bet · H101MJU21 · 2014-04-22 00:00:00 — Bakgrunden till förslaget är att osunda produkter med stora mängder socker och salt vinner marknadsandelar trots årtionden av goda kostråd och kampanjer. Enligt motion 2013/14:MJ360 av (MP) behövs en nationell strategi med tydliga mål för att minska salthalten i livsmedel. Sju av tio svenskar äter mer salt än vad som rekommenderas, enligt matvaneundersökning. Frågan om saltkonsumtionen är komplex och förutsätter ett gemensamt ansvarstagande från flera aktörer för att kunna vara framgångsrik, och den behöver därför analyseras närmare i ett utredningsuppdrag. föreskrifter om märkning och presentation av livsmedel gäller märkning och presentation av livsmedel som är avsedda att saluhållas till enskilda konsumenter och till storhushåll (LIVSFS 2004:27). Märkningen och dess närmare utformning enligt dessa föreskrifter inte får vara sådan att den på ett avgörande sätt skulle kunna vilseleda köparen. Detta gäller även presentationen av livsmedel. De föreskrivna märkningsuppgifterna ska, med vissa undantag, anges antingen på själva förpackningen eller på en etikett som fästs på förpackningen. Märkningsuppgifterna ska vara lätta att förstå, väl synliga, klart läsbara och beständiga. De får inte på något sätt döljas, skymmas eller avbrytas av annan text eller illustration. Märkningsuppgifterna ska anges på svenska. När det gäller frågan om salt har ett nationellt program som berör hela livsmedelssektorn. Målsättningen med arbete är att halvera befolkningens saltintag, från nuvarande 10–per dag till 5–per dag. Ett högt saltintag kan för många personer vara en av orsakerna till ett förhöjt blodtryck. Högt blodtryck (hypertoni) är en av de tio enskilt största riskfaktorerna för sjuklighet och död i i-länderna enligt en rapport från (). Ett förhöjt blodtryck ökar risken för hjärtinfarkt, hjärtsvikt, stroke och skador på njurarna. Enligt uppgifter från olika svenska undersökningar rekommenderas ett saltintag i storleksordningen 8–per dag. Huvudkällorna till salt är vanliga baslivsmedel som bröd och spannmålsprodukter, charkprodukter, matfett, ost och hushållssalt. Färdigrätter och restaurangmat är andra stora källor till salt. Intaget av salt bör enligt de svenska näringsrekommendationerna 2005 (SNR 2005) begränsas till 5–per dag, vilket innebär en halvering av det nuvarande intaget. I ett första steg bör intaget minska till per dag för kvinnor och per dag för män. Det pågår en förändring av näringsrekommendationerna och de anpassas till de nordiska näringsrekommendationerna som fastställdes . För att kunna sänka saltinnehållet i livsmedelsproduktionen är enligt ett samarbete med berörda branschorganisationer en viktig del i detta arbete. Det är vidare väsentligt med en märkning av saltinnehållet i viktiga produkter. De stora distributions- och handelskedjorna kan här ställa krav på leverantörerna vad gäller deras engagemang i arbetet samt kräva märkningsuppgifter på enskilda produkter. Restauranger, storhushåll, snabbmatsserveringar och andra matställen spelar en mycket stor roll vad gäller vårt saltintag. konstaterar att kunskapen ofta är dålig om hur mycket salt som används och det är angeläget att detta klarläggs. Man använder dock mycket hel- och halvfabrikat och där finns ofta uppgifter. Men den som sedan lagar maten kan ändå med saltströaren, kryddsåser, soja m.m. lägga till avsevärda mängder. Det är vidare angeläget att i utbildningar informera om vikten av att begränsa saltanvändningen och i stället få maträtterna smakliga med kryddor av olika slag. Enligt kommer konsumenterna kontinuerligt att på olika sätt informeras om saltprogrammet och att man successivt bör minska användningen av bordssalt. Eftersom joderat koksalt är en viktig jodkälla är det angeläget att man både hemma, i industrin och på restaurang använder joderat salt. Det är vidare viktigt att redan från början följa upp saltarbetet på olika sätt. Sådana undersökningar är på gång. räknar med fortlöpande rapporter från branschorganisationer och det kan också finnas möjlighet samla in uppgifter inom ramen för livsmedelstillsynen. Utskottet vill också uppmärksamma att nyckehålsmärkning är ett sätt att hjälpa konsumenter att hitta de hälsosammare alternativen, både när man handlar mat och äter på restaurang. Nyckelhålet är symbol och står för mindre eller nyttigare fett, mindre socker och salt samt mer kostfiber och fullkorn. Livsmedel som märks med nyckelhålet ska uppfylla vissa villkor för fett, salt (natrium), socker och kostfiber. Nyckelhålssymbolen kan användas på 25 olika grupper av livsmedel, och villkoren varierar för grupperna. Spannmålsprodukter, t.ex. bröd, mjöl och pasta, har t.ex. även villkor för fullkorn. Det finns också allmänna bestämmelser för nyckelhålsmärkningen. Exempelvis får inte sötningsmedel eller godkända nya livsmedel och nya ingredienser med sötande egenskaper ingå. har sett över reglerna för nyckelhålet och förslaget är ute på remiss. Förslaget innebär vissa ändringar när det gäller sötningsmedel. Vidare föreslås en bestämmelse för att tydliggöra att fett, sockerarter och salt endast får tillsättas i vissa angivna livsmedel. Exempel på andra ändringar är att mängden salt sänks i enlighet med de nordiska näringsrekommendationerna inom flera livsmedelsgrupper. Avslutningsvis bör nämnas att i regleringsbrevet har fått i uppdrag av regeringen att kartlägga och analysera konsumenternas förståelse av den livsmedelsinformation som ges, t.ex. i form av märkning, och redovisa eventuella behov av utvecklat stöd till konsumenterna. Uppdraget ska redovisas i årsredovisning 2014. Utskottet välkomnar regeringens initiativ att låta analysera den nuvarande konsumentinformationen om livsmedel. Utskottet utgår från att analysen kan ligga till grund för att åtgärda de eventuella brister som identifieras. Med hänvisning till pågående arbete som rör det väckta förslagen föreslår utskottet att motionerna 2013/14:MJ224 (MP), 2013/14:MJ360 (MP) 2013/14:MJ417 (M), 2013/14:MJ479 (SD), 2013/14:MJ490 (S) yrkandena 4, 5 i denna del och 7, lämnas utan vidare åtgärd. Mål för offentlig konsumtion av ekologiska livsmedel Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om mål för den offentliga konsumtionen av ekologiska livsmedel (S, V). Jämför reservationerna 9 (S) och 10 (MP, V). Enligt kommittémotion 2013/14:MJ302 av m.fl. (V) yrkande 3 bör det fastställas ett mål att av den offentliga livsmedelskonsumtionen ska utgöras av certifierade ekologiska produkter 2020. Motionärerna uppmärksammar att de offentliga inköpen till storkök, hotell och restauranger ökar och utgör av den totala marknaden för ekologiska livsmedel i . Enligt Ekomatcentrum stod ekologiska livsmedel för av de totala livsmedelsinköpen till den offentliga sektorn . Den offentliga sektorns konsumtion har stor betydelse för ökad hållbarhet och för landsbygdens utveckling. Även i kommittémotion 2013/14:MJ490 av m.fl. (S) yrkande 8 förespråkar motionärerna ett nytt mål som innebär att av den offentliga konsumtionen av livsmedel ska bestå av ekologiska varor 2020. Det finns en stark politisk vilja i många kommuner och landsting att öka den ekologiska konsumtionen. Allt fler beslutar om egna skärpta mål för upphandling och därför behövs ett nationellt mål; detta mål måste emellertid paras med styrmedel, främst åtgärder inom EU:s landsbygdsprogram för att stödja ekologisk odling. Frågan om mål för den offentliga konsumtionen av ekologiska livsmedel behandlades av i en interpellation till landsbygdsministern (ip. 2013/14:362). Av svaret framgår att den ekologiska livsmedelsförsäljningen har ökat med totalt till 2013. Det är en ökning jämfört med . Av alla sålda livsmedel 2013 var ekologiska. Den ekologiska livsmedelsförsäljningen har fortsatt att utvecklas positivt inom den offentliga marknaden, där försäljningen ökade . För att främja ekologisk produktion sker insatser inom flera områden som omfattar hela livsmedelskedjan. Förutom landsbygdsprogrammet har den även satsat medel på bl.a. marknadsfrämjande åtgärder, försöks- och utvecklingsverksamhet samt forskning. Regeringens satsningar har bidragit till att stärka marknaden för ekologiska produkter. När det gäller målen för konsumtionen av ekologiska livsmedel i den offentliga sektorn har regeringen valt att inte sätta upp några nya procentmål efter 2010. Regeringen anser inte att det är statens roll, utan att det är upp till varje kommun och landsting att själva välja om man vill fastställa sådana mål. Många kommuner har valt att fastställa egna och ibland högre mål än . Mot bakgrund av de insatser som finns för att främja den ekologiska marknaden avser regeringen inte att vidta några ytterligare åtgärder. Utskottet delar regeringens bedömning och avstyrker därmed motionerna 2013/14:MJ302 (V) yrkande 3 och 2013/14:MJ490 (S) yrkande 8. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om lagstiftning mot transfetter (S, V). (Jämför särskilt yttrande 1 (S, MP, V). Enligt kommittémotion 2013/14:MJ299 av m.fl. (V) yrkande 16 och motion 2013/14:MJ443 av (S) behövs en lagstiftning om transfetter. Många studier har visat att det finns en koppling mellan transfetter och olika sjukdomar. Flera andra länder, exempelvis , har reglerat användningen av transfetter. beslutade att skulle följa det danska exemplet och lägga fram en lag som förbjuder användningen av industriellt framställda transfetter i livsmedel. Dessvärre har regeringen inte verkställt detta riksdagsbeslut. Utskottet har tidigare behandlat frågan om ett förbud mot transfetter i livsmedel. Utskottet konstaterade då att över tiden har ett antal studier pekat på kopplingen mellan s.k. transfetter och olika sjukdomar. För den som äter mycket transfetter ökar risken att drabbas av bl.a. hjärtsjukdom, bröst- och prostatacancer, insulinresistens och försämrat immunförsvar. Vidare uppmärksammades att införde regler 2004 som innebär att högst av den totala mängden fett i ett livsmedel får vara industriellt framställt transfett. I saknades ett motsvarande förbud. I stället fördes diskussioner med livsmedelsindustrin för att få producenterna att använda fettråvaror med en högre andel omättat fett eller att minska fettinnehållet. Huvudlinjen för att minska andelen transfetter tycks vara att livsmedelsindustrin ska sanera sig själv. Men alla livsmedel som säljs i är inte producerade här, och företagen får på så sätt olika spelregler. Den som äter på en restaurang vet inte om maten innehåller transfett. Som konsument är det omöjligt att veta om en produkt innehåller transfett eller inte. Det arbete som har gjorts i för att minska transfetterna i livsmedel har inte gett tillräckliga resultat. Mot denna bakgrund föreslog utskottet ett tillkännagivande om ett att regeringen bör lägga fram lagförslag till om ett förbud mot transfetter i livsmedel, i likhet med vad som gäller i . följde utskottets förslag (2010/11:MJU14, rskr. 2010/11:193). Utskottet vill vidare redovisa att har behandlat frågan om ett förbud mot industriellt framställt transfett i en interpellation till landsbygdsministern (ip. 2012/13:498). I svaret framfördes att regeringen gav i uppdrag att bl.a. lämna ett förslag till regler för att begränsa användningen av industriellt framställda transfettsyror. slutsats var att avvakta med nationell lagstiftning och invänta den rapport från Europeiska kommissionen som har aviserats till . förslag har remitterats, och de flesta remissinstanser delar bedömningar. Det är enligt landsbygdsministern viktigt med nyttiga livsmedel, goda matvanor och en varierad kost. har fört en kontinuerlig dialog med livsmedelsbranschen om att ta bort transfetter i livsmedel. har genom dialoger med branschorganisationer lyckats få ned andelen industriellt framtagna transfettsyror i livsmedel. Den svenska livsmedelsbranschen har genom egna åtgärder ersatt industriellt framställda transfettsyror med andra fettråvaror. Den s.k. matkorgsstudien som har genomfört visar att maten innehåller endast små mängder transfettsyror. Den största delen kommer från mejeriprodukter där de ingår som en naturlig del. Ministern konstaterar vidare att intaget av transfettsyror i är i nivå med och i vissa fall lägre än vad som konsumeras i , och . Nivån är under den högsta nivå som () rekommenderar – 2,5–per dag för en vuxen person. Detta ska ställas i relation till intaget av mättat fett som är högre än WHO:s rekommenderade högsta intag. Enligt ministern är det viktigt att bevaka riskerna med transfettsyror, och intentionen att minska intaget av transfettsyror bör fortsätta. En i fortsättningen frivillig minskad användning av härdade fetter och delvis härdade fetter i olika produkter är önskvärd. Regeringen anser att arbete med att tillhandahålla relevant information och kunskap har haft en bra effekt – inte enbart på produkterna utan också på folkhälsan. Om en nationell lagstiftning skulle införas före en eventuell EU-reglering skulle detta innebära merarbete och merkostnader för både myndigheter och företag eftersom lagstiftningen skulle behöva anpassas till nära kommande gemenskapsregler. Regeringen bedömer därför att Europeiska kommissionens rapport bör avvaktas innan några eventuella lagstiftningsåtgärder vidtas. Det är enligt regeringen angeläget att främst eftersträva harmoniserade EU-regler. tillkännagivande om ett förbud mot transfetter har behandlats av regeringen i skrivelsen Redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen (skr. 2013/14:74). Där framgår att skrivelse nr 193 om förbud mot transfetter i livsmedel är slutbehandlad. Som motiv framförs att regeringen bedömer att nationella lagstiftningsåtgärder bör vänta. Bedömningen grundas på en utredning som har genomfört. Verket konstaterar att halterna transfetter i livsmedel i redan har minskat genom frivilliga åtgärder och att de EU-gemensamma initiativ som har tagits bör fullföljas innan ytterligare åtgärder övervägs. Utskottet delar regeringens bedömning och föreslår att motionerna 2013/14:MJ299 (V) yrkande 16 och 2013/14:MJ443 (S) lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om azofärgämnen (V). Jämför särskilt yttrande 1 (S, MP, V). I kommittémotionerna 2013/14:MJ299 yrkande 6 och 2012/13:MJ207 yrkande 7, båda av m.fl. (V), uppmärksammas azofärgämnen, dvs. kemiskt framställda ämnen som används som färgämnen i livsmedel, t.ex. i godis, läsk, bakverk, sylt och tuggummi. finns tio olika former av azofärgämnen på den svenska marknaden. Innan EU-anslutning var azofärgämnena förbjudna eller fick endast användas i begränsad omfattning. tvingar EU att acceptera azofärgämnen i livsmedel. Azofärgämnen kan ge upphov till allergiska reaktioner, som exempelvis utslag, astma, nässelfeber och eksem, och azofärgämnen bör därför förbjudas. Frågan om ett förbud bör även drivas i EU. Utskottet har tidigare behandlat frågan om azofärgämnen. Utskottet konstaterade då att det är väsentligt att den mat vi äter är säker. Särskilt när det gäller barn och unga är en försiktighetsansats angelägen vid riskvärderingen. Enligt utskottet skulle en större uppmärksamhet kring azofärgämnen kunna leda till att återförsäljare i ännu större utsträckning väljer att inte saluföra livsmedel som innehåller dessa ämnen. Utskottet påpekade också att det är viktigt att tillsynen förstärks så att de livsmedel som innehåller azofärgämnen åtföljs av en korrekt märkning. Utskottet ansåg därför att regeringen med kraft ska verka för att ett förbud mot azofärgämnen som livsmedelstillsats återinförs i inom ramen för . Vidare bör regeringen verka för att en nationell, frivillig överenskommelse träffas med branschen om att branschen ytterligare begränsar användningen och saluföringen av livsmedel som innehåller azofärgämnen. Slutligen bör regeringen verka för att förbättra tillsynen över regelverket för azofärgämnen i livsmedel. Efter förslag från utskottet beslutade om ett tillkännagivande om azofärgämnen (bet. 2011/12:MJU10, rskr. 2011/12:153). I regeringens redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen framgår att den aktuella skrivelsen inte är slutbehandlad (skr. 2013/14:75). Regeringen uppger att i ett brev av till Europeiska kommissionens generaldirektorat för hälsa och konsumentskydd har framfört att önskar se en översyn av om användningen av azofärgämnen i livsmedel. Regeringen avser vidare att fortsätta informera sig om förekomsten i av livsmedel med azofärgämnen. Landsbygdsdepartementet har därutöver informerat utskottet om att kommissionen i ett svarsbrev till Landsbygdsdepartementet har redovisat att det pågår en genomgång av samtliga färgämnen som är godkända i EU, inklusive azofärgämnen. Genomgången beräknas vara klar . Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhets (Efsa) senaste genomgång av azofärgämnena gjordes 2010 och ledde till en skärpning av lagstiftningen. Utskottets uppfattning om azofärgämnen ligger fast. Enligt utskottet är det angeläget med en harmonisering på EU-nivå av förbud mot azofärgämnen och övriga färgämnen i livsmedel som kan utgöra en risk för människors hälsa. Eftersom det pågår en översyn av alla färgämnen, inklusive azofärgämnen, är utskottet inte berett att förorda några ytterligare initiativ i frågan. Utskottet föreslår därför att motionerna 2012/13:MJ207 (V) yrkande 7 och 2013/14:MJ299 yrkande 6 (V) lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om globala begränsningar av antibiotika i livsmedelsproduktionen (MP). Jämför reservation 11 (MP, V). I motion 2013/14:So239 av (MP) yrkande 6 uppmärksammas att det finns ett behov av globala begränsningar av antibiotika i livsmedelsproduktionen. måste därför agera för ett ökat globalt samarbete för att säkerställa att försörjningen av livsmedel sker utan att antibiotika regelmässigt används i vare sig odling eller djurhållning. är mycket aktivt i det internationella arbetet mot resistensutveckling och för en ansvarsfull antibiotikaanvändning eftersom det finns ett stort engagemang för antibiotikafrågor. agerar enligt Landsbygdsdepartementet för ett ökat globalt samarbete i alla internationella organ som arbetar med antibiotikafrågor. Alla större internationella organisationer har antibiotika på sina dagordningar och bidrar aktivt med erfarenheter och kunskap. Exempelvis är antibiotikaresistens en av fem övergripande prioriteringar inom ramen för den generella strategin för arbete gentemot () . WHO satsar på att föra antibiotikafrågan konkret framåt. Regeringen har avsatt särskilda medel för att stödja WHO i detta arbete, och har sänt en sekonderad expert för att på plats i WHO arbeta med antibiotikafrågorna. Vidare har regeringen beslutat om bidrag till React1[ React (Action on Antibiotic Resistance) är ett oberoende globalt nätverk för gemensamma åtgärder mot antibiotikaresistens. Kansliet finns på .] för att stödja WHO i deras arbete, och för att fortsätta det arbete som initierade under EU-ordförandeskapet 2009 om behovet av att ta fram nya antibiotika. för djurhälsa (OIE) arbetar fortlöpande mot resistensutveckling, och deltar i detta arbete. Antibiotikaresistens kan spridas med livsmedel och är därför en fråga för Committee (Codex) som har arbetat fram en vägledning för riskanalys på området. har haft stort inflytande i framtagandet av vägledningen, och experter från både och verkade för att svenska erfarenheter togs till vara i det arbetet. FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) stöder förebyggandet av antibiotikaresistens och en ansvarsfull användning av antibiotika, och inom ramen för har det, på svenskt initiativ, utförts en studie av antibiotikaanvändningen inom köttproduktionen. Studien är i slutfasen och förhoppningen är att den ska leda till fortsatt OECD-arbete som adresserar konsekvenser av antibiotikaanvändning inom jordbruket för humansektorn. Därutöver har fortsatt samarbetet om antibiotikaresistens inom ramen för de avtal som har upprättats mellan och respektive . Landsbygdsdepartementet uppger att antibiotikaresistens och en ansvarsfull antibiotikaanvändning är vidare en av det prioriterade frågorna för regeringen, och särskilda forskningssatsningar har gjorts . Det är viktigt att intensifiera arbetet med att förebygga antibiotikaresistens och alla sektorer måste samarbeta. De ansvariga myndigheterna på human- och djursidan har därför tillsammans fått i uppdrag av regeringen att ansvara för en samverkansfunktion och en tvärsektoriell handlingsplan för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens i vårt land. Övervakningen och rapporteringen av antibiotikaanvändningen när det gäller djur fungerar bra inom såväl EU som . Den harmoniserad lagstiftning inom EU innebär att det möjligt att samla in och jämföra data mellan medlemsländerna. Dessa kunskaper kan även användas i internationella sammanhang. Avslutningsvis vill utskottet påminna om att regeringen har fastställt ett etappmål för ökad miljöhänsyn i EU:s läkemedelslagstiftning och internationellt som innebär att ska beslut ha fattats inom EU eller internationellt för att befintliga och eventuella nya regelverk för human- och veterinärmedicinska läkemedel i ökad utsträckning väger in miljöaspekter. Utskottet utgår från att regeringen fortsätter att driva frågan om globala begränsningar av antibiotika i livsmedelsproduktionen. Motion 2013/14:So239 (MP) yrkande 6 kan därmed lämnas utan vidare åtgärd i den mån den inte kan anses tillgodosedd. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om skärpta tillverkningsregler för snus m.m. (S). Enligt motion 2013/14:MJ486 av (S) yrkande 1 bör tillverkningsreglerna för svenskt snus skärpas i fråga om välkända oönskade ämnen. I yrkande 2 förordas att snustillverkningen i bör anta () rekommendationer för högsta acceptabla nivåer av utpekade oönskade ämnen. Motionären uppmärksammar att de två beståndsdelar som enligt WHO:s internationella center för cancerforskning (IARC) är klarlagt farliga för brukaren vid höga doser är tobaksspecifika nitrosaminer (TSNA) och bensopyren B(a)P. I yrkande 3 påpekas att alla typer av importerade rökfria produkter måste uppfylla de krav som finns de regler som gäller i för inhemsk produktion. föreskrifter (LIVSFS 2012:6) om snus och tuggtobak innehåller bestämmelser om snus och tuggtobak som är avsedda att saluföras i . Föreskrifterna gäller således för såväl inhemska som utländska tillverkare, försäljare och importörer som tänker saluföra snus och tuggtobak i . Bestämmelser om snus och tuggtobak finns även i tobakslagen (1993:581). I föreskriften anges bl.a. gränsvärden för de främmande ämnena bly och aflatoxin. I övrigt finns inga bestämmelser om gränsvärden för snus, vare sig i den nuvarande EU-lagstiftningen för tobak eller i det reviderade tobaksdirektivet. Enligt Landsbygdsdepartementet bereder frågan om att i föreskrifterna införa gränsvärden för de främmande ämnen som WHO har pekat ut, dvs. tobaksspecifika nitrosaminer (TSNA) och bensopyren (B(a)P). Utskottet, som konstaterar att det pågår ett arbete med de frågor som har lyfts fram i motionen, föreslår att motionen 2013/14:MJ486 (S) yrkandena 1–3 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om att kontrollen av livsmedel ska intensifieras (SD), om en utökad kontroll av kosttillskott (M) och om hårdare sanktioner för brott mot livsmedelslagen (SD, V). Jämför reservationerna 12 (SD) och 13 (SD, V). I motion 2013/14:MJ352 av (M) uppmärksammas olika problem när det gäller kosttillskott. studie om kosttillskott visar bl.a. att det finns produkter inte uppfyller krav på märkning och att det förekommer extrakt från växter som kan vara olämpliga. och andra EU-länder bör därför ställa krav på tillverkare och distributörer att anmäla sina produkter till innan de når marknaden. bör vidare kunna fatta beslut om saluförbud mot hälsovådliga kosttillskott när det rör sig om produkter som är nationellt tillgängliga. I kommittémotion 2013/14:MJ371 av m.fl. (SD) yrkade 1 betonas att konsumenterna ska kunna lita på att en produkt innehåller det som sägs.