bet · H101FiU23 · 2014-04-07 00:00:00 — Det viktigaste är väl att min bedömning är att en mer expansiv penningpolitik skulle leda till en bättre måluppfyllelse när det gäller inflation och resursutnyttjande. Ett annat sätt att uttrycka det är att säga att arbetslösheten skulle kunna minskas utan risk för att inflationen stiger över målet. Det finns en annan faktor som jag har tryckt en del på och tagit upp i olika sammanhang: Jag är lite tveksam till om vår prognos om en ökad ränteskillnad gentemot omvärlden är riktigt konsistent med synen på växelkursen. Vår syn är att den ska förbli förhållandevis stabil. När det gäller den faktorn kan vi titta på diagrammet som visar utvecklingen för kronkursen gentemot en korg med valutor i länder som är viktiga för svensk ekonomi. Om vi rör oss uppåt i diagrammet handlar det om en kronförsvagning, och om vi rör oss nedåt handlar det om en kronförstärkning. Ni ser våra prognoser . Man ska nog vara tydlig med att i prognosmakeriets värld är de prognoserna trots allt ganska bra. På kort sikt har de varit förhållandevis träffsäkra. Ändå kan man se en tendens: Det har skett en successiv nedrevidering i samband med att kronan har blivit starkare. Åtminstone ändpunkterna i prognoserna har successivt rört sig nedåt, och det har funnits en tendens att kronan har blivit starkare än vad vi har väntat oss. Det har skett som vår styrränta har varit högre än i de delar av omvärlden som man kan säga är särskilt viktiga för svensk ekonomi. Det framgår av diagrammet där vi ser en utslätad variant av vår egen reporäntebana. Den blå kurvan visar ett vägt snitt av styrräntor för , euroområdet, och . Den ligger lägre så vi har haft en tydlig skillnad gentemot de andra länderna. Den har minskat i samband med att räntan sänktes men väntas vara fortsatt positiv. Om vi tittar lite längre ut under prognoshorisonten har skillnaden nu krympt, för i samband med att vi sänkte räntan kom vi också att revidera ned vår egen räntebana en hel del. ligger ränteskillnaden kvar i vår prognos. Att det kan påverka växelkursen är en risk som jag har lyft fram i olika sammanhang. När det gäller skuldsättningens roll i de penningpolitiska besluten har väl jag haft en lite avvikande uppfattning i förhållande till flera andra i direktionen. Min uppfattning är att reporäntans effekt på skuldsättningen egentligen är liten. Jag har svårt att tro att den skulle kunna påverka riskerna förknippade med hushållens skuldsättning på något väsentligt sätt. Jag har varit lite orolig över att en dålig måluppfyllelse när det gäller inflationsmålet kan riskera att underminera förtroendet för inflationsmålet. Det är någonting som skulle kunna göra det svårt att stabilisera inflationen, inte bara på kort sikt utan faktiskt också på lång sikt. Jag är alltså inte helt med på beskrivningen att det handlar om en avvägning mellan stabilisering . I den senaste penningpolitiska rapporten hade vi det här diagrammet som visar hushållens skuldkvot, det vill säga skulderna satta i relation till disponibel inkomst. De streckade gula och blå kurvorna visar den uppskattade effekten av att reporäntan hålls högre eller lägre . Den slutsats man kan dra är att den uppskattade effekten är väldigt liten. Det handlar om mindre än ½ procentenhet i vardera riktningen. Skattningarna är behäftade med en hel del osäkerhet, så det är klart att de verkliga effekterna kan vara större. Men osäkerheten innebär också att effekten egentligen kan vara noll eller gå åt motsatt håll så att en lägre reporänta leder till en lägre skuldkvot. Det hänger samman med att det här är en kvot med en täljare och en nämnare, och den penningpolitiska styrräntan påverkar både täljaren och nämnaren. Sedan tycker jag att det är viktigt att notera att det, som var inne på, inte bara är vi som oroar oss över höga bostadspriser och stora skulder hos hushållen. Det förekommer i många andra länder också, och många centralbanker har också kommunicerat ett eventuellt behov att väga in det här i de penningpolitiska besluten. Men det är trots allt få länder som har gjort det när inflationen har legat så pass långt från målet som den har gjort i . I den här figuren visar staplarna genomsnittlig inflation efter den globala finanskrisen –2013. De blå markörerna visar de olika ländernas inflationsmål. Jag har markerat med boxar de länder där det har uttrycks en oro över skuldsättningen och bostadspriserna. Det man kan se är att det är några länder som sticker ut. sticker ut i allra högsta grad genom att ha nollinflation, men det är å andra sidan ett land som bedriver en väldigt extrem penningpolitik med nollränta och interventioner då och då för att försvaga den egna valutan. De andra länderna som utmärker sig är vi och , där inflationen har legat klart under målet som man har kommunicerat att man beaktar skuldsättningen i de penningpolitiska besluten. Möjligen kan man tycka att situationen i är lite annorlunda än i såtillvida att resursutnyttjandet där tycks ha varit högre . Låt mig avsluta med att säga någonting om hur jag ser på läget . har ju hela direktionen stått bakom de penningpolitiska besluten. Det har vi gjort i ett klimat där inflationen väldigt mycket har hamnat i fokus. Bakgrunden är att inflationen har rört sig längre bort från målet. Men den har gjort det i ett läge där konjunkturen tycks ha förstärkts, vilket är en lite ovanlig kombination. Det är klart att min egen tolkning är att det kan vara en konsekvens av att inflationen inte har varit i så starkt fokus tidigare i penningpolitiken. Det kan ha varit en bidragande faktor. Sedan är det så att inflationens låga nivå skulle kunna motivera en ännu lägre reporänta. Vi sänkte ju reporäntan . Det är klart att skulle vi sänka reporäntan ännu mer är det någonting som skulle väntas få upp inflationen mot målet snabbare. Men där är min inställning att tajmningen är fel för stora eller upprepade räntesänkningar. Vi ser ändå framför oss en konjunkturförstärkning, och det skulle bryta mot tidigare mönster och kanske skapa osäkerhet om hur vi egentligen bedriver penningpolitiken. uppfattar jag den låga inflationen som något av en riskfaktor. Det gör att min bedömning är att inflationen kommer att förbli i fokus för penningpolitiken framöver. Jag vill också vara tydlig med att jag absolut inte har stängt några dörrar när det gäller framtida räntesänkningar om jag själv skulle tycka att det behövs. Ordföranden : Tack så mycket båda två för de inledningarna! Vi går in på själva diskussionsblocket där vi också gör som vi brukar, det vill säga tar partierna i storleksordning och ett par stycken i taget. Jag ber riksbankschefen och vice riksbankschefen notera om det är någon särskild av er som är apostroferad. Socialdemokraterna företräds av vice ordförande . Vice ordföranden : Ordförande! Tack för föredragningarna! Vid en sådan här utfrågning om penningpolitiken är förstås frågan om hur man klarar uppdraget att nå inflationsmålet central. Vi har en lägre inflation än målet på . Det har vi dessutom haft trendmässigt ; det ser vi när vi tittar bakåt i tiden. Penningpolitiken är ju till sin natur framåtsyftande – den ligger en bit framåt i tiden. Därför är det lätt att göra det lätt för sig och helt enkelt säga: Så har det varit, och tittar vi framåt. Men finns det några lärdomar, några slutsatser, att dra? Finns det ett skäl till detta trendmässiga underskridande av målet som så att säga ligger i och i hur ert beslutsfattande fungerar? Kan man dra lärdomar av det framåt? När vi tittar framåt ser det i alla fall ut som om och marknadens aktörer skiljer sig från varandra när det handlar om marknadsprissättning. Man tror helt enkelt på en annan penningpolitik och en annan inflationsutveckling. Det kan hänga ihop med att penningpolitiken inte är tillräckligt tydlig, till exempel när det handlar om till hur stor del skuldsättningen får påverka ert beslutsfattande. nämnde vice riksbankschefen att man har utvecklat en tankeram, som hon sade. Det är möjligt att man kanske behöver gå vidare till någon sorts regelram eller handlingsregel för hur banken beslutar i olika situationer så att det blir tydligare hur man ser på förändringar i inflation, inflationsförväntningar, BNP och skuldsättning. var inne på det i sin föredragning. Hon säger att stora räntesänkningar i en konjunkturuppgång när vi får bra BNP-siffror skulle bryta mot tidigare mönster. Men fokus ska väl ändå vara på inflationen och inflationsutvecklingen, oavsett vilket mönster det bryter? BNP kan naturligtvis få konsekvenser i förlängningen som kräver penningpolitiska beslut av en viss sort. Borde man inte tydliggöra detta ytterligare för att bli tydligare och göra det lättare att förstå hur tänker agera? Ordföranden : Näst i storleksordning är , och jag tänker själv ställa den första frågan för vår del. Jag delar vice ordförandens bedömning. Vi diskuterar mycket prognoser; det är mycket framåtblickande bedömningar som görs här. Då är det ofrånkomligt som dessa att förhålla sig till oron i omvärlden närmast oss. Jag tänker på situationen i och inte minst . tecknar ni båda och även finanspolitiska bedömare bilden av upphämtning och återhämtning i konjunkturen och tecken på återgång. Vi såg också från tecken på lite bättre siffror även i eurozonen, som så klart har varit hårt drabbad av en utdragen internationell lågkonjunktur . Det påverkar ju även oss som liten, öppen ekonomi. Även om det av uppenbara skäl är svårt att se hur detta utvecklar sig skulle jag ändå vilja be er båda att reflektera något över de nedåtrisker som osäkerhet i omvärlden innebär. Ska jag bli lite specifik har vi det faktum att svensk ekonomi är handelsberoende, eurozonsberoende och Europaberoende. Basindustrin är också energiberoende – inte direkt av till exempel ryska gasledningar, men energipriser är en sådan faktor som påverkas av den oro som vi nu ser i det området. Jag skulle vilja be er reflektera över den effekt det har på vårt närområde, på eurozonen och därmed också på era bedömningar . Riksbankschef : Det gäller ju alltid att försöka dra lärdomar av vad som har skett bakåt i tiden. Jag tycker att jag har fångat en del av detta . När man gör prognoser och blickar framåt är det alltid svårt att fånga de riktigt stora skeendena. Dem ser man först . Ett sådant stort skeende och en mycket stor fråga framgent är om världsmarknadspriserna när det gäller varuproduktion kommer att sluta falla därför att den anpassning som då har skett i går mot sitt slut eftersom man ökar inhemsk efterfrågan mer . Finns det då någonting annat? Det är oerhört svårt att se den typen av frågor och frågeställningar på kort sikt när man gör konjunkturbedömningar. Den andra delen i det här, som jag också har betonat, är att i en värld där man blickar framåt – det är det vi ägnar tid åt att specialstudera, och det ska vi återkomma till längre fram – och där tjänster och tjänsteproduktion får allt större betydelse, hur ser prisutvecklingen ut inom tjänstesektorn? När man ska väga ihop det här – mindre varudominans, mer tjänstedominans – vad betyder det då för den allmänna prisutvecklingen när man går framåt? Det är en fråga som är väl värd att studera på något sätt, så gott det går. Det är ju det vi jobbar med : att väga ihop detta när vi gör våra prognoser. Det är inte enklare i den svenska ekonomin, som är en liten, extremt öppen ekonomi. Det betyder ju att vi hemmavid inte, oberoende av vem som fattar besluten, sitter vid alla rattarna och spakarna när det gäller detta. Ganska mycket kommer att komma utifrån. Somt kan vi kompensera för och somt har vi svårare att kompensera för. Då får vi försöka göra vad vi kan när det gäller att väga ihop detta. När det gäller regelkrav och hushållens skulder är det klart att vi kan matematisera det mesta. Vi kan uttrycka allting med grekiska bokstäver och matematiska formler, men det behöver inte bli mer rätt för det. Det är just det som är svårigheten med det här eftersom det kommer farande både det ena och det andra som vi har att ta hänsyn till som helt enkelt är svårt att föreställa sig. Den stora svårigheten när det gäller det här med skulder är att det man brukar kalla kreditcykeln, det vill säga det antal år det tar att bygga upp en lånestock och sedan få den att vika av, är mycket längre än en vanlig konjunkturcykel. Då är det inte helt enkelt att hitta en lagom kombination av detta. Det är en faktor som spelar roll. En annan faktor som kommer att spela mycket stor roll framgent är i vad mån det vidtas några andra åtgärder på annat håll. Om vi blickar framåt är det ju egentligen det som är det helt avgörande, för om man väljer att köra rakt framåt i samma riktning som vi har kört i , då blir det dåligt. Att det inte skulle påverka penningpolitiken har jag väldigt svårt att se. Egentligen är det alltså det som är den stora frågan. Vi har alla en hemläxa när det gäller att hantera de här frågorna. Hur ska vi hitta en lämplig kombination av andra åtgärder? Vad är penningpolitik, vad är makrotillsyn och vad är någonting annat? Där har vi ännu inte någon praktisk erfarenhet av hur man gör, utan där har vi ett stort mått av learning by doing när vi tar oss framåt steg för steg. Där är min bedömning att man får vidta ett ganska stort antal åtgärder. Det kommer att ta att se hur det fungerar. Man får helt enkelt pröva sig fram. Jag har svårt att se att det i ett komplext samhälle skulle finnas en och endast en åtgärd som löser alla bekymmer inom det här området. När det gäller nedåtrisker och är det ju inte så att är ett land som i ekonomisk mening har väldigt stor betydelse för . Det är alldeles klart, och det gäller såväl export och import som finanssektorns exponering mot . Den är inte på något sätt särskilt stor, så det är inte betydelsefullt för . Det är snarare en fråga om vilka tänkbara övriga effekter det finns i i vid mening och hur de kan tänkas påverka . Det är ju också så att i energihänseende inte är särskilt beroende av vare sig olja eller gas från den delen av världen. I den meningen kan man säga att om det blir stora bekymmer klarar vi oss nog. Men eftersom vi är mycket beroende av export och import kommer vi att importera bekymmer och också få bekymmer med vår export om det sker stora saker i , vad det nu kan tänkas vara. Det här hör dock till de frågor och frågeställningar som är nästan allra svårast att hantera när man gör konjunkturbedömningar. Konjunkturbedömning bygger ju på någon sorts regelbundenhet och föreställning om en ordnad tillvaro där det blir som det alltid brukar bli. Det här är ju ett händelseförlopp där det definitivt inte behöver bli som det brukar bli utan någonting helt annat. Då får vi fundera igenom det på vår kant och ha en beredskap för det, och då pratar vi om olika typer av ekonomiska bekymmer på ett eller annat sätt som sprider sig till , som i hög grad kommer att vara beroende av på vilket sätt andra länder, framför allt i , väljer att agera i de här frågorna. Sedan får vi agera på det så gott det går. Det är klart att det inte finns någonting ekonomiskt positivt i detta. Det är svårt att se, utan det handlar om att så gott det går försöka kompensera för bekymmer som uppkommer på annat håll och därigenom på ett eller annat sätt med hjälp av olika typer av ekonomisk politik i ett väldigt dåligt läge försöka hålla efterfrågan uppe ändå. Vice riksbankschef : Låt mig börja med vice ordförandens frågor kring om vi dragit några lärdomar och om vi skulle behöva en regelram. Det är ju så att vi försöker agera utifrån det mandat vi har, men jag själv har väl i olika sammanhang försökt driva att jag tycker att det är viktigt att vi tydligt kommunicerar exakt hur ny information påverkar vår penningpolitik och, om vi justerar den på något sätt, exakt hur sambandet ser ut mellan vad som händer eller vilka nya bedömningar som görs och hur inriktningen på penningpolitiken ändras. Det tror jag är det viktiga, och då är det klart att det är inflationsmålet som är den centrala utgångspunkten. Sedan är det ju så att penningpolitiken verkar genom att påverka efterfrågetrycket i ekonomin men också väldigt mycket genom förväntningar. Därför är det väldigt viktigt att vara tydlig så att marknadsaktörer på ett bra sätt kan förutse vad gör. Vad jag förstod funderade vice ordföranden en del över mitt resonemang om den låga inflationen, hur penningpolitikens nuvarande inriktning går ihop med den och om man verkligen ska ta hänsyn till var vi ligger i konjunkturfasen. Jag håller med om att det där är någon sorts spänning. Jag ser det som en avvägning mellan att göra mer för att snabbare få upp inflationen mot målet och att göra mindre i väntan på att en konjunkturuppgång ska driva inflationen upp mot målet ändå. Som jag försökt vara tydlig med har jag själv inget principiellt emot att förespråka en räntesänkning även i en konjunkturuppgång om jag upplever att inflationen är så låg och andra faktorer utvecklas på ett sådant sätt att det behövs. Men jag var inte där vid det senaste penningpolitiska mötet – så kan man väl uttrycka det. När det gäller en regelram är det ju så att vi agerar utifrån det mandat som ni har gett oss. Ska vi ha något annat att hålla oss till är det upp till att fundera över det. När det gäller ordförandens frågor om utvecklingen i har jag kanske inte så mycket att tillföra till det som sade. Det är ju en utveckling som kan påverka på många olika sätt. Vi vet att de direkta effekterna förmodligen är väldigt små eftersom våra bankers exponeringar är små och vår direkta handel med nästan försumbar. , som ordföranden var inne på, kan det påverka vårt närområde på ett sätt som ger större avtryck. I vår verksamhet behöver vi ta ställning till hur det påverkar inflationen och den ekonomiska aktiviteten i svensk ekonomi. Hur påverkar det finansiella marknader? Skapar det finansiell turbulens? Utifrån det får vi försöka väga samman vad det betyder för våra beslut. Per (MP): Fru ordförande! Tack för en väldigt intressant genomgång så här långt! Jag tänkte fortsätta diskussionen om skuldsättning, som jag ju har lyft fram vid alla tidigare sådana här utfrågningar eftersom jag ser det som en väldigt stor finansiell risk för . Det är jag inte ensam om – jag noterar att både förra årets Nobelpristagare och har beskrivit det här som en väldigt stor utmaning för . har kritiserat för att inte göra tillräckligt. satte upp på en varningslista just eftersom vi inte tar itu med hushållens skuldsättning. säger att starka skatteincitament för ökad belåning är vad de kallar en key driver, alltså en huvudsaklig bakgrund till att skuldsättningen ökar. Jag noterar även i protokollet från det penningpolitiska mötet att vice riksbankschef påpekar att det är ganska avgörande hur man mäter skuldsättningen. Vi har den aggregerade siffran på för alla hushåll, men han lyfte fram att siffran är underdriven om man bara tittar på de hushåll som faktiskt har skulder – vilket ju känns som en mer relevant grupp att titta på. Siffran skulle i så fall snarare vara , enligt hänvisning till nya bankdata. Det vore intressant att höra en kommentar från både riksbankschefen och vice riksbankschefen. Ställer ni er bakom att den siffran stämmer? Per säger också ungefär det riksbankschefen sade här , nämligen att det om förloppet tillåts fortgå bara är en tidsfråga innan en ogynnsam störning utlöser ett behov bland hushållen att dra ned på sina skulder. Han säger också att en sådan utveckling skulle kunna leda till betydande konsumtionsfall och en kraftig arbetslöshetsuppgång. Det vore intressant att höra er syn på den kommentaren i protokollet och även på uttryck att skatteincitament är en key driver bakom hushållens skuldsättning. Delar ni den bedömningen också? Det är alltså de , Per varning för att skuldsättning kan leda till en kraftig arbetslöshetsuppgång samt pekande på skatteincitament jag skulle vilja ha en kommentar om. (FP): Fru ordförande! Jag skulle vilja ställa frågor om mål. Ni har ju ett inflationsmål och sedan, som ett delat mål med andra, finansiell stabilitet. har inflationstakten legat väldigt mycket under en , och då uppstår frågan om trovärdighet. Varför är då det så viktigt? Jo, om man sätter sig i stolen som förhandlare av löner är det naturligtvis en ganska besvärlig situation för landets löneförhandlare , vare sig man är arbetsgivare eller arbetstagare. Mina frågor till är egentligen: Vad säger ni till landets löneförhandlare? Hur ska de agera framöver? Kan de lita på att det blir ? Hur länge ska de vänta? Det där är en viktig fråga för hela ekonomin, och det är en ganska praktiskt inriktad fråga. Jag tycker att den är central. Den andra frågan gäller det andra målet, nämligen finansiell stabilitet. Om man tittar på urkunderna för hur mål ska vara är det så att inflationen är det överordnade målet, men som ett sidomål – kan man säga – finns finansiell stabilitet. måste man väl säga att vikterna mellan de två målen har förändrats och att finansiell stabilitet har dykt upp som kanske ett viktigare mål än inflationen. Det är omständigheterna som har skapat detta. Hur ska man se på detta? Hur ser ni själva på detta? Är det likvärdiga mål, eller är det ena överordnat det andra? Ska man säga att det är ett mål som är viktigare och väger tyngre under vissa perioder, och i andra perioder väger det andra målet tyngre? Det kan man tycka är en pragmatisk uppläggning av det hela, men det gör det nästan omöjligt för att utvärdera om gör ett bra jobb eller inte. Varje riksbanksledning kan nämligen säga: lade vi vikten mer på det, och lade vi vikten mer på det. Det blir alltså ett väldigt svårt jobb för oss och för dem som har delegerat räntesättning med mera till att utvärdera verksamhet. Per Åsling (C): Jag tackar för föredragningarna. I protokollet eller rapporten signalerade en högre inflation framöver, och det hänvisas till återhämtning i vår omvärld samt en starkare inhemsk konjunktur. Riksbankschefen pratade nu också om att vi ser en konjunkturuppgång, och jag tror att det är en alldeles riktig analys. Det visar sig dock att det har varit svårt för företagen att ta ut kostnader utöver konsumentpriset. Där kan man väl räkna med att det kommer att kunna underlätta framöver, men vi ser också en god inkomstutveckling, ökad sysselsättning och lönehöjningar. Till det här kan dock läggas en lite mer spretig bild i form av att inflationen och konsumentprisindex senast låg under noll. Exportandelen av ekonomin har av olika anledningar minskat, kanske mycket beroende på konjunkturnedgången 2008. Vi ser också att den senaste BNP-siffran var på , och det var över de flestas förväntningar. Därför skulle jag vilja fråga riksbankschefen: Vad är den mest avgörande faktorn i den svenska ekonomin för att vi ska få fart på inflationen? Jag skulle vilja fortsätta med ytterligare en frågeställning, och det gäller den höga skuldsättningen i hushållssektorn. Vi ser också en kredittillväxt där; siffran av disponibel inkomst har nämnts. Jag skulle vilja att riksbankschefen utvecklade det resonemang han hade inledningsvis. Det är en viktig fråga, konstaterade , och penningpolitiken kan inte friställa sig. Det finns en grundläggande ojämnvikt i ekonomin, men riksbankschefens konklusion var att flera politikområden behöver dra åt samma håll. Det skulle vara intressant att höra ett utvecklat resonemang där samt vilket medskick riksbankschefen gör till det här auditoriet. Riksbankschef : När det gäller Per frågor, som rörde skuldsättning, måste man när man ska beskriva frågorna och frågeställningarna välja. har fokus blivit mycket på kvoten mellan hushållens skulder och hushållens inkomster, men i slutändan är det ingalunda en kvot som är avgörande för enskilda hushåll utan i vad mån man har pengar i plånboken för att betala de lån man har. När vi sedan ska försöka återge detta för ekonomin i sin helhet har vi valt det här måttet, för det är ett enkelt sätt att sammanfatta det. Just för att det är en kvot har det dock naturligtvis sina både fördelar och nackdelar.