bet · H101SfU6 · 2014-04-08 00:00:00 — Utskottet finner inte skäl att föreslå en ändring av bestämmelsen ifråga. Utskottet avstyrker därmed motion 2013/14:Sf220 (V) yrkande 34. Syftet med återtagandeavtalen är att bidra till ett förbättrat återvändande och det har sin grund i det förhållandet att alla stater har en skyldighet att ta tillbaka sina egna medborgare. Tanken med återtagandeavtalen är vidare att bidra till ett förbättrat samarbete med ursprungsländer. Motion 2013/14:Sf220 (V) yrkande 24 avstyrks därmed. När det gäller frågan om polisen ska få eftersöka barn som ska avvisas eller utvisas på väg till eller från skolan eller förskolan konstaterar utskottet att justitieutskottet i sitt betänkande 2013/14:JuU14 Polisfrågor avstyrkte ett liknande motionsyrkande. hänvisade till det förhållandet att barn som vistas i utan tillstånd i huvudsak har rätt till utbildning i bl.a. förskoleklass, grundskola och gymnasieskola som barn som är bosatta i landet (prop. 2012/13:58, 2012/13:UbU12, rskr. 2012/13:208). I propositionen framhöll regeringen att för att de berörda barnen och deras föräldrar i praktiken ska våga utnyttja rätten till utbildning behöver barnen känna sig trygga med att polisen inte kommer att ingripa i skolan. Även om ingenting formellt hindrar polisen från att hämta barn som ska avvisas eller utvisas i skolor, noterade regeringen att den reglering och praxis som finns när det gäller polisens arbete innebär en tydlig begränsning av polisens möjligheter att hämta barn i skolor. hänvisade i sitt betänkande till att det i RPSFS 2005:3 (FAP 638-1) finns regler och allmänna råd som styr polisens arbete med verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. I denna författning sägs inte någonting om hämtning i skolor eller på sjukhus för att verkställa avvisnings- och utvisningsbeslut. Enligt kommer den aktuella författningen att revideras . De nya föreskrifterna kommer bl.a. att innehålla ett allmänt råd om att polisen ska undvika att hämta barn i skolan eller i närheten av skolan. ansåg att det var angeläget att de nya lagarna följs upp och utvärderas. Med hänsyn till detta, och eftersom skulle anpassa sina föreskrifter om verkställighet till den nya lagstiftningen, fann utskottet inte någon anledning för att göra något tillkännagivande med anledning av motionen i fråga. Utskottet instämmer i justitieutskottets bedömning och ser därför inget skäl för att göra ett tillkännagivande med anledning av motion 2013/14:Sf204 (V) yrkande 5. Motionsyrkandet avstyrks därmed. Särskilt om lagen om vård av unga (LVU) och utlänningslagen Frågan om verkställighet av lagakraftvunna utvisningsbeslut där barn i en familj har omhändertagits av sociala myndigheter har varit föremål för överväganden inom . I ovan nämnda proposition 2013/14:216 Särskilt ömmande omständigheter har regeringen även föreslagit att bestämmelsen i 5 kap. 6 § UtlL om uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter ska ändras så att barn får beviljas uppehållstillstånd om omständigheterna är särskilt ömmande. Som exempel på en omständighet som kan komma att beaktas i den sammantagna bedömningen anges att barnet är omhändertaget av sociala myndigheter. Propositionen är ett resultat av en överenskommelse mellan regeringen och de gröna. Med det anförda får motionerna 2013/14:Sf384 (S) yrkande 5, 2013/14:Sf204 (V) yrkande 4 och 2013/14:Sf232 (C) anses i huvudsak tillgodosedda och avstyrks därför. Även motion 2013/14:Sf242 (KD) avstyrks med vad utskottet anfört. Särskilt om tiggeri och hemlöshet Enligt 8 kap. 1 § UtlL får en utlänning avvisas bl.a. om han eller hon saknar pass när det krävs pass för inresa eller vistelse i . En EES-medborgare får dock inte avvisas om han eller hon på annat sätt än genom innehav av pass kan styrka sin identitet. Desamma gäller familjemedlemmar till en EES-medborgare som inte själva är EES-medborgare. En EES-medborgare och hans eller hennes familjemedlemmar får inte avvisas enbart på den grunden att de inte har tillräckliga medel för uppehälle. Av 8 kap. 2 § första stycket UtlL framgår att en utlänning får avvisas bl.a. om det kan antas att han eller hon kommer att sakna tillräckliga medel för vistelsen i eller i något annat nordiskt land som han eller hon tänker besöka eller för hemresan eller det kan antas att han eller hon inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt. Enligt tredje stycket samma paragraf får en EES-medborgare och hans eller hennes familjemedlemmar avvisas om någon av dem efter inresan i visar sig utgöra en belastning för biståndssystemet enligt socialtjänstlagen (2001:453). Detta gäller dock inte arbetstagare, egenföretagare, arbetssökande och deras familjemedlemmar. Utskottet noterar att regeringen i proposition Tydligare regler om fri rörlighet för EES-medborgare och deras familjemedlemmar (prop. 2013/14:82) har föreslagit att bestämmelsen i 8 kap. 2 § tredje stycket UtlL dels tas in i en ny paragraf, 8 kap. 9 § UtlL, dels ändras så att EES-medborgare och deras familjemedlemmar får avvisas om de visar sig utgöra en orimlig belastning för biståndssystemet enligt socialtjänstlagen. På förslag av utskottet i betänkande 2013/14:SfU12 antog regeringens förslag (rskr. 2013/14:193). Ändringen träder i kraft . Utskottet har tidigare behandlat yrkanden om att avvisa eller utvisa tiggare, senast i betänkande 2012/13:SfU7. Utskottet hänvisade då till ett beslut av () , vari JO riktade allvarlig kritik mot i för att myndigheten hade avvisat 26 rumänska romer med motiveringen att dessa ägnade sig åt tiggeri och dagdriveri. Enligt JO bör inte bestämmelsen om försörjning på ett ärligt sätt tillämpas på andra försörjningssätt än de som är rättsligen förbjudna. Tiggeri är inte förbjudet enligt svensk lag och inte heller dagdriveri. avvisning saknade därför stöd i utlänningslagen och JO ansåg att kritiken var av allvarligt slag eftersom åtgärderna hade inneburit långtgående rättskränkningar för enskilda individer. Utskottet delade JO:s uppfattning. Utskottet vidhåller att det inte finns någon grund för att avvisa en person från enbart av det skälet att personen i fråga ägnar sig åt tiggeri. Motionerna 2013/14:Sf381 (SD) yrkande 2 och 2013/14:Ju379 yrkande 26 avstyrks därför. När det gäller utländska hemlösa och deras rätt till vistelse i är det fullt tänkbart att en person som vistas i med uppehållstillstånd eller uppehållsrätt av olika anledningar saknar bostad. Att utvisa en hemlös person enbart för att personen saknar svenskt medborgarskap är inte bara diskriminerande utan torde även strida mot internationella åtaganden samt får anses inhumant. Med det anförda avstyrker utskottet motion 2013/14:Sf386 (SD) yrkandena 1–3. Utvisning på grund av brott Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden bl.a. om obligatorisk utvisning på grund av vissa brott och om att domstol inte ska ta hänsyn till utlänningens levnadsomständigheter. Jämför reservation 31 (SD). I 8 kap. utlänningslagen finns bestämmelser om utvisning på grund av brott. En utlänning får utvisas vid brott som kan leda till fängelse eller om domstolen i brottmålet undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn som utlänningen har dömts till tidigare. Det krävs dock att utlänningen döms till en svårare påföljd än böter. Ytterligare en förutsättning för utvisning är att det kan antas att utlänningen kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet eller att brottet är särskilt allvarligt. En domstols beslut om utvisning på grund av brott ska innehålla ett förbud mot att eller utan någon tidsbegränsning återvända till . När en domstol överväger om en utlänning bör utvisas ska den ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället och särskilt beakta utlänningens levnadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i . Domstolen ska även särskilt beakta om utlänningen har barn i och barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten mellan dem har varit och hur umgänget skulle påverkas av att utlänningen utvisas. Hänsyn ska också tas till om det finns hinder mot verkställighet av utvisningen enligt utlänningslagens bestämmelser om verkställighetshinder, t.ex. risk för dödsstraff, kroppsstraff eller tortyr, och utlänningen därför inte kan sändas till ett visst land eller om det annars finns särskilda hinder mot att utvisningsbeslutet verkställs. En utlänning som är flykting och som behöver en i får utvisas endast om han eller hon har begått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta utlänningen stanna här. En utvisning får också ske om utlänningen i eller utomlands har bedrivit en verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta med en sådan verksamhet här. Vidare får en utlänning som har vistats i med permanent uppehållstillstånd eller har varit bosatt i när åtal väcks utvisas endast när det finns synnerliga skäl. En utlänning som har permanent uppehållsrätt (EU/EES-medborgare) får utvisas på grund av brott endast när det finns synnerliga skäl. Det måste också i dessa fall finnas synnerliga skäl för utvisning på grund av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. m.fl. (SD) begär i partimotion 2013/14:Sf314 yrkande 17 ett tillkännagivande om att personer som saknar svenskt medborgarskap och som gör sig skyldiga till grova brott eller upprepade brott av mindre grov art ska få sitt uppehållstillstånd indraget och utvisas. m.fl. (SD) begär i partimotion 2013/14:Ju379 yrkandena 13 och 14 tillkännagivanden om att frågan om utvisning ska bli en obligatorisk del för domstolen att pröva vid brottmål där den tilltalade innehar medborgarskap i annat land än , eller är statslös och att det ska föreligga synnerligen starka skäl för att utvisning vid prövning i domstol inte ska utdömas i det fall där en utlänning döms för ett brott som kan medföra utvisning. Vidare begär motionärerna ett tillkännagivande om dels att utvisning ska vara obligatorisk och på livstid i de fall där en utlänning dömts för brott mot liv och hälsa eller frihet och frid, sexualbrott, narkotikabrott, stöld, rån och andra tillgreppsbrott och annan jämförlig brottslighet eller dömts för bedrägeri kopplat till sociala förmåner, dels att det i andra fall än ovanstående ska utdömas obligatorisk utvisning på livstid om det rör sig om upprepad brottslighet (yrkande 15). I yrkandena 16 och 17 begärs tillkännagivanden om att domstolen i utvisningsärenden inte ska ta hänsyn till utlänningens levnadsomständigheter eller hur länge utlänningen vistats i och att kravet på att det måste föreligga synnerliga skäl för att kunna utvisa en kriminell utlänning som bott i avskaffas. I yrkande 18 begärs ett tillkännagivande om att avskaffa kravet på att det måste föreligga synnerliga skäl för att det ska gå att utvisa en kriminell utlänning som haft uppehållstillstånd . I yrkande 19 begärs ett tillkännagivande om att avskaffa kravet på att det måste vara ett synnerligen grovt brott och medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet för att domstolen ska besluta om utvisning i de fall som utlänningen har flyktingstatus. I yrkande 24 begär motionärerna ett tillkännagivande om att kriminalisera en handling som syftar till att dölja en illegal invandrare från rättsväsendet eller som hjälper honom eller henne att undkomma, som undanröjer bevis om den illegale invandraren eller som på annat dylikt sätt motverkar att rättsväsendet uppdagar var den illegale invandraren befinner sig. Yrkandena 1–7 i motion 2013/14:Ju434 av och (båda SD) är i huvudsak likalydande med yrkandena 13–19 i motion 2013/14:Ju379 av m.fl. (SD). En utlänning kan utvisas ur på grund av brott av en viss svårighetsgrad, dvs. om han eller hon döms för brott som kan leda till fängelse. Utvisning ska normalt inte ske vid mindre allvarlig brottslighet, men om denna är upprepad eller systematisk kan utvisning komma i fråga även vid exempelvis brott av typen snatteri. Återfallsrisk är normalt en förutsättning för att utvisa en person. I vissa allvarligare fall får dock utvisning tillgripas utan att det finns någon återfallsrisk. En allmän riktlinje är att brottet bör ha ett straffvärde om fängelse för att utvisning ska ske oberoende av återfallsrisk. Frågan om utvisning ska prövas av domstolen oberoende av om åklagaren har framställt ett yrkande om detta. Vanligen initieras dock frågan om utvisning av åklagaren i stämningsansökan eller under huvudförhandlingen. Utvisningsmöjligheten begränsas av utlänningens anknytning till . Bedömningen görs utifrån en sammanvägning av vad som är känt om utlänningens personliga förhållanden, såsom familje-, bostads- och arbetsförhållanden, vistelsetid i , flyktingstatus, beviljat uppehållstillstånd, social anpassning, eventuella kvarvarande band till ursprungslandet m.m. Utskottet har senast i betänkande 2012/13:SfU7 behandlat frågor om utvisning på grund av brott. Utskottet framhöll särskilt de svårigheter som en utvisning kan innebära om utlänningen har familj i , eftersom familjen kan drabbas hårt. Det är därför viktigt att frågan om utvisning prövas med beaktande av den skada och olägenhet som kan drabba en utvisad persons familj. Principen om barnets bästa har även kommit till uttryck i lagtexten i form av en uttrycklig skyldighet för domstolarna att särskilt beakta om utlänningen har barn i och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur kontakten skulle påverkas av en utvisning. Även om den dömde inte har familj får det anses vara rimligt att ta hänsyn till om han eller hon, frånsett den brottsliga gärningen, har levt under ordnade förhållanden i . Utskottet påtalade också att inte medger att en fördragsslutande stat utvisar en flykting som lovligen uppehåller sig på statens område annat än av skäl som kan hänföras till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen. Vidare framhöll utskottet att det är viktigt att utvisningsfrågan bedöms på ett nyanserat sätt och att det finns proportion mellan brottet och de rättsverkningar som det får för den enskilde. Vikten av att reglerna präglas av grundläggande humanitära krav och rättssäkerhetsgarantier underströks av utskottet. Enligt utskottets mening uppfyllde de nu aktuella reglerna i utlänningslagen dessa krav. Utskottet har inte ändrat inställning sedan frågan behandlades senast och kan därför inte ställa sig bakom det synsätt som kommer till uttryck i motionerna 2013/14:Sf314 (SD) yrkande 17, 2013/14:Ju379 (SD) yrkandena 13–19 och 2013/14:434 (SD) yrkandena 1–7. Enligt utskottet kan det heller inte komma i fråga att på det sätt motionärerna föreslagit kriminalisera t.ex. döljandet av människor som vistas här olovligen eller som på annat sätt motverkar att rättsväsendet uppdagar var personerna i fråga befinner sig. Utskottet avstyrker därmed motion 2013/14:Ju379 (SD) yrkande 24. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. att se över grunderna för förvar och om sjukvårdspersonal på förvaren. Jämför reservation 32 (V). 10 kap. 1 § första stycket UtlL innehåller regler om identitetsförvar och innebär att en utlänning som har fyllt får tas i förvar om utlänningens identitet är oklar vid ankomsten till eller när han eller hon därefter ansöker om uppehållstillstånd och han eller hon inte kan göra sannolikt att den identitet han eller hon uppger är riktig, och utlänningens rätt att få resa in i eller vistas i inte kan bedömas ändå. Tiden för förvar grundat på oklar identitet är högst , om det inte finns synnerliga skäl för . I 10 kap. 1 § andra stycket 1 UtlL finns en regel om utredningsförvar. En utlänning som har fyllt får tas i förvar om det är nödvändigt för att en utredning om utlänningens rätt att stanna i ska kunna genomföras. En utlänning får inte hållas i förvar för en utredning än . Vidare får, enligt 10 kap. 1 § andra stycket 2 och 3 UtlL, en utlänning tas i verkställighetsförvar om det är sannolikt att utlänningen kommer att avvisas eller utvisas eller det är fråga om att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Beslut om förvar av en utlänning på dessa grunder får enligt tredje stycket meddelas endast om det på grund av utlänningens personliga förhållanden eller övriga omständigheter finns anledning att anta att utlänningen annars kommer att hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet i . En utlänning får inte hållas i förvar för verkställighet än , om det inte finns synnerliga skäl för . Även om det finns sådana synnerliga skäl får utlänningen inte hållas i förvar än eller, om det är sannolikt att verkställigheten kommer att ta på grund av bristande samarbete från utlänningen eller det tar tid att införskaffa nödvändiga handlingar, än . Tidsgränserna om tre och gäller dock inte om utlänningen av en allmän domstol utvisats på grund av brott. Det finns i 10 kap. 2 § UtlL särskilda bestämmelser om när barn kan tas i förvar. I stället för förvar kan det i vissa fall vara tillräckligt att ställa personen under uppsikt. Även barn kan i vissa fall hållas under uppsikt. Uppsikt innebär att utlänningen är skyldig att på vissa tider anmäla sig hos polismyndigheten i orten eller hos . En utlännings frihet får enligt 1 kap. 8 § UtlL inte begränsas mer än vad som är nödvändigt i varje enskilt fall. Det innebär att den rättsliga prövningen ska påskyndas om utlänningen är tagen i förvar. får enligt 10 kap. 20 § UtlL besluta att en utlänning som hålls i förvar ska placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest, om 1. utlänningen av allmän domstol har utvisats på grund av brott 2. utlänningen hålls avskild och av säkerhetsskäl inte kan vistas i en särskild lokal i 3. det annars finns synnerliga skäl. En utlänning som placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest med stöd av första stycket 2 eller 3 ska hållas avskild från övriga intagna. Barn som hålls i förvar får inte placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. I partimotion 2013/14:Sf220 av m.fl. (V) begärs i yrkande 37 ett tillkännagivande om att tillsätta en utredning med uppgift att se över utlänningslagens förvarsgrunder. Motionärerna menar att de nuvarande reglerna är mycket vaga och ger stort utrymme för godtycke från tillämpande myndigheter. I yrkande 38 begärs ett tillkännagivande om att ge i uppdrag åt att se till att sjukvårdspersonal i större utsträckning än finns på förvaren. Slutligen begärs i yrkande 39 ett tillkännagivande om att införa ett förbud i utlänningslagen mot att placera en förvarstagen person i kriminalvård med hänvisning till att hen utgör en allvarlig fara för sig själv. lämnade sitt betänkande Förvar (SOU 2011:17) förslag bl.a. till bestämmelser om tidsgränser för hur länge en utlänning får hållas i verkställighetsförvar. En utlänning ska som huvudregel inte kunna hållas i förvar , men i vissa fall ska förvarstiden kunna förlängas. Utlänningar som utvisats på grund av brott föreslås undantas från dessa regler. ska även ges i uppdrag att se till att sjukvårdspersonal ska finnas närvarande på förvaren i större utsträckning än . Möjligheten att placera en förvarstagen inom kriminalvården ska vara kvar för dem som är utvisade på grund av att de har gjort sig skyldiga till brott. En utlänning ska även kunna placeras i kriminalvården av säkerhetsskäl, dock inte enbart med hänvisning till att han eller hon utgör en allvarlig fara för sig själv. De utlänningar som placeras i kriminalvården ska som huvudregel inte kunna placeras i ett häkte eller en polisarrest. Placeringen ska i stället ske på en avdelning på en anstalt som inrättats särskilt för förvarstagna utlänningar. Utlänningslagens regler om förvar anger under vilka omständigheter en utlänning får tas i förvar och hur . Reglerna är anpassade till . Regeringens beredning av betänkandet SOU 2011:17 bör avvaktas. Motion 2013/14:Sf220 (V) yrkandena 37–39 avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden bl.a. om besöksvisum, visumtvång och visum för asylsökande. Jämför reservationerna 33 (SD) och 34 (V). Enligt 2 kap. 3 § UtlL ska en utlänning som reser in i eller vistas i ha Schengenvisering eller nationell visering om han eller hon inte har uppehållstillstånd, ställning som varaktigt bosatt eller är nordisk medborgare. Undantag från kravet på visering gäller även bl.a. för EES-medborgare, vissa konventionsflyktingar och statslösa personer. Enligt och rådets förordning (EG) nr 810/2009 om införande av en gemensamkodex om viseringar (viseringskodexen), som trädde i kraft och är direkt tillämplig i , ska en visering i regel vara tidsbegränsad och gälla . En visering kan dock beslutas för flera inresor, t.ex. för besök hos egna barn eller vid återkommande affärsbesök och gäller då för vistelser på som mest per halvår och högst . Ett beslut om att avslå en ansökan om visering kan överklagas (14 kap. 5 a § UtlL). Det gäller både Schengenviseringar och nationella viseringar. Av 3 kap. 1 § UtlL framgår att villkor för beviljande av Schengenvisering finns i viseringskodexen. Enligt 3 kap. 4 § UtlL får, om det finns särskilda skäl, nationell visering beviljas. En sådan visering ger tillstånd att resa in i och vistas i . Viseringen får endast beviljas än , dock högst . Endast när det finns särskilda skäl får visering beviljas än utlänningens pass gäller. I rådets förordning (EG) nr 539/2001 regleras vilka tredjeländers medborgare som behöver visering. antog kommissionen ett förslag om att ändra i viseringsförordningen så att det under vissa omständigheter (nödsituationer, exempelvis vid plötslig och hög inströmning av ogrundade asylansökningar från ett viseringsfritt land eller i situationer då återtagandesamarbetet har satts ur spel) ska vara möjligt att tillfälligt återinföra viseringskravet (suspenderingsmekanism) samt en mekanism för att hantera situationer då det brister i ömsesidigheten när det gäller viseringskraven från ett enskilt tredjeland (reciprocitetsmekanism). EU har viseringsförenklingsavtal med , och , , , , , , , och . Avtalen är uttryck för en politisk vilja inom EU att öka samarbetet och utbytet mellan EU och tredjeländer. är viseringsförenklingsavtalen knutna till tredjeländernas beredskap att återta sina medborgare och ingå återtagandeavtal. I motion 2013/14:U224 av (S) begärs i yrkande 2 ett tillkännagivande om att inom EU bör verka för att visumkravet tas bort för turkiska medborgare som vill resa till . Motionären framhåller att en viktig förutsättning för demokratiseringsprocess är att den turkiska befolkningen ges goda möjligheter till dialog och utbyte av erfarenheter över landets gränser. I motion 2013/14:K379 av m.fl. (MP) begärs i yrkande 7 ett tillkännagivande om att bör arbeta aktivt för att i EU ställa högre krav på tredjeländers respekt för mänskliga rättigheter och tillämpning av antidiskrimineringslagar under en viseringsliberaliseringsprocess. m.fl. (SD) begär i partimotion 2013/14:Sf314 yrkande 9 ett tillkännagivande om att visumtvång ska gälla för medborgare i länder som är, eller misstänks vara, baser för terrorism samt för medborgare i länder som genererar omfattande illegal invandring till . m.fl. (V) begär i partimotion 2013/14:Sf220 yrkande 7 ett tillkännagivande om att regeringen i EU bör verka för att korta ned listan över visumpliktiga länder och för att visumkrav inte ska användas för att stänga ute flyktingar och därmed kortsluta . I yrkande 36 begär motionärerna ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift att lägga fram förslag om en procedur för utfärdande av asylvisum. I motion 2013/134:Sf361 av (C) begärs ett tillkännagivande om att möjliggöra för utländska medborgare att söka asyl vid svenska ambassader utomlands. Motionären anför att flyktingarna från är helt i händerna på smugglarna. Människor dör, inte bara i krig och väpnade konflikter, utan även när de försöker söka sig till EU. Viseringsfrågor ingår i EU:s kompetensområde och regleras på EU-nivå.