbart vissa tider eller . Det kan vara säsongsbetonat eller veckoslut med arbetstoppar etcetera. Dessa jobb skulle förmodligen aldrig skapas om det ställdes krav på en lag om heltidsanställningar.Det är sorgligt men ett faktum att trots årtiondens debatter fortsätter många kommuner och även landsting att ha många deltider och delade turer. Detta är självklart inte bra, och det drabbar främst kvinnor.I kommuner där man har lyckats skapa fler heltidsanställningar har man jobbat med hela organisationen, ansträngt sig, infört arbetsväxling och andra metoder, så att människor ska få ett heltidsjobb. Det visar att det faktiskt går.Det handlar om synen på kvinnors villkor i arbetslivet. Det är också angeläget att stimulera kvinnor att i större utsträckning gå från deltid till heltid. Så gör man i min hemkommun . Det handlar om bättre löne- och karriärvillkor men också om framtida pensioner. Här har de senaste årens RUT-avdrag underlättat för många att faktiskt orka och klara av familj, hemarbete och att arbeta heltid.Jag noterar att Socialdemokraterna varken i kommuner eller under sin regeringstid arbetat särskilt aktivt med frågan om rätt till heltid, vilket också visar hur svår frågan är. När det gäller den fria rörligheten inom EU med större andel utländsk arbetskraft i , kan vi ana en viss antydan till protektionism i detta betänkande och i övrigt i den svenska debatten.