bet · H201TU3 · 2014-11-20 00:00:00 — Åtgärder vid hindrande av fortsatt färd I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition 2013/14:256 Åtgärder vid hindrande av fortsatt färd och yrkanden i fyra motioner. I propositionen föreslås att det ska införas en ny lag som ska ange vilka åtgärder som får vidtas för att säkerställa efterlevnaden av polismäns eller tulltjänstemäns hindrande av fortsatt färd samt polismäns beslut om att fordon eller fordonståg inte får fortsätta färden. Det föreslås att det ska finnas en möjlighet för en polisman eller tulltjänsteman att omhänderta bl.a. fordonsnycklar eller föremål som behövs för färden. I propositionen föreslås att eller om det av särskilda skäl kan antas att ett omhändertagande av sådan egendom inte är tillräckligt ska få besluta att fordonet eller fordonståget ska förses med klampning. Enligt förslaget ska en åtgärd i normalfallet få bestå i högst , men om fordonet är en påtaglig fara för trafiksäkerheten ska åtgärden upphöra först när det inte längre finns skäl för den. Lagförslagen föreslås träda i kraft . Utskottet välkomnar regeringens proposition och konstaterar att lagförslagen kommer att uppmuntra till regelefterlevnad och konkurrens på lika villkor. Utskottet anser att det är av stor vikt att den föreslagna regleringen kan träda i kraft utan dröjsmål och föreslår därför att antar regeringens förslag. Med anledning av inkomna motionsförslag menar dock utskottet att det finns anledning att rikta ett tillkännagivande till regeringen om att utreda möjligheterna att dels låta de föreslagna åtgärderna bestå i än , dels låta en polisman eller en tulltjänsteman besluta om klampning. Utskottet avstyrker ett övrigt motionsförslag. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Motion väckt med anledning av proposition 2013/14:234 Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Åtgärder vid hindrande av fortsatt färd antar regeringens förslag till 1. lag om åtgärder vid hindrande av fortsatt färd, 2. lag om ändring i lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Därmed bifaller proposition 2013/14:256 punkterna 1 och 2 samt avslår motion 2014/15:44 av m.fl. (V) yrkande 1. Beslut om omhändertagande och klampning tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att utreda möjligheterna att dels låta de föreslagna åtgärderna vid hindrande av fortsatt färd bestå i än , dels låta en polisman eller en tulltjänsteman besluta om klampning. 2013/14:T18 av m.fl. (S) yrkande 6, 2014/15:44 av m.fl. (V) yrkande 2, 2014/15:46 av Per Klarberg och (SD) yrkandena 1 och 2 samt 2014/15:48 av m.fl. (S, MP). Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP), (M), (S), (S), (M), (SD), (M), (S), (C), (S), Per Klarberg (SD), (V), (KD), (S), Boriana (M), (S) och (FP). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlas regeringens proposition 2013/14:256 Åtgärder vid hindrande av fortsatt färd och yrkanden i fyra följdmotioner. Propositionen avlämnades av den dåvarande regeringen . En förteckning över behandlade förslag finns i bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. Regeringen har hämtat in Lagrådets yttrande. Lagrådet har föreslagit vissa justeringar som har lett till att regeringen har gjort vissa ändringar i lagtexten. Regeringen gav Transportstyrelsen i uppdrag att bl.a. redovisa fördjupade analyser av konsekvenserna av att införa en möjlighet för polisen att hindra fortsatt färd genom klampning av fordon. Transportstyrelsen redovisade uppdraget i en rapport till regeringen . Rapporten har remissbehandlats. I sammanhanget kan nämnas att utskottet i betänkande 2014/15:TU2 har behandlat regeringens proposition 2013/14:234 Sanktionsavgift för överträdelse av bestämmelserna om cabotagetransport på väg. Propositionen innehåller förslag om att regeringen ska bemyndigas att meddela föreskrifter om sanktionsavgifter för överträdelser av bestämmelserna om cabotagetransporter på väg enligt förordning (EG) 1072/2009. I propositionen föreslår regeringen att det ska införas en ny lag som ska ange vilka åtgärder som får vidtas för att säkerställa efterlevnaden av polismäns eller tulltjänstemäns hindrande av fortsatt färd samt polismäns beslut om att fordon eller fordonståg inte får fortsätta färden. I propositionen föreslås att det ska finnas möjlighet för en polisman eller tulltjänsteman att omhänderta fordonsnycklar eller andra föremål som behövs för färden, frakthandlingar och registreringsskyltar. För att söka efter sådan egendom ska en polisman eller tulltjänsteman få kroppsvisitera fordonets förare och genomsöka fordonet eller fordonståget. Regeringen föreslår att eller om det av särskilda skäl kan antas att ett omhändertagande av sådan egendom inte är tillräckligt ska få besluta att fordonet eller fordonståget ska förses med klampning. I propositionen föreslås att en åtgärd i normalfallet ska bestå i högst , men om fordonet är en påtaglig fara för trafiksäkerheten ska åtgärden upphöra först när det inte längre finns skäl för den. Lagförslagen föreslås träda i kraft . Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag och avslår ett motionsyrkande om att det inte ska krävas särskilda skäl för att få genomföra klampning. tillkännager också för regeringen som sin mening vad utskottet har anfört om att låta utreda möjligheterna att dels låta de föreslagna åtgärderna vid hindrande av fortsatt färd bestå i än , dels låta en polisman eller en tulltjänsteman besluta om klampning. bifaller därmed motionsförslagen om detta. Jämför reservation 1 (V). riktade ett tillkännagivande till regeringen om att det bör införas en effektivare möjlighet för polisen att hålla fordon i kvarstad, bl.a. genom klampning, och att regeringen bör återkomma till med ett förslag om detta (bet. 2013/14:TU14, rskr. 2013/14:217 och 2013/14:218). Hindrande av fortsatt färd i gällande rätt I propositionen konstateras att det finns ett antal bestämmelser som ger polisman och i vissa fall tulltjänstemän en möjlighet eller skyldighet att hindra ett fordons fortsatta färd. Skälet till hindrandet kan vara att ett sådant beslut krävs för att upprätthålla trafiksäkerheten, för att hindra fortsatta lagöverträdelser eller för att säkerställa att vissa sanktionsavgifter betalas. När det gäller hindrande av fortsatt färd av framför allt trafiksäkerhetsskäl finns det bestämmelser i bl.a. förordningen (2004:865) om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m. och förordningen (1993:185) om arbetsförhållanden vid vissa internationella vägtransporter. I bestämmelserna finns det angivet att en polisman ska hindra fortsatt färd som sker i strid mot kör- och vilotidsregleringen. Hindrande ska ske om den fortsatta färden skulle medföra en påtaglig fara för trafiksäkerheten eller annars utgöra en väsentlig olägenhet. Vidare finns det i fordonslagen (2002:574), trafikförordningen (1998:1276), körkortslagen (1998:488), lagen (2001:558) om vägtrafikregister och lagen (2006:263) om transport av farligt gods bestämmelser om att hindra fortsatt färd för att upprätthålla trafiksäkerheten. Även i lagstiftningen som reglerar yrkestrafik på väg finns bestämmelser om hindrande av fortsatt färd om fordonet framförts i strid mot bestämmelserna. I förordningen (1998:786) om internationella vägtransporter inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) föreskrivs att om ett fordon framförs i strid mot bestämmelser som avses i denna förordning får en polisman eller en tulltjänsteman hindra fortsatt färd. Polismannen eller tulltjänstemannen får medge att fordonet förs till närmaste lämpliga uppställnings- eller avlastningsplats eller verkstad. Vidare pekar regeringen på att det i ett antal författningar finns föreskrivet att sanktionsavgifter i vissa fall ska påföras t.ex. förare eller ägare av fordon. Regeringen framhåller att möjligheterna att få till stånd verkställighet utomlands när det gäller sanktionsavgifter är mycket begränsade. Mot den bakgrunden har det införts bestämmelser om förskott på avgiften i de fall den betalningsskyldige har sin hemvist utomlands. För att systemet ska bli effektivt har bestämmelserna kombinerats med regler som syftar till att framtvinga betalning genom att polismän ska besluta att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden förrän förskottet eller sanktionsavgiften betalts. I förordningen om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m., förordningen om arbetsförhållanden vid vissa internationella vägtransporter och systemet för verkställighet av överlastavgifter finns bestämmelser om sanktionsavgifter, förskott och beslut att färden inte får fortsätta. En ny lag föreslås I propositionen föreslår regeringen att det inrättas en ny lag som reglerar vilka åtgärder som får vidtas vid ett beslut om att ett fordon eller fordonståg inte får fortsätta färden. I propositionen anges att en polisman eller tulltjänsteman kan hindra fortsatt färd av ett fordon enligt en rad olika författningar och för att tillgodose olika ändamål. Däremot är det inte reglerat hur färden faktiskt ska hindras eller vilka åtgärder som faktiskt får vidtas för att säkerställa att ett meddelat förbud följs. I propositionen anges att det finns olika typer av tvångsåtgärder som i vissa fall skulle kunna vara tillämpliga i situationer där det också finns möjlighet att hindra ett fordons fortsatta färd. I propositionen anges dock att dessa inte är avsedda för aktuella situationer, eller inte lämpliga eller ens tillämpliga för alla de fall då det kan bli fråga om att hindra fortsatt färd. Regeringen framhåller att ett resultat av att det saknas möjligheter att i praktiken verkställa ett förbud mot fortsatt färd riskerar att leda till att regelefterlevnaden minskar. Om det inte kan säkerställas att trafikfarliga fordon eller förare följer förbuden kan det, menar regeringen, leda till att trafiksäkerheten äventyras och att konkurrensen inom transportbranschen snedvrids. Mot denna bakgrund har regeringen föreslagit att det ska införas en reglering av vilka åtgärder som får vidtas för att säkerställa att förbud mot fortsatt färd följs. I propositionen konstateras att det i 2 kap. regeringsformen finns bestämmelser som reglerar de grundläggande fri- och rättigheter som den enskilde har gentemot det allmänna. Regeringen pekar bl.a. på 6 § första stycket, enligt vilket var och en gentemot det allmänna är skyddad bl.a. mot kroppsvisitation och mot husrannsakan och liknande intrång. Likaså den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () innehåller regler om att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom och att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Mot denna bakgrund sammanfattar regeringen att det för vissa av åtgärderna krävs stöd i lag enligt regeringsformen och att det för åtgärderna i övrigt beroende på deras utformning och innebörd också kan krävas stöd i lag. I propositionen föreslås därför att den nya regleringen införs som en ny lag benämnd lagen om åtgärder vid hindrande av fortsatt färd. Åtgärder som får vidtas I propositionen konstateras att en grundläggande förutsättning för att kunna vidta åtgärder enligt den föreslagna lagen är att en polisman eller tulltjänsteman med stöd av redan gällande regler har hindrat fortsatt färd eller att en polisman har beslutat att ett fordon eller fordonståg inte får fortsätta färden. Regeringen anger att ett beslut att förbjuda ett fordon eller fordonståg att fortsätta färden förutsätter att det framförts i strid mot bestämmelserna i en viss befintlig författning eller i strid mot ett villkor som har meddelats med stöd av en sådan författning. Den nu föreslagna lagen är således en komplettering av det befintliga regelverket. Regeringen framhåller att om åtgärder direkt eller indirekt medför begränsningar i den grundlagsfästa rörelsefriheten får begränsningarna göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som orsakat dem. Vidare konstaterar regeringen att för att tillgodose krav på skydd för egendom krävs att lagstiftningen överensstämmer med det allmännas intresse eller krävs för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. I propositionen anges att syftet med de föreslagna åtgärderna är att säkerställa att ett redan fattat beslut om att ett fordons eller fordonstågs färd ska hindras efterlevs. I propositionen konstateras vidare att den enda åtgärd som anses kunna vidtas för att förhindra att någon bryter mot ett sådant beslut är att en polisman eller tulltjänsteman fysiskt ställer sig i vägen för fordonet och på så sätt hindrar att det körs iväg. I propositionen framhålls att eftersom det befintliga regelverket ger en rätt att begränsa den enskildes användning av ett fordon, får regler som ger bättre möjlighet att se till att förbudet följs också anses godtagbara så länge åtgärden ligger inom ramen för vad som kan anses vara proportionerligt. Regeringen menar att omhändertagande av viss egendom och klampning är tänkt att tillgodose sådana viktiga allmänna intressen att detta väger över de men som åtgärderna kan medföra för den enskilde. I propositionen anges att om en tvångsåtgärd bedöms behöva vidtas, gäller som grundläggande princip att man aldrig får vidta en mer ingripande åtgärd än vad som behövs med beaktande av omständigheterna i det aktuella fallet. I propositionen framhålls att det i vissa fall inte är en effektiv åtgärd att omhänderta viss egendom men att detta faktum inte bör hindra att en sådan möjlighet införs. Regeringen konstaterar att det kan vara fråga om att omhänderta fordonets nyckel eller registreringsskyltar. Regeringen anser att även frakthandlingar bör kunna omhändertas. Dock framhåller regeringen att en annan åtgärd bör väljas om det i den enskilda situationen står klart för den som ska fatta åtgärdsbeslutet att ett omhändertagande av frakthandlingarna skulle få oskäligt negativa konsekvenser, t.ex. för tredje part. I propositionen anges att viss egendom bör få omhändertas om det kan antas att beslutet att färden inte får fortsätta inte kommer att respekteras. Det framhålls att det ska finnas konkreta omständigheter som ger stöd för antagandet att hindrandebeslutet inte kommer att följas. Regeringen menar att det beroende på omständigheterna kan vara tillräckligt att endast omhänderta fordonsnycklarna, men om det anses nödvändigt kan flera av de angivna föremålen omhändertas. I propositionen anges att det i en del fall kan finnas skäl att tro att omhändertagande av egendom inte är tillräckligt för att säkerställa att förbudsbeslutet följs. Det kan då behöva vidtas kraftfullare åtgärder för att se till att fortsatt färd inte äger rum. Regeringen konstaterar att om det t.ex. finns anledning att tro att föraren har tillgång till dubbletter av den omhändertagna egendomen, exempelvis reservnycklar, eller att han eller hon på ett enkelt sätt kan få tag i ersättning för den egendom som omhändertagits, kan det finnas behov av att vidta andra åtgärder. Det föreslås därför att klampning bör kunna ske om det av särskilda skäl kan antas att ett omhändertagande inte är tillräckligt för att hindra den fortsatta färden. Regeringen understryker att klampning även ska kunna ske i fall där omhändertagande av egendom i och för sig hade varit tillräckligt för att säkerställa att beslutet om att fordonet inte får fortsätta färden följs, detta eftersom det i det enskilda fallet kan vara lämpligare att besluta om klampning än att egendom omhändertas. I propositionen konstateras att klampning inte används i och att det därför inte heller finns någon definition av vad som avses med klampning. Det föreslås att lagstiftningen utformas teknikneutralt så att den medger teknisk utveckling. Klampning föreslås därför, utöver en mekanisk låsanordning, kunna utföras med hjälp av elektronisk utrustning eller annan typ av utrustning. I propositionen framhålls dock att det är viktigt att regleringen inte ger utrymme för elektronisk övervakning av fordonet som består i en fortlöpande registrering av fordonets position. Kroppsvisitation och genomsökning av fordon I propositionen anges att det vid ett beslut att omhänderta fordonsnycklar eller annan egendom inte kan förutsättas att föraren medverkar till att överlämna dessa frivilligt. För att ett ingripande ska bli effektivt menar regeringen att det finns skäl att överväga om det bör finnas en möjlighet att kroppsvisitera föraren och genomsöka fordonet för att leta efter angivna föremål. I propositionen görs bedömningen att befintliga bestämmelser i om rätten att göra kroppsvisitation och husrannsakan eller därmed liknande åtgärder inte är tillämpliga i de situationer som avses enligt den föreslagna lagen. Regeringen konstaterar därför att det krävs en särskild bestämmelse som reglerar möjligheten att kroppsvisitera personer och genomsöka fordonet, om sådana åtgärder ska kunna vidtas i syfte att eftersöka sådan egendom som enligt förslaget ska kunna omhändertas. I propositionen framhålls att det måste finnas ett påtagligt behov i det enskilda fallet av att genomföra kroppsvisitering eller genomsökning av ett fordon för att en sådan åtgärd ska få tillgripas. Vidare föreslås att även fordonets passagerare får kroppsvisiteras om det finns synnerliga skäl. Det ställs enligt förslaget således högre krav för att få genomföra kroppsvisitation av passagerare. I propositionen anförs att om omständigheterna i det enskilda fallet är sådana att det står klart att klampning skulle te sig mindre ingripande än en kroppsvisitation eller genomsökning av fordonet, kan det därför finnas utrymme att besluta om klampning, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Vem får besluta om åtgärder? Regeringen framhåller att det är viktigt att skapa ett förfarande där besluten kan fattas snabbt och där hanteringen är så enkel som möjligt, som den uppfyller kraven på rättssäkerhet. Regeringen pekar vidare på att regleringen bör utformas så att den ligger i linje med de befogenheter som polismän respektive tulltjänstemän har i befintliga bestämmelser. Mot den bakgrunden föreslås i propositionen att en polisman eller tulltjänsteman får besluta om att omhänderta egendom och att genomföra kroppsvisitation eller genomsökning av fordonet eller fordonståget enligt den föreslagna lagen. Regeringen anser att polismannen eller tulltjänstemannen skyndsamt ska anmäla ett beslut om omhändertagande till sin förman, som ska pröva om det ska bestå. Regeringen framhåller att klampning normalt sett är en mer ingripande åtgärd. I propositionen anges att det av rättssäkerhetsskäl därför finns anledning att föreskriva att en sådan åtgärd ska beslutas av eller . Regeringen konstaterar att detta ligger i linje med befintliga beslutsordningar i förvaltningsärenden. I propositionen anges att det också är en fördel om ett sådant beslut fattas av någon som inte har beslutat i saken och som har nödvändig distans till den aktuella situationen. Fordonet får föras till närmaste lämpliga plats Regeringen konstaterar att klampning eller någon annan åtgärd enligt lagen måste verkställas på sådant sätt att trafikfara inte uppstår. I propositionen föreslås därför att om ett beslut om omhändertagande eller klampning meddelats, får en polisman eller tulltjänsteman medge att fordonet eller fordonståget förs till närmaste lämpliga plats innan åtgärden verkställs. I propositionen framförs att med lämplig plats omfattas alla de platser som fordonet får föras till enligt de underliggande författningarna. Ansvaret för fordon och last I propositionen anförs att det inte behövs någon särskild bestämmelse som reglerar ansvaret för fordonet eller fordonståget och dess eventuella last som egendom är omhändertagen eller ett fordon eller fordonståg är klampat. I propositionen anges att om viss egendom omhändertagits tar polisen den i sin vård. Vidare anges att den som tvångsvis har omhändertagit egendom enligt rättspraxis anses ha ett ansvar för att egendomen inte skadas. Det innebär, menar regeringen, att om exempelvis fordonsnycklarna omhändertagits omfattas dessa av vårdplikten, men däremot inte fordonet som kan köras med hjälp av dem. Klampning är enligt propositionen inte att jämställa med ett omhändertagande eftersom den beslutande myndigheten inte tar fordonet i sin vård. Myndigheten övertar då inte heller något ansvar för fordonet eller lasten, utan ansvaret består som innan åtgärden vidtogs. I propositionen konstateras att ett beslut att omhänderta egendom eller att klampa ett fordon är myndighetsutövning. Det innebär att skadeståndslagen (1972:207) är tillämplig och att staten ska ersätta personskador, sakskador eller rena förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelser vid myndighetsutövning i verksamheter för vars fullgörande staten svarar. En behovs- och proportionalitetsbedömning ska göras I propositionen framhålls att åtgärder i form av omhändertagande av egendom och klampning är betydelsefulla verktyg för att säkerställa efterlevnaden av beslut om att fordon inte får fortsätta färden. Regeringen menar dock att det faktum att det införs en möjlighet att vidta sådana åtgärder inte innebär att en åtgärd alltid måste vidtas. En bedömning av om det finns ett behov av ett omhändertagande eller en klampning för att säkerställa att förbudet följs alltid ska göras. Detsamma gäller enligt regeringen när det gäller att genomföra en kroppsvisitation eller en genomsökning av ett fordon. Regeringen framhåller att frågan om en åtgärd ska vidtas måste avgöras utifrån en avvägning mellan samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet. I polislagen föreskrivs att en polisman ska ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter, dvs. ett uttryck för de s.k. behovs- och proportionalitetsprinciperna. Med hänsyn till att även en tulltjänsteman ska kunna vidta de föreslagna åtgärderna anger regeringen att det finns skäl att ange att dessa principer ska gälla även vid åtgärder enligt den nya lagen. Regeringen framför således att en åtgärd får vidtas endast om det är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Vidare anges att om tvång måste tillgripas, ska detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. På vilka grunder ska åtgärder få vidtas? Regeringen framhåller att en grundläggande förutsättning för att kunna vidta åtgärder enligt lagen är att det har fattats ett beslut om att ett fordon eller fordonståg inte får fortsätta färden. I propositionen konstateras att det finns en möjlighet att hindra eller förbjuda den fortsatta färden enligt ett flertal författningar och att bestämmelserna har olika syften. Regeringen gör samma bedömning som Transportstyrelsen i sin rapport om vilka bakomliggande författningar som omfattas. Säkra verkställighet av sanktionsavgift I lagen (1972:435) om överlastavgift, förordningen (2004:865) om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m. och förordningen (1993:185) om arbetsförhållanden vid vissa internationella vägtransporter föreskrivs att en sanktionsavgift i vissa fall ska påföras föraren eller ägaren av fordonet. Om förskottet inte betalas i samband med kontrollen, ska ett beslut fattas att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden. Beslutet om förskott eller om att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden ska skyndsamt underställas Transportstyrelsens prövning. Transportstyrelsen ska då pröva om beslutet ska bestå. Om den som ska påföras sanktionsavgiften inte har sin hemvist i ett land med vilket har verkställighetssamarbete ska det vid kontrollen av fordonet eller fordonståget beslutas om förskott på överlastavgiften.