bet · H101UbU15 · 2014-03-31 00:00:00 — Dessutom syftar utbildningen till att ge vuxna invandrare som saknar grundläggande färdigheter i att läsa och skriva möjlighet att förvärva sådana färdigheter. Läs- och skrivinlärningen får ske på elevens modersmål eller annat språk. Varje kommun är skyldig att se till att sfi erbjuds de personer som har rätt att delta i utbildningen. Huvudmannen ska verka för att sfi kan kombineras med exempelvis arbetslivsorientering, praktik eller annan utbildning (22 kap. skollagen [2010:800]). Av 22 kap. 13 § skollagen framgår bl.a. att en person har rätt att delta i sfi det år han eller hon fyller , om han eller hon är bosatt i landet och saknar sådana grundläggande kunskaper i svenska språket som utbildningen syftar till att ge. Närmare bestämmelser om vem som ska anses bosatt i landet framgår av 29 kap. 2 § skollagen. I budgetpropositionen (prop. 2012/13:1 utg.omr. 16) redovisades en rad reformer som genomförts för att höja kvaliteten och förbättra likvärdigheten i utbildning i sfi. Reformerna omfattar lärarlyft för sfi-lärare, konkretiserade mål för sfi och införande av nationella slutprov, förstärkt nationell inspektion av sfi och s.k. betygsrätt för folkhögskolor som ger individen en möjlighet att studera sfi vid en folkhögskola i stället för hos en anordnare. I budgetpropositionen föreslogs dessutom att resurser skulle tillföras för att hantera nationella prov i sfi. I och med behandling av budgetpropositionen (prop. 2012/13:1 utg.omr. 16, bet. 2012/13:UbU1, rskr. 2012/13:113) har ett tillfälligt statsbidrag för kvalitetshöjande insatser inom sfi inrättats. Satsningen omfattar och beräknas omfatta lika mycket 2014 och 2015. Statsbidraget ska kunna sökas av huvudmän för insatser som bidrar till ökad kvalitet och individanpassning av utbildningen, t.ex. genom fler undervisningstimmar per dag eller ökad möjlighet att kombinera sfi med samhällsinformation, arbetslivsorientering, entreprenörskap, praktik eller annan utbildning. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att utreda ökad valfrihet och individuell anpassning av sfi (dir. 2011:81). överlämnade betänkandet Svenska för invandrare – valfrihet, flexibilitet och individanpassning (SOU 2013:76). Utredningens förslag i sammanfattning är följande: – Sfi och svenska som andraspråk inom grundläggande komvux slås ihop till en utbildning. – Kurserna i sfi blir oförändrade, men det blir ett förändrat system med mer sammanhållna studievägar. – Sfi upphör som egen skolform och blir en del inom komvux vid sidan av grundläggande vuxenutbildning och gymnasial vuxenutbildning. – Kraven ökar på utbildningsanordnarna att erbjuda sfi flexibelt och individanpassat. En bestämmelse införs i skollagen som innebär att huvudmannen ska verka för att sfi erbjuds på tider som passar eleven. Om eleven har andra aktiviteter som arbetsmarknadspolitiska program, annan utbildning, praktik, förvärvsarbete m.m., ska detta beaktas. Detta gäller bl.a. också för föräldraledighet. – Nationella valfrihetssystem reglerade i skollagen införs för sfi (sfi-peng) och för grundläggande och gymnasial komvux. – Valfrihetssystemet med sfi-peng ges en särskild utformning. Utbildningen ska anpassas helt efter elevens förutsättningar, studierna fortsätter så länge eleven gör framsteg och tills studiemålen är uppnådda. Det öppnar för en starkt incitamentsbaserad utbetalningsstruktur där sfi-pengen betalas ut efter hand som eleven når godkända betyg i de olika kurserna. – Kommunerna kommer att ha ett fortsatt ansvar för mottagning av eleverna och ett utökat ansvar för vägledning bl.a. inför valet av utbildningsanordnare. Kommunerna kommer också att ha kvar möjligheten att erbjuda utbildning i egen regi. Detta blir en skyldighet om inga enskilda utbildningsanordnare etablerar sig på rimligt avstånd. Kommunerna ansvarar för att alla som har rätt till utbildning också får tillgång till den. – Skolinspektionen ska godkänna utbildningsanordnarna som huvudmän i enlighet med skollagen för att dessa ska få bedriva utbildning inom ramen för valfrihetssystemet. Skolinspektionen ska också svara för tillsyn och kontroll. Betänkandet bereds inom (). I propositionen Insatser för vissa nyanlända invandrares etablering m.m. (prop. 2013/14:104) som överlämnades till föreslås att rätten till prestationsbaserad stimulansersättning (sfi-bonus) inom utbildning i svenska för invandrare avskaffas. Utskottet noterar att det har vidtagits och alltjämt pågår en lång rad satsningar och åtgärder inom sfi, att regelverket för sfi i flera hänseenden har ändrats och att betänkande Svenska för invandrare – valfrihet, flexibilitet och individanpassning (SOU 2013:76) bereds inom (). Flertalet av de aktuella motionsyrkandena som tar upp frågor om kvaliteten i sfi, organisatoriska frågor inom sfi, yrkesinriktad sfi, sfi-undervisning och m.m. berörs direkt eller indirekt av förslag. Utskottet anser inte att den pågående beredningen bör föregripas. Mot den bakgrunden avstyrker utskottet motionerna 2013/14:Sf268 (V) yrkande 13, 2013/14:Sf374 (S) yrkande 2, 2013/14:Ub382 (MP), 2013/14:Ub423 (S), 2013/14:Ub482 (M) och 2013/14:Ub573 (S) yrkande 11. När det särskilt gäller motionsyrkandet om att låta utreda frågan om s.k. EU-migranters rätt till sfi-undervisning i vissa fall ser utskottet inget behov av att ändra befintlig lagstiftning och avstyrker motion 2013/14:So241 (MP) yrkande 9. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om lärcentrum i hela landet och eftergymnasial utbildning för särskoleelever. Jämför reservationerna 9 (MP) och 10 (S). I motion 2013/14:Ub410 av m.fl. (MP) framhålls betydelsen av lokala lärcentrum i hela landet. Människor ska kunna utbilda sig varhelst de bor i landet. Det är enligt motionärerna inte självklart för var och en att flytta och byta bostadsort på grund av att man vill genomföra en utbildning eller komplettera en utbildning man har. Fler etableringar av lokala lärcentrum ökar möjligheterna till ökad kompetens för fler. Eftergymnasial utbildning för särskoleelever I motion 2013/14:Ub460 av Per Lodenius (C) framhålls vikten av att ge förslag till hur den elev som genomgått gymnasiesärskola ska få möjligheter att studera vidare efter avslutad utbildning. Flera projekt och utbildningar försöker enligt motionären hitta modeller för en eftergymnasial utbildning för den som har gått särskola. Många goda exempel finns, som Kulturcentrum i , Vild Vacker Vuxen i , hälsoinspiratörsprogrammet på och yrkeshögskoleutbildningen till kulturkommunikatör i . Den som har gått gymnasiesärskola borde ha samma möjligheter till eftergymnasiala studier som andra elever men har enligt motionären inte det . Bakgrund och gällande rätt Det saknas någon närmare författningsreglering av kommunala lärcentrum eller lärcenter. Andra namnformer som bl.a. förekommer är högskolecenter och studiecenter. Många lärosäten erbjuder högre utbildning förlagd till lokala lärcentrum eller campus. Vuxenutbildning på alla nivåer erbjuds också i många fall av lärcentrum. Eftergymnasial utbildning för särskoleelever Regler om gymnasiesärskolan finns i 18 kap. och 19 kap. skollagen (2010:800) och i gymnasieförordningen (2010:2039). Av 18 kap. 2 § skollagen följer bl.a. att gymnasiesärskolan ska ge elever med utvecklingsstörning en för dem anpassad utbildning som ska ge en god grund för yrkesverksamhet och fortsatta studier samt för personlig utveckling och ett aktivt deltagande i samhällslivet. Av 19 kap. 2 § skollagen följer bl.a. att det finns åtta nationella program i gymnasiesärskolan, varav sju är yrkesinriktade, och dessutom finns det estetiska programmet. I förarbetena till skollagens reglering av gymnasiesärskolan sägs bl.a. att regeringen anser att utbildningen i gymnasiesärskolan främst bör bedrivas som yrkesinriktade program. Det är viktigt att eleverna får en utbildning som ger dem förutsättningar att etablera sig på arbetsmarknaden. Inget av programmen i gymnasiesärskolan leder till grundläggande högskolebehörighet. Fortsatta studier kan däremot bedrivas inom t.ex. folkbildningen, eller särskild utbildning för vuxna (prop. 2011/12:50 s. 53). Myndigheten för fick i regleringsbrevet i uppdrag att förbereda och genomföra ett pilotprojekt med start i syfte att förbättra tillgängligheten till yrkeshögskoleutbildning för personer med funktionsnedsättning. En redovisning av pilotprojektets verksamhet och utfall ska lämnas i samband med myndighetens årsredovisning. Av myndigheten för årsredovisning framgår bl.a. att de fem yrkeshögskoleutbildningarna som ingår i pilotprojektet möjlighet till utökat stöd startade sin andra omgång . Till andra omgången antogs 15 studerande med en konstaterad funktionsnedsättning, vilket motsvarar av utbildningsplatserna på de utvalda utbildningarna. Myndigheten har även medverkat till att sprida information om dessa utbildningar genom att producera ett informationsblad som delats ut på utbildningsmässor där myndigheten medverkat. Utskick har även gjorts till bl.a. Arbetsförmedlingens alla kontor, , komvuxverksamheter och gymnasiesärskolor. kommer åtta yrkeshögskoleutbildningar att ingå i pilotprojektet möjlighet till utökat stöd. Klasserna är mindre än de normalt är på en yrkeshögskoleutbildning, med högst 25 studerande per klass. Dessutom är de lokaler där utbildningen bedrivs tillgängliga för personer med något slags funktionsnedsättning. De studerande erbjuds även förlängd studietid, individuell läroplan, extra lärarstöd och anpassade kunskapsprov (källa: Myndigheten för webbplats ). Utskottet ser i likhet med motionärerna positivt på förekomsten av lokala lärcentrum och liknande lokala verksamheter och att möjligheten att utbilda sig varhelst den studerande är bosatt i landet därmed underlättas. Förbättrad teknik har också utvidgat möjligheter till distansundervisning på alla utbildningsnivåer oavsett var i landet eller i världen man befinner sig. Såväl kommunala lärcentrum som distansundervisning är en vital del av infrastrukturen för vuxnas lärande. Utskottet anser dock inte att det finns något behov för att vidta några åtgärder med anledning av motionsyrkandet och avstyrker således motion 2013/14:Ub410 (MP). Eftergymnasial utbildning för särskoleelever Utskottet noterar inledningsvis att de nationella programmen i gymnasiesärskolan i huvudsak är yrkesförberedande. Fortsatta studier för gymnasiesärskoleelever kan emellertid bedrivas inom t.ex. folkbildningen, eller särskild utbildning för vuxna (särvux). Utskottet är i likhet med motionären angeläget om att möjligheterna till eftergymnasial utbildning för särskoleelever ska vara goda. Utskottet noterar vidare att motionären framhåller flera projekt och utbildningar som försöker hitta modeller för en eftergymnasial utbildning för den som gått gymnasiesärskola, vilket utskottet välkomnar. Utskottet är dock inte berett att ställa sig bakom motionsyrkandet då det inte framgår tydligt vilken konkret åtgärd som efterfrågas. Utskottet avser att noga följa utvecklingen vad gäller möjligheterna till eftergymnasial utbildning för elever som genomgått gymnasiesärskola. Därmed avstyrker utskottet motion 2013/14:Ub460 (C). Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår de motionsyrkanden om vuxenutbildningen (S, M, MP, FP, C, KD) som tar upp samma eller i huvudsak samma frågor som behandlat tidigare . I detta betänkande behandlas ett antal motionsförslag som rör samma eller i huvudsak samma frågor som utskottet behandlade under riksmötena /11, 2011/12 och 2012/13 och som avslog i enlighet med utskottets förslag (bet. 2010/11:UbU9, bet. 2011/12:UbU7, bet. 2012/13:UbU9). Utskottet ser ingen anledning att nu göra någon annan bedömning och avstyrker därför motionerna 2013/14:U315 (C, FP, KD, MP) yrkande 4, 2013/14:Ub218 (S), 2013/14:Ub233 (S), 2013/14:Ub236 (S), 2013/14:Ub242 (M), 2013/14:Ub250 (S), 2013/14:Ub273 (S) yrkandena 5, 6 och 9, 2013/14:Ub297 (S), 2013/14:Ub337 (S), 2013/14:Ub370 (S), 2013/14:Ub445 (S) och 2013/14:Ub477 (FP). Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Vuxenutbildningens tillgänglighet och dimensionering m.m., punkt 1 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ub573 av m.fl. (S) yrkandena 1, 2, 4, 9 och 12 samt 2013/14:C419 av m.fl. (MP) yrkandena 21 och 22, 2013/14:Ub203 av (S), 2013/14:Ub252 av (S), 2013/14:Ub273 av m.fl. (S) yrkande 8 och 2013/14:Ub488 av m.fl. (S) yrkande 2. Vi ser vuxenutbildning som en möjlighet till personlig utveckling genom utbildning och bildning som öppnar för vidare studier. Vi ser också vuxenutbildningens viktiga roll i att erbjuda utbildning och bildning som svarar mot arbetsmarknadens och näringslivets behov samt i att vara en motor för kompetensutveckling för vuxnas lärande i arbetssituationer eftersom behovet av uppdaterad kunskap är stort i dagens arbetsmiljöer. Inte minst är vuxenutbildning viktig för att den ger människor kompetens att vara aktiva samhällsmedborgare som tar till vara sina rättigheter och fullgör sina skyldigheter. Den kommunala vuxenutbildningen finns i stort sett i varje kommun och är därför nära medborgarna, den ger samma kompetens och behörighet som ungdomsskolan och ger därför vuxna möjlighet att komplettera sin tidigare utbildning eller skaffa sig ny kompetens. Den har, när den fungerar som bäst, en flexibel organisation som inte är knuten till terminer och läsår och kan därför anpassas till samhällets, näringslivets och individens behov med kombinationer av olika utbildningar, utbildningsnivåer, närundervisning och distansundervisning. Globaliseringen ökar den internationella konkurrensen och ställer allt högre krav på svenskt näringsliv och svensk arbetsmarknad. Den vuxna befolkningen måste därför ständigt uppgradera sin kompetens. En stor utmaning vi har i är att ett betydande antal personer i arbetsför ålder saknar gymnasieutbildning, något som kraftigt försvårar möjligheten att få eller byta arbete om man inte längre trivs med sitt jobb. Även ungdomsarbetslösheten, oavsett vilket mått som används, är mycket hög och har ökat . Också bland unga har långtidsarbetslösheten ökat. En annan utmaning är den demografiska utvecklingen. En åldrande befolkning medför stora pensionsavgångar som måste ersättas och ett allt större vårdbehov. Ungdomsskolan klarar inte att fylla luckorna, och det kommer att uppstå stor arbetsbrist inom en rad sektorer, inte minst inom vård och omsorg, om inte även den vuxna befolkningen får kompetens för de jobb som finns. Det gäller inte minst nyanlända i befolkningen som oavsett en kort eller lång utbildningsbakgrund snabbare behöver få tillgång till såväl språkutbildning och yrkesutbildning som akademisk utbildning. Vi behöver utbildning som främjar rörlighet och flexibilitet: arbetsmarknadsutbildning, vuxenutbildning och kompetensutveckling. Fler ska våga och kunna ta nya steg i arbetslivet, våga släppa taget om det gamla och kliva in i någonting nytt. Genom en konsekvent satsning på människors kompetens kan arbetslösheten bekämpas. Det handlar om yrkesutbildning och högskoleutbildning för att möta arbetsmarknadens behov men också om nya utbildningschanser för alla som har hamnat långt från arbetsmarknaden. Rejäla resurser måste satsas på alla de ungdomar som tillåtits misslyckas i skolan för att de ska nå gymnasiekompetens och ett varaktigt jobb. Det behövs också riktade insatser mot de grupper som inte tar del av vidareutbildning i arbetslivet. Det kan handla om uppsökande verksamhet med information och insatser för att motivera människor att läsa vidare. Rätten till arbete är tätt sammankopplad med möjligheten till utbildning, och den är helt avgörande för både vår framtida konkurrenskraft som land och varje individs möjlighet att forma sitt eget liv. Därför är investeringar i utbildning både en ekonomisk och en ideologisk fråga, och det är den som ska föra framåt. Oavsett om man söker arbete eller vill utvecklas i arbetslivet ska man alltid veta att ett livslångt lärande är fullt möjligt – och tillgängligt för alla. Med den nya gymnasieskola vi är mitt inne i har ambitionerna på yrkesprogrammen sänkts genom att kunskapskraven i svenska och engelska har blivit lägre. Vi anser att det är helt fel väg att gå. Fler, inte färre, måste få de kunskaper som är viktiga för både individens och landets framtid. Eftersom inte alla gymnasieutbildningar automatiskt ger högskolebehörighet ställs de enskilda ungdomarna inför kravet att läsa ett utökat program eller att läsa in efteråt. När regeringen valt att dra ned på antalet platser i vuxenutbildningen som fler personer kan förväntas behöva läsa in sin behörighet inom vuxenutbildningen riskerar det att konkurrera ut andra som vill studera. Regeringen bör vidta lämpliga åtgärder enligt vad som anförts ovan. Vuxenutbildningens tillgänglighet och dimensionering m.m., punkt 1 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C419 av m.fl. (MP) yrkandena 21 och 22 samt 2013/14:Ub203 av (S), 2013/14:Ub252 av (S), 2013/14:Ub273 av m.fl. (S) yrkande 8, 2013/14:Ub488 av m.fl. (S) yrkande 2 och 2013/14:Ub573 av m.fl. (S) yrkandena 1, 2, 4, 9 och 12. Alla kommer till skolan med olika förutsättningar, och kan mycket hända som påverkar elevernas möjligheter att nå upp till kunskapskraven. Därför måste det skapas fler vägar till gymnasiekompetens. Den kommunala vuxenutbildningen behöver stärkas och erbjuda fler möjligheter att komplettera och läsa in en fullständig gymnasiekompetens. Möjligheterna för den teoretiskt utbildade att få ett yrke med mer praktisk inriktning är små. En person med praktisk utbildning kan komplettera med teoretisk utbildning. Vice versa borde också vara möjligt. Bankekonomen eller journalisten ska kunna bli kock eller barnskötare. Den arbetslöse humanisten ska kunna bli snickare. En möjlighet till studier på yrkesgymnasium för vuxna (yrkesvux 2.0) bör därför införas, inte bara för de grupper som saknar gymnasieutbildning eller har en gymnasial yrkesutbildning som behöver kompletteras, utan också för människor med fullföljd teoretisk utbildning. Regeringen bör vidta lämpliga åtgärder enligt vad som anförts ovan. Styrning, uppföljning och kontroll av vuxenutbildningen, punkt 2 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ub573 av m.fl. (S) yrkande 15. Det behövs bättre kontroll över om de statliga resurser som avsätts till vuxenutbildning också bidrar till att uppfylla målen om livslångt lärande. Kommunerna får statliga medel för grundläggande vuxenutbildning och gymnasial vuxenutbildning, men bilden över vad kommunerna erbjuder är för dålig. Vi behöver därför med hjälp av Skolinspektionen följa upp vuxenutbildningsinsatser på ett mer ingående sätt än vad som görs . Regeringen bör vidta lämpliga åtgärder enligt vad som anförts ovan. Samverkan inom vuxenutbildningen, punkt 3 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ub573 av m.fl. (S) yrkandena 8 och 14 samt 2013/14:A409 av m.fl. (S) yrkande 7. Arbetsmarknaden förändras, och då måste politik, högskola, universitet och yrkeshögskola förändras med den. När kraven på arbetsmarknaden höjs ökar människors behov av påfyllning av kunskap under sitt arbetsliv. Den utbildning man avslutar som 25-åring räcker inte för att klara ett långt arbetsliv. Vi vill därför förstärka uppdraget till i syfte att skapa kurser och program som är anpassade till de yrkesverksammas behov. ska samverka med arbetsmarknadens parter för att säkerställa att de kurser och program som erbjuds passar de yrkesverksamma vad gäller innehåll men också och rum. Vi vill också att ges i uppdrag att samverka med arbetsmarknadens parter och staten för att garantera vidareutbildning för yrkesverksamma. Under de riktade statliga satsningarna på yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå (yrkesvux) har vi sett många goda exempel där olika aktörer samverkat och där resultatet har blivit mycket bra för såväl individ som samhälle och näringsliv. Vi menar att fler sådana statliga styrningsmekanismer, t.ex. att olika aktörer ska samverka för att få resurser, är rätt väg att gå. Kompetensplattformarna tillkom 2010 med uppdrag att stärka det regionala samarbetet när det gäller kompetensförsörjning och utbildningsplanering. Huvudmän för kompetensplattformarna är de organ som ansvarar för det övergripande tillväxtarbetet i regionerna, dvs. regionala självstyrelseorgan, samverkansorgan och länsstyrelser. Behovet av samordning på regional nivå är betydande. Stora delar av utbildningssystemet saknar ett tydligt uppdrag att utbilda för att möta arbetsmarknadens behov, och dimensioneras framför allt utifrån elevernas fria val. Ett undantag är som i sitt uppdrag har ett tydligt syfte att leverera sådan utbildning som arbetsmarknaden har ett uttalat behov av. Sådan utbildning ges till viss del också inom ramen för arbetsmarknadsutbildning och yrkesvux. Det regionala ansvaret för utbildningssystemet är litet. innebär mångfalden av utbildningsanordnare att komplexiteten i utbildningssystemet ökar. Uppdraget till regionerna om att skapa kompetensplattformar innebar ett mandat att arbeta med kompetensförsörjning, men innebär uppdraget inga ekonomiska resurser eller maktmedel. Vi föreslår en försöksverksamhet där några kompetensplattformar ges konkret möjlighet att påverka fördelningen av reguljära utbildningsplatser, för att utbildningsutbudet i regionen ska svara mot de kompetensbehov som finns inom näringsliv och offentlig verksamhet. Regeringen bör vidta lämpliga åtgärder enligt vad som anförts ovan. Validering och bedömning av utländska utbildningar, punkt 5 (S, MP) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ub573 av m.fl. (S) yrkande 10, 2013/14:A288 av m.fl. (S) yrkande 16 och 2013/14:A409 av m.fl. (S) yrkande 8 och 2013/14:Ub303 av och (båda M) och 2013/14:Ub333 av i och Shadiye Heydari (båda S) yrkande 2. Utvecklingen av en svensk metod för validering av informellt lärande skulle fylla ett tomrum i svensk utbildnings- och arbetsmarknadspolitik. Den har sin plats i både hög- och lågkonjunktur. En väl fungerande validering av kunskap, färdigheter och kompetens förbättrar arbetsmarknadens funktionssätt och motverkar inlåsningseffekter. Huvudsyftet med validering är att ta vara på varje individs samlade kunskap oberoende av hur och var man har tillägnat sig kunskapen. För dem som har invandrat till kan validering vara en förutsättning för att tillgodoräkna sig utbildning från ett annat land och för att undersöka och verifiera hur kompetensen uppfyller svenska utbildningsnivåer eller andra uppsatta standarder. Vi menar att det behövs en bättre struktur för validering som omfattar både yrkesverksamma, arbetslösa och nytillträdda på den svenska arbetsmarknaden. Valideringsarbetet bör kunna utvecklas för fler grupper utifrån en branschcertifiering som sker inom respektive bransch där olika utbildningsanordnare och arbetsmarknadens parter kommer överens om vilka kriterier som ska gälla och hur certifieringen ska gå till. Därför föreslår vi att arbetsmarknadens parter, privata och offentliga branschföreträdare samt företrädare för vuxenutbildningen och Arbetsförmedlingen gemensamt utvecklar ett nationellt valideringscentrum.