bet · H101KU17 · 2014-04-02 00:00:00 — Detta är enligt regeringen givetvis i allmänhet positivt ur ett yttrandefrihets- och demokratiperspektiv, men inte när det rör sig om brottsliga meddelanden, t.ex. förtal. Det kan antas att den stora och snabba spridningen, tillsammans med det förhållandet att uppgifterna finns kvar på internet och är sökbara , medför andra och svårare konsekvenser för den som anser sig förtalad än andra mer traditionella publiceringar. Det har också uppmärksammats att klimatet i olika diskussionsforum är hårt och att många, inte minst unga personer, hängs ut på nätet på ett sätt som kan drabba dem avsevärt. Framför allt mot bakgrund av denna utveckling anser regeringen, i likhet med kommittén, att det finns skäl att stärka enskilda personers processuella skydd när de utsätts för förtal eller förolämpning genom att det allmänna i något större utsträckning än ansvarar för att ärekränkningsbrott beivras straffrättsligt. föreslår att det bör ske genom att möjligheten att väcka allmänt åtal för förtal och förolämpning utvidgas. Regeringen instämmer i kommitténs förslag. En viss utvidgning av möjligheten till allmänt åtal möjliggör bl.a. något fler ingripanden från det allmännas sida mot förtal och förolämpningar på internet. Sådana brott är vanligast på webbplatser som inte omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen. Enligt kommittén bör dock förändringarna inte bara gälla för sådana webbplatser utan även på det grundlagsskyddade området samt för förtal och förolämpningar som tar sig andra uttryck. Vissa av remissinstanserna påtalar att förslaget riskerar att medföra en större försiktighet hos medierna på grund av den ökade risken att drabbas av ett allmänt åtal och därmed inverka negativt på yttrandefriheten. Regeringen anser att mediernas farhågor bygger på antagandet att allmänt åtal kommer att kunna väckas i fler fall än tidigare, vilket kan tänkas leda till fler fällande domar. Därmed skulle medierna påverkas när de fattar beslut om publicering eller inte. Regeringen anser dock att denna farhåga inte ska överdrivas. Det är inte fråga om en utökning av det straffbara området, utan det handlar endast om en ökad möjlighet till allmänt åtal. I detta sammanhang ska även beaktas att JK ska iaktta den s.k. instruktionen, vilket enligt regeringen innebär att man får utgå från att JK inte kommer att ingripa i andra fall än då det verkligen är motiverat. Mot bakgrund av bl.a. utvecklingen på internet anser regeringen i likhet med att det finns skäl att stärka enskilda personers processuella ställning i ärekränkningsmål och att öka skyddet för den personliga integriteten. Förslaget innebär inte någon utvidgning av det straffbara området utan endast en ökad möjlighet att väcka allmänt åtal. I detta sammanhang ska också beaktas att när det gäller grundlagsskyddade medier måste Justitiekanslern ta hänsyn till yttrandefrihetsintresset vid väckande av åtal. Sammanfattningsvis anser utskottet att regeringens förslag till ändring i är väl avvägt. Utskottet delar regeringens bedömning om att en utökad möjlighet till kvittning bör införas. Vid enskilt åtal gäller som huvudregel att den som förlorar målet ska ersätta motpartens rättegångskostnader (18 kap. 1 § och 31 kap. 11 § RB). Ett undantag från denna regel utgör den särskilda kvittningsregeln i 10 kap. 4 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden (tillämpningslagen). Kvittningsregeln ska tillämpas före regler (se 14 kap. 5 § första stycket TF och 11 kap. 1 § andra stycket YGL samt 11 kap. 3 § tillämpningslagen). Enligt kvittningsregelns ordalydelse får rätten, om det finns skäl till det, besluta att vardera parten ska stå för sina rättegångskostnader. Ett sådant beslut får dock fattas endast om frågan om brott har prövats av en jury. I förarbetena till TF uttalades att bestämmelsen avsåg sådana fall där rätten hade en annan uppfattning i brottslighetsfrågan än juryn, vare sig juryns utlåtande var friande eller fällande (se SOU 1947:60 s. 297 f.). Bestämmelsen har sedan, med något förändrad lydelse men utan närmare kommentarer, förts över till tillämpningslagen (prop. 1990/91:179 s. 55). Enligt artikel 6.2 i europeiska konventionen om mänskliga rättigheter () ska den som anklagas för brott betraktas som oskyldig till dess att hans eller hennes skuld lagligen har fastställts. I sammanhanget innebär artikeln att en person som har friats från misstankar ska betraktas som oskyldig när beslut fattas i andra frågor. Beslut får alltså inte fattas på den grunden att det fortfarande kan finnas kvarstående brottsmisstankar. konstaterade i rättsfallet NJA 2012 s. 940 att en tillämpning av kvittningsregeln i enlighet med de nämnda förarbetsuttalandena till TF står i strid med oskyldighetspresumtionen i artikel 6.2 i . Domstolen konstaterade dock att bestämmelsens ordalydelse ger utrymme för kvittning med hänsyn till andra omständigheter så länge skälen för kvittning inte innebär att den frikände pekas ut som skyldig till brott. angav att kvittning är möjlig i vissa situationer när den som har utsatts för negativ publicitet har haft befogad anledning att få sin sak prövad i domstol och omständigheterna är sådana att det finns skäl att kvitta rättegångskostnaderna. Regeringen föreslår i propositionen att kvittningsregeln ändras så att rätten får besluta att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader om en målsägandes talan har ogillats, men han eller hon hade särskild anledning att få saken prövad och det även i övrigt finns skäl för en sådan fördelning. Detta gäller dock endast om frågan om brott har prövats av en jury. En av förutsättningarna för kvittning är således att målsäganden haft särskild anledning att få saken prövad. Kravet på särskild anledning är avsett att markera att kvittning endast ska ske undantagsvis. Det ska även i övrigt finnas skäl för kvittning i det enskilda fallet. Som skäl för förslaget anför regeringen att en av de faktorer som kan avhålla en målsägande från att väcka talan för förtal är risken att behöva betala sina och motpartens rättegångskostnader. Denna risk är enligt regeringen särskilt påtaglig vid förtal i medierna eftersom motparten ofta är ett ekonomiskt starkt massmedieföretag och rättegångskostnaderna kan uppgå till ansenliga belopp. Juryprövningen och juryns tillämpning av den s.k. instruktionen i tryckfrihetsförordningen, som innebär att juryn särskilt har att iaktta yttrandefrihetsintresset och i tveksamma fall hellre ska fria än fälla, medför också att medierna har ett försteg jämfört med den enskilde. Juryns frikännande beslut går inte heller att överklaga. Detta innebär enligt regeringen sammanfattningsvis att det för den enskilde ofta innebär en stor ekonomisk risk att väcka åtal. En utökad möjlighet till kvittning av rättegångskostnaderna minskar denna risk och kan bidra till att enskilda i större utsträckning vågar väcka enskilt åtal. Utskottet delar regeringens bedömning att en utökad möjlighet till kvittning bör införas. Så som förslaget är utformat ska kvittning endast ske undantagsvis och det ska även i övrigt finnas skäl för kvittning i det enskilda fallet. Utskottet anser att regeringens förslag är väl avvägt och tillstyrker därmed förslaget. Utskottet instämmer i regeringens bedömningar när det gäller ikraftträdande av lagändringarna. Grundlagsändringarna bör därför träda i kraft och övriga lagändringar . Samtliga lagändringar bör enligt regeringen träda i kraft . Ändringarna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen bör därför träda i kraft , dvs. efter utgången av det år då grundlagsändringarna tidigast kan bli slutligt antagna av . Ändringarna i och tillämpningslagen bör träda i kraft . Utskottet instämmer i regeringens bedömningar när det gäller ikraftträdande av lagändringarna. Utskottets förslag i korthet antar som vilande regeringens förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. I propositionen lämnas förslag till ändringar i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Utskottet tillstyrker regeringens förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Beslut att ändra grundlag fattas genom två likalydande beslut. Genom det första beslutet antas grundlagsförslaget som vilande. Det andra beslutet får inte fattas tidigare än att det efter det första beslutet har hållits val till i hela riket och den nyvalda har samlats. Utskottet föreslår därför att som vilande antar regeringens förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till lag om ändring i och lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. I propositionen lämnas förslag till ändringar i och i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. Utskottet tillstyrker regeringens förslag till lag om ändring i och lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2013/14:47 Några ändringar på tryck- och yttrandefrihetens område: antar regeringens förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen. antar regeringens förslag till lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen. antar regeringens förslag till lag om ändring i . antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. 2013/14:K5 av m.fl. (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den del av förslaget som innebär att det territoriella tillämpningsområdet för tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen inskränks genom att det i grundlagarna anges att en skrift eller teknisk upptagning inte ska anses utgiven i enbart på den grunden att den skickas härifrån till mottagare i utlandet, bör belysas ytterligare i enlighet med vad som anges i motionen. Vi i är helt överens om det här betänkandet, som handlar om några ändringar på tryck- och yttrandefrihetens område. Det innehåller förslag till grundlagsändringar och en del andra viktiga lagändringar. Det finns därför skäl att säga något om det här i kammaren, även om vi är helt överens.Jag har ett särskilt intresse av frågan eftersom jag var ledamot i , alltså den statliga utredning som lade fram det utredningsbetänkande som ligger till grund för de förslag som vi nu debatterar.Syftet med de viktigaste förslagen som behandlas i betänkandet är att i någon mån anpassa svensk lagstiftning till den utveckling i samhället som har inneburit att antalet ärekränkningsbrott har ökat lavinartat i vårt land under senare år.Begreppet ärekränkningsbrott låter en smula arkaiskt. Det har en arkaisk klang, men det innefattar gärningar som utgör en plågsam realitet för tusentals människor i vårt land, inte minst för många unga människor. Jag tänker i första hand på de grova kränkningar som drabbar många människor på internet i form av påhopp, förtal, förolämpning och allt vad det nu kan vara.Utvecklingen av internet har ju inneburit fantastiska möjligheter i form av kommunikation och helt nya tjänster. Den har förändrat vår värld till det bättre, men utvecklingen har också inneburit helt nya möjligheter till kränkningar av andra människor - kränkningar som får mycket stor spridning och som inte sällan orsakar ett mycket stort lidande.En utgångspunkt i svensk rätt är att vid ärekränkningsbrott, förtal och förolämpning, är det målsäganden - alltså den som drabbas av brottet - som ska väcka åtal. Detta kommer fortfarande att vara utgångspunkten även efter de lagändringar som vi nu föreslår, men det införs vissa modifieringar.Det är ganska uppenbart att steget för den som blir kränkt och påhoppad på internet - även om det är grova kränkningar - att väcka enskilt åtal mot den person som har fällt dessa yttranden ofta är mycket långt. De allra flesta kränkningar går obeivrade förbi. Då är problemet att respekten för rättsstaten och de regler som finns mot förtal och förolämpning riskerar att erodera. Internet är inte ett laglöst land. Det gäller samma lagar och regler om hur vi ska bete oss mot varandra när vi agerar på internet som när vi agerar i den verkliga världen och inte rör oss i den virtuella verkligheten. Förtal och likaså förolämpning är lika olagligt på internet som det är när man möts på torget.Med dessa lagändringar ger vi allmän åklagare lite större möjligheter att gripa in och väcka allmänt åtal i stället för att överlämna till den enskilde att själv föra sin talan och väcka enskilt åtal. För att allmän åklagare ska få väcka åtal för förtal eller förolämpning har det rent lagtekniskt krävts att det av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. ändras detta så att kravet på särskilda skäl stryks. Vi nöjer oss med att säga att det ska vara påkallat från allmän synpunkt. Det innebär en viss utvidgning av den allmänna åtalsrätten.Vad kan det handla om? Vad kan det vara för samhällsintressen som gör sig gällande? Ja, det är ju om det är särskilt grova kränkningar eller om kränkningarna får särskilt stor spridning, till exempel att de sker via internet. Men det kan ju också vara av hänsyn till den enskilde, det vill säga att den enskilde objektivt sett har blivit mycket hårt drabbad av gärningarna. Det kan också vara ett skäl för att väcka allmänt åtal.Regeringen anför också i propositionen att det faktum att en ung person drabbas kan vara ytterligare ett skäl för att allmän åklagare ska gripa in. Det här är bra förändringar. De gör att det blir lite bättre möjligheter för allmän åklagare och polis att gripa in. Jag tror inte att det krävs särskilt många åtal innan det sänds en signal i samhället att internet inte är laglöst land - sheriffen är tillbaka i stan, om man vill uttrycka det lite slängigt. Jag hoppas att polis och åklagare använder de nya möjligheterna och ser till att beivra ett antal ärekränkningsbrott på internet, på ett sätt som gör att respekten för rättsstaten kan stärkas.Med det, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.