bet · H101FiU22 · 2014-03-26 00:00:00 — I 3 kap. 3a § lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet anges att uppgifter ska rättas, blockeras eller utplånas bl.a. i de fall då de är missvisande i fråga om den registrerades vilja eller förmåga att uppfylla sina ekonomiska förpliktelser. Om de missvisande uppgifterna har lämnats ut till tredje man ska denne underrättas om rättelseåtgärden om den registrerade begär det eller om mera omfattande skada eller olägenhet för den registrerade kan undvikas på detta sätt. Rättelsebestämmelsen är tillämplig också på uppgifter om juridiska personer. Kreditupplysningsföretag ska enligt 8 § kreditupplysningslagen gallra uppgifter som har blockerats. Frågorna som behandlas i motionsyrkandena behandlades senast i betänkande 2012/13:FiU22. Utskottet avstyrkte dem med motiveringen att frågorna bereddes i . behandlade i betänkande 2011/12:CU15 ett antal motioner som rörde bluffakturor. I betänkandet framgår att det sedan fjärde kvartalet 2011 finns en frivillig överenskommelse inom hela kreditupplysningsbranschen om att tillämpa samma princip på juridiska personer om företaget som har ställt ut en faktura finns på Svensk Handels varningslista. För att öka pressen på oseriösa företag som utför fakturabedrägerier uppger att man inledde ett samarbete med . Samarbetet innebär att löpande kommer att lämna över information och underlag till så fort det finns indikationer på att nya blufföretag har börjat agera. överlämnade sitt betänkande Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85) med förslag på ändringar i för att stärka det straffrättsliga skyddet för egendom. Ett av förslagen är att en ny straffbestämmelse ska införas som tar sikte på systematiskt bedrägeri med bluffakturor. Brottet ska benämnas grovt fordringsbedrägeri. Utredningen föreslår att grovt fordringsbedrägeri ska bestraffas med fängelse i lägst och högst . Ändringarna föreslås träda i kraft . Betänkandet har remitterats och remisstiden går ut . Regeringen beslutade ett kommittédirektiv om Åtgärder mot fakturabedrägerier (dir. 2014:12). En särskild utredare ska överväga behovet av förändringar i framför allt civilrättslig, näringsrättslig och civilprocessrättslig lagstiftning för att komma till rätta med problemet med fakturabedrägerier. När det gäller kreditupplysningar och betalningsanmärkningar som avser näringsidkare ska utredaren överväga om regleringen i fråga om uppgifter i register och om kreditupplysning bör ändras för att minska effekten av ett otillbörligt hot om att ge in en ansökan om betalningsföreläggande. I direktivet framhålls att det i sammanhanget dock måste beaktas att sådana åtgärder kan riskera att påverka betalningsviljan även för befogade krav. Försämrade möjligheter att genom kreditupplysning tidigt ta del av uppgifter om begynnande obestånd kan också leda till ökade kreditförluster i näringslivet. Uppdraget ska redovisas . Utskottet välkomnar de initiativ regeringen har tagit för att komma till rätta med problemet med s.k. bluffakturor. med förslag till en ny straffbestämmelse som tar sikte på systematiskt bedrägeri med bluffakturor är nu ute på remiss fram till . Regeringen beslutade ett kommittédirektiv till en utredning om åtgärder mot fakturabedrägerier som ska redovisas . Utredaren ska bl.a. överväga frågan om kreditupplysningar och betalningsanmärkningar som avser näringsidkare. Utskottet har inte för avsikt att föregripa regeringens vidare beredning av eller utredningen om åtgärder mot fakturabedrägeri och avstyrker därför de aktuella motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om inkassoföretags faktureringar. Utskottet avstyrker motionsyrkandena med motiveringen att den som driver inkassoverksamhet är tillståndspliktig och har att följa god inkassosed. Jämför reservation 8 (SD). I motion 2013/14:Fi280 av (SD) föreslås att inkassoföretag alltid ska vara tvungna att ställa ut till sista betalningsdatum. Detta borde dessutom kombineras med att inkassokravet ska vara konsumenten till handa senast efter utställd faktura och att bevisbördan för detta läggs på den som driver in skulden anser motionären. Ett tillkännagivande yrkas i enlighet med detta. I motion 2013/14:Fi290 av (SD) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen ska återkomma med förslag som medger att den tidsfrist som gäller för att betala inkassokrav blir längre. En viss skälig tidsfrist för att betala eller invända mot ett inkassokrav måste enligt 5 § inkassolagen finnas angiven i inkassokravet. I förarbetena till lagen (prop. 1974:42 s. 110) uttalades att vad som var skälig tid skulle utvecklas genom praxis och även genom Datainspektionens möjlighet att utfärda föreskrifter. Datainspektionen har utfärdat allmänna råd om tillämpningen av inkassolagen. Av dessa allmänna råd framgår att den tidsfrist som anges i inkassokravet inte bör vara kortare än räknat från den dag som kravet skickas. Fristen bör förlängas om annan postbefordran än normalbrev (A-post) används eller om postbefordran kan tänkas bli fördröjd på grund av att kravet har skickats i anslutning till en sammanhängande helgperiod. Dessutom bör gäldenären, dvs. låntagaren, ha minst fyra dagars frist att betala eller invända mot kravet från det att denne kan antas ha tagit emot kravet. Ansökan till eller domstol eller annan åtgärd bör inte göras tidigare än efter det att den tidsfrist som anges i inkassokravet har löpt ut. Utskottet har senast i betänkande 2012/13:FiU22 behandlat ett liknande motionsyrkande. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet med hänvisning till att den som bedriver inkassoverksamhet är skyldig att följa god inkassosed och att inkassobranschen enligt Datainspektionen följer god inkassosed. Erfarenheterna från Datainspektionens tillsyn av inkassoföretag visar att de etablerade inkassobolagen i allt väsentligt följer god inkassosed (Datainspektionens årsredovisning s. 33). Utskottet konstaterar, liksom vid tidigare behandling av liknande motionsyrkanden, att inkassoverksamhet är tillståndspliktig och att den som driver sådan verksamhet är skyldig att följa god inkassosed. Datainspektionens tillsyn av inkassoverksamhet visar att de etablerade inkassobolagen i allt väsentligt följer god inkassosed, varför utskottet avstyrker de aktuella motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om fri flytträtt av pensionssparande. Utskottet avstyrker motionsyrkandet med motiveringen att frågan bereds i . För att öka spararnas makt och inflytande över det egna pensionssparandet anför (KD) i motion 2013/14:Fi235 att möjligheten att flytta sitt pensionssparande måste förbättras. Mot bakgrund av detta föreslår motionären dels ett tillkännagivande till regeringen om att införa fri flytträtt för pensionssparande (yrkande 1), dels ett tillkännagivande till regeringen om att införa ett tak på flyttavgifterna för pensionssparande (yrkande 2). Likalydande motionsyrkanden behandlades i betänkande /13:FiU22. Utskottet avstyrkte yrkandena mot bakgrund av beredning av förslagen i (SOU 2012:64). I budgetpropositionen (utg.omr. 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning s. 30) konstaterar regeringen att förslag har remissbehandlats och att frågorna bereds i . Uppgifter från som utskottet har inhämtat i samband med behandlingen av det aktuella motionsyrkandet bekräftar detta. I budgetpropositionen betonar regeringen att en utökad flytträtt är en viktig konsumentfråga för regeringen. konstateras att frågan om utökad flytträtt är mycket komplex eftersom den tillsammans med flera civil-, närings- och skatterättsliga frågor också väcker systemriskfrågor. Enligt regeringen är det också viktigt att flytträtten utnyttjas för att tillvarata spararnas intresse och inte för att t.ex. ge större provisioner till förmedlarna. Regeringen avslutar med att konstatera att det i första hand är arbetsmarknadens parter som ansvarar för tjänstepensioner och att frågor om tjänstepensioner regleras i kollektivavtal. Utskottet ser ingen anledning att föregripa beredning av förslag och avstyrker därmed den aktuella motionen. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om försäkringspremier och betalningsanmärkningar. Utskottet avstyrker motionsyrkandet med motiveringen att det i första hand är en angelägenhet för tillsynsmyndigheterna på området att överväga om några ytterligare åtgärder på detta område bör vidtas. Jämför reservation 9 (S, V). I motion 2013/14:Fi237 av (S) föreslås att regeringen tillsätter en utredning för att se över hur försäkringsbolagen beräknar sina och hur höjda på grund av betalningsanmärkningar förhåller sig till konsumentskyddslagstiftningen. Enligt motionären är det inte rimligt att försäkringsbolag höjer för kunder med betalningsanmärkningar, med hänvisning till den högre skaderisken för dessa kunder. Risken för att det uppstår skador som försäkringen ska täcka ökar givetvis inte om man kommit efter med räkningar för t.ex. . Utskottet har behandlat liknande motionsyrkanden, t.ex. i betänkandena /11:FiU31, 2011/12:FiU22 och 2012/13:FiU22. Utskottet har avstyrkt motionsyrkandena med hänvisning till att det enligt såväl som bedömning är förenligt med gällande lagstiftning att olika försäkringsbolag tillämpar olika kriterier för att närmare fastställa försäkringspremiens storlek. Utskottet har också anfört att den nuvarande lagstiftningen syftar till att åstadkomma en sund konkurrens mellan försäkringsbolagen och att den enskilde försäkringstagaren har möjlighet att välja mellan ett relativt stort antal försäkringsbolag som tillämpar olika principer vid fastställande av försäkringspremier. har utskottet understrukit att det är viktigt att försäkringsbolagen tillhandahåller tydlig information om sina och hur dessa fastställs, för att ge försäkringstagarna möjlighet att välja den försäkring som bäst passar dem. Utskottet har anfört att frågan om huruvida några ytterligare åtgärder borde övervägas i första hand är en angelägenhet för de myndigheter som utövar tillsyn på området. Skälighetskravet för togs bort i försäkringsrörelselagstiftningen 1999. Regeringen motiverade detta med att principen varit vag och svårtillämpad och att fördelaktiga försäkringsvillkor för försäkringstagarna i stället borde åstadkommas genom regler som gav utrymme för en sund konkurrens mellan försäkringsbolagen och regler som säkerställer en bättre genomlysning av bolagens kostnader och förmåner (prop. 1998/99:87 s. 165). tillstyrkte regeringens förslag (bet. 1998/99:FiU28). Den nuvarande lagstiftningen syftar till att åstadkomma en sund konkurrens mellan försäkringsbolagen. Den enskilde försäkringstagaren har då möjlighet att välja mellan ett relativt stort antal försäkringsbolag som tillämpar olika principer när de fastställer sina försäkringspremier. För att enskilda personer inte ska drabbas av oförutsedda premieförändringar har utskottet vid behandlingen av liknande motionsyrkanden framhållit vikten av att försäkringsbolagen tillhandahåller tydlig information om sina och hur dessa fastställs, för att ge försäkringstagarna möjlighet att välja den försäkring som bäst passar dem. Utskottet vidhåller detta ställningstagande. Liksom tidigare anser utskottet också att frågan om huruvida några ytterligare åtgärder borde övervägas i första hand är en angelägenhet för de myndigheter som utövar tillsyn på området. Utskottet avstyrker därmed det aktuella motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om åtgärder mot barnpornografi. Utskottet avstyrker motionsyrkandet mot bakgrund av att de berörda myndigheterna redan samverkar med Finanskoalitionen i frågan och därmed också med den ideella sektorn. (KD) redovisar i motion 2013/14:Ju388 att Svenska Finanskoalitionen mot barnpornografi grundades med syfte att samla finansiella aktörer tillsammans med , den ideella organisationen och statliga myndigheter för att stoppa betalningarna till barnpornografiskt material. Även om betalningar genom traditionella banktjänster till kriminella aktörer i princip har upphört konstaterar motionären att de illegala krafterna bakom övergreppen hittar nya vägar för att uppnå sina syften. Mot bakgrund av detta anser motionären att regeringen bör ge uppdrag till de berörda myndigheterna att i samarbete med det civila samhället verka för att förhindra betalningar till barnpornografiskt material (yrkande 1). När utskottet senast behandlade ett motionsyrkande om åtgärder mot barnpornografi, i betänkande 2010/11:FiU31, välkomnades det arbete som pågick i Finanskoalitionen mot barnpornografi med att utveckla och samordna åtgärder för att försvåra och förhindra handeln med övergreppsbilder på barn. Utskottet ansåg inte att motionsyrkandet föranledde något initiativ från . Utskottet förutsatte att regeringen skulle följa utvecklingen på området och ta initiativ till förändringar om och när det bedömdes nödvändigt. Finanskoalitionen mot barnpornografi (Finanskoalitionen) verkar för att försvåra och förhindra handel med sexuella övergreppsbilder på barn. En stor del av handeln med bilder sker på internet där köpare och säljare använder olika betalningskanaler för att överföra pengar mellan varandra. Medlemmarna i koalitionen använder en metod som fokuserar på att hitta försäljningsställen för att stänga säljarens möjlighet att ta emot betalningar. På () konstateras att det är polisen som är ytterst ansvarig för bekämpning av barnpornografibrott. konstateras att finansbranschen är en nyckelaktör för att hitta lösningar för att stoppa transaktioner. Genom Finanskoalitionens verksamhet har ett samarbete utarbetats mellan myndigheter, den privata och den ideella sektorn. Sammanlagt ingår 25 aktörer i Finanskoalitionen. , , och samverkar också med Finanskoalitionen i olika arbetsgrupper. Det strategiska arbetet leds av en styrgrupp där representanter från såväl finansbranschen som frivilligorganisationer finns representerade. Dessutom bjuds även , , och in till samtliga möten. Utskottet välkomnar det arbete som pågår i Finanskoalitionen med att samla finansiella aktörer tillsammans med statliga myndigheter och den ideella sektorn för att stoppa betalningarna till barnpornografiskt material. Det är glädjande att arbetet verkar ha varit framgångsrikt. Utskottet konstaterar att sammanlagt 25 aktörer ingår i Finanskoalitionen och att såväl som och samverkar med Finanskoalitionen i olika arbetsgrupper. Utskottet avstyrker därmed det aktuella motionsyrkandet. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Kontanthantering, punkt 1 (S, V) av (S), (S), (S), (S), (S), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om att regeringen bör återkomma med förslag som ålägger bankkontor att upprätthålla en viss kontanthantering och att regeringen bör utreda om det finns skäl att begränsa möjligheten för privata marknadsaktörer att avtala bort rätten att betala en skuld i sedlar och mynt. 2013/14:Fi260 av och (båda S) yrkandena 1 och 2, 2013/14:Fi201 av m.fl. (V) och 2013/14:Fi220 av (M), 2013/14:Fi221 av (M), 2013/14:Fi225 av (M), 2013/14:Fi253 av (S), 2013/14:Fi256 av och (båda C) och 2013/14:Fi273 av (S). Användningen av kontanter minskar i , och utvecklingen går fort. Även om ett viktigt skäl för den minskade kontantanvändningen är den tekniska utvecklingen är den också ett resultat av önskemål från handeln och bankerna. När det gäller bankerna har flera av dem helt upphört med kontanthanteringen eller infört restriktioner för hur man får ta ut eller sätta in sina pengar på banken. Uppgifter som vi har tagit del av visar att medan samtliga bankkontor hade kvar sin kontanthantering hade 500 av 1 248 bankkontor slutat hantera kontanter 2012. Övergången från kontanter till andra betalningsmedel har haft flera positiva effekter, men den rymmer också problem. Många medborgare och konsumenter rapporterar att de möter problem därför att kontanter inte finns tillgängliga, inte accepteras som betalningsmedel eller därför att det inte går att sätta in sedlar och mynt på ett konto på ett bankkontor. Utvecklingen kan leda till att vissa grupper i samhället riskerar att inte ha full tillgång till grundläggande betaltjänster. Detta drabbar särskilt människor i glesbygden där det kan vara långt mellan bankkontoren. Det drabbar också dem som behöver ha tillgång till kontanter för att ha kontroll på sin ekonomi, som har problem med att tillägna sig den nya tekniken eller som av integritetsskäl inte vill använda kort för sina betalningar. Det är inte enbart den tekniska utvecklingen som drivit fram den minskade användningen av kontanter i samhället. Utvecklingen har också drivits fram av bankerna som av kostnads- och säkerhetsskäl vill ha en minskad kontanthantering. De säkerhetsmotiv bankerna anför menar vi kan ifrågasättas, eftersom det ställs mot säkerheten för de butiksanställda. Banker har högre säkerhetsnivå än livsmedelsaffärer, vilket t.ex. statistik från belyser. anmäldes 778 butiksrån jämfört med 43 bankrån. Enligt riksbankslagen är kontanter ett lagligt betalningsmedel, vilket betyder att man alltid ska kunna betala sina skulder med sedlar och mynt. Lagen är dock dispositiv, dvs. parter kan komma överens om att betalning med sedlar och mynt i vissa fall inte ska vara möjlig. I praktiken betyder det att butiker eller banker inte är skyldiga att ta emot kontanter, under förutsättning att de tydligt på förhand har klargjort att så är fallet. Vi menar att det är otillfredsställande att villkoren för kontanthanteringen på den privata marknaden ensidigt styrs av handelns och bankernas strävan att minska kontanthanteringen. Även medborgares och konsumenters behov av att kunna använda sedlar och mynt och sätta in sedlar och mynt på bank måste beaktas. Mot bakgrund av detta anser vi att regeringen bör återkomma med förslag om hur en lagstiftning kan utformas som ålägger bankkontor en skyldighet att ta emot sedlar och mynt eller på annat sätt upprätthålla en viss kontanthantering och att regeringen bör utreda frågan om det finns skäl att begränsa möjligheten för privata marknadsaktörer att avtala bort rätten att betala en skuld med sedlar och mynt. Sparbanker och lokal närvaro av banker, punkt 2 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), (S), Per (MP), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om att regeringen bör tillsätta en utredning om sparbankernas tillgång till kapital och undersöker möjligheterna att ge sparbanker rätt att utfärda egenkapitalinsatser eller förlagsinsatser. Därmed bifaller delvis motionerna 2013/14:Fi208 av och (båda MP) yrkande 1, 2013/14:Fi264 av m.fl. (S), 2013/14:Fi285 av m.fl. (S), 2013/14:Fi306 av och (båda MP) yrkande 1, 2013/14:N360 av m.fl. (V) yrkande 8 och 2013/14:N426 av m.fl. (S) yrkande 14. Sparbankerna är i sitt arbetssätt och sin konstruktion unika i jämförelse med andra banker i . Deras betydelse är stor för många små och medelstora samhällen, då verksamheten är lokalt anknuten och väl förankrad i den bygd där sparbankerna verkar. Landsbygden behöver banker med lokal närvaro, stor personkännedom och samhällsengagemang. ser vi att flera av affärsbankerna har lagt ned lokala kontor främst i landsbygdsregionerna. Tydliga effekter av detta är att nyetableringar av företag har hämmats och att befintliga småföretag inte kunnat växa. Sparbanksrörelsen måste ges bättre möjligheter att fungera som en utvecklingsmotor i de regioner och kommuner som saknar en lokal sparbank. Sparbankerna har en oerhört viktig del i den lokala tillväxten men saknar möjligheten att ta in externt kapital i sin verksamhet. Den grundläggande skillnaden mellan sparbanker och andra banker är att andra banker helt enkelt kan ge ut nya aktier när de behöver kapital, medan sparbanker som har behov av att förstärka sin kapitalbas endast har att välja på att använda intjänade medel eller att konvertera till ett bankaktiebolag. Vi anser att sparbanker bör ges samma möjligheter till kapitalisering som sina konkurrenter utan att behöva ombildas till aktiebolag. Eftersom regeringen inte har hörsammat de återkommande uppmaningarna från ett enigt finansutskott att utreda frågan anser vi att regeringen bör utreda frågan om sparbankers tillgång till kapital och undersöker möjligheterna att ge sparbanker rätt att utfärda egenkapitalbevis eller förlagsinsatser. Vi anser att utredningen ska göras skyndsamt och vara färdig tidigt . Uppdelning av banker, punkt 3 (MP, V) av Per (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om att regeringen bör tillsätta en utredning med uppdrag att föreslå lagstiftning som juridiskt separerar affärsbanker från investmentbanker och som begränsar den statliga bankgarantin till att endast omfatta affärsbankerna. 2013/14:Fi207 av m.fl. (MP). Bankers ursprungliga affärsidé är in- och utlåning, något som ger trygghet åt sparare och kapital till investerare. Vid sidan av traditionell bankverksamhet har handeln med värdepapper och nya komplexa finansiella innovationer vuxit och kommit att utgöra en allt större andel av många bankers verksamhet. EU och höjer nu successivt kapitaltäckningskraven för bankerna, vilket kommer att minska riskerna för nya bankkriser. Det kommer dock inte att förändra de finansiella kopplingarna mellan traditionell bankverksamhet och trading. Enligt vår uppfattning ska staten inte behöva engagera sig för att rädda banker vars kris beror på stort risktagande i trading. Regeringen bör därför tillsätta en utredning med uppdrag att föreslå en ny lagstiftning för den svenska banksektorn med syftet att juridiskt separera affärsbankers traditionella in- och utlåningsverksamhet från trading och investmentbanker samt begränsa den statliga bankgarantin till affärsbankers traditionella in- och utlåningsverksamhet. Grön investeringsbank, punkt 4 (MP, V) av Per (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om att regeringen bör tillsätta en utredning som undersöker hur en grön investeringsbank skulle kunna etableras i . 2013/14:Fi306 av och (båda MP) yrkande 2. I domineras kreditmarknaden av fyra storbanker, men i många andra jämförbara länder finns det en mångfald av kreditinstitutioner. I , , och finns det exempel på investeringsbanker som finansierats genom kapital från stat eller delstat. Det finns all anledning att införa flera typer av banker för att främja en grön omställning även i vårt land, och därför anser jag att det skulle behövas en väl kapitaliserad grön investeringsbank i för att få fart på innovation och företagande i gröna branscher. Regeringen bör därför tillsätta en utredning som undersöker hur en grön investeringsbank skulle kunna etableras i . Amorteringskrav på bostadslån, punkt 5 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om att regeringen bör återkomma med förslag om att lagstifta om krav på amortering. 2013/14:Fi316 av (SD) och 2013/14:C389 av m.fl. (SD) yrkande 6 och 2013/14:Fi276 av (KD) och 2013/14:Fi296 av (S). De svenska hushållens skulder i förhållande till disponibel inkomst är rekordstora. Lyckligtvis har än så länge skonats från en krasch i bostadsmarknaden, men i takt med att skuldsättningen ökar, ökar även risken för en krasch. Svenska Bankföreningens rekommendation är att nya lån som är kopplade till bostaden och som överstiger av bostadens värde bör amorteras.