bet · H101FiU24 · 2014-06-10 00:00:00 — 2013/14:FiU24 Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2013 Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2013 Utskottet redovisar sin årligt återkommande utvärdering av penningpolitiken och föreslår att godkänner vad utskottet anfört om penningpolitiken. Utskottets utvärdering bygger bl.a. på för penningpolitiken 2013. Utskottet konstaterar att inflationen mätt enligt både KPI och KPIF har legat en bra bit under inflationsmålet på . har resursutnyttjandet i ekonomin legat under normala nivåer och vad som kan betraktas som långsiktigt hållbara nivåer. Med facit i hand tyder detta enligt utskottets mening på att hade kunnat bedriva en något mer expansiv penningpolitik och inledningen av 2013 för att inflationen skulle ha kommit närmare målet och resursutnyttjandet i ekonomin skulle ha blivit högre . Utskottet påminner också om att utskottet i förra årets utvärdering av penningpolitiken 2010–2012 drog slutsatsen att , med facit i hand, hade kunnat föra en något mer expansiv penningpolitik och kanske avstå från en del av räntehöjningarna för att måluppfyllelsen skulle ha blivit bättre. Utskottet anser att det är viktigt att håller sig informerad om det nya finansiella stabilitetsrådets arbete och diskussioner. Utskottet kommer därför att , när rådets arbetsformer har lagts fast och prövats, ta kontakt med rådet för att hitta en lämplig form för fastare möten mellan utskottet och rådet. Utskottet kommer även att under nästa mandatperiod bereda frågan om en översyn av riksbankslagen (1988:1385). En översyn kan bli aktuell efter att utskottets nya och tredje externa utvärdering av den svenska penningpolitiken genomförts. Utskottet avstyrker en motion om att inflationsmålet bör höjas och att det bör införas ett nytt kompletterande mål för penningpolitiken. I betänkandet finns en reservation. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2013 godkänner vad utskottet anfört om penningpolitiken för perioden –2013. Därmed avslår motion 2013/14:Fi203 yrkandena 1 och 2. Reservation (V) – motiveringen Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (M), (M), (S), (S), (FP), (S), (M), Per (MP), (SD), (V), (S), (C), (KD), (S) och (M). har sedan den nya riksbankslagen trädde i kraft och fick en självständig ställning gentemot och regeringen genomfört årliga utvärderingar av penningpolitiken. redovisas utvärderingarna i ett separat betänkande. I detta betänkande presenteras utvärderingen av penningpolitiken 2011– 2013. Utvärderingen bygger bl.a. på för penningpolitiken 2013. Rapporten är den första av de två skriftliga rapporter som enligt riksbankslagen ska lämna till utskottet. Utskottets öppna utfrågningar med företrädare för är andra viktiga delar i utskottets granskning av penningpolitiken. har utskottet normalt hållit två offentliga utfrågningar med riksbankschefen, en /mars och en . beslutade utskottet att hålla ytterligare en offentlig utfrågning , /september. Utskottet beslutade att även en vice riksbankschef ska delta i de öppna utfrågningarna, vid sidan av riksbankschefen. Den första öppna utfrågningen hölls . Då deltog riksbankschefen och förste vice riksbankschefen . Protokollet från den utfrågningen finns publicerat i utskottets betänkande 2012/13:FiU23. Den andra öppna utfrågningen hölls i mitten september, och vid sidan av riksbankschefen deltog då vice riksbankschefen . Den tredje hölls i början november, och då deltog riksbankschefen och vice riksbankschefen . Protokollen från dessa två utfrågningar finns publicerade i utskottets betänkande 2013/14:FiU23. genomför utskottet en extern och oberoende utvärdering av penningpolitiken. Den första genomfördes av professorerna (2006/07:RFR1 Utvärdering av den svenska penningpolitiken 1995–2005) och den andra av professorerna (2010/11:RFR5 Utvärdering av penningpolitik och arbete med finansiell stabilitet 2005–2010). Utskottets överväganden med anledning av Giavazzis och Mishkins utvärdering finns redovisade i utskottets betänkande 2006/07:FiU27 Utvärdering av penningpolitiken. Utskottets överväganden över Goodharts och Rochets utvärdering finns redovisade i betänkande 2012/13:FiU12 Utvärdering av penningpolitik och arbete med finansiell stabilitet 2005–2010. Utskottet håller just nu på att förbereda den tredje externa utvärderingen. Den kommer att påbörjas och redovisas för utskottet eller . Se vidare under avsnittet ställningstagande i detta betänkande. Målet för penningpolitiken är enligt riksbankslagen att upprätthålla ett fast penningvärde. Enligt lagens förarbeten ska också, utan att åsidosätta prisstabilitetsmålet, stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå hållbar tillväxt och hög sysselsättning. beslutade dåvarande riksbanksfullmäktige att den operativa penningpolitiken skulle bedrivas utifrån ett inflationsmål. Målet började formellt gälla och gäller än . Målet är att inflationen, mätt som årlig procentuell förändring av konsumentprisindex (KPI), ska vara . fanns runt målet ett s.k. toleransintervall på . Intervallet togs bort bl.a. med motiveringen att det inte har någon praktisk betydelse och att det finns en stor förståelse för att penningpolitiken bedrivs under osäkerhet och att inflationen kan hamna en bit ifrån målet. bedriver en s.k. flexibel inflationsmålspolitik. I korthet innebär det att inriktar penningpolitiken mot att nå inflationsmålet, som den även lägger vikt vid att stabilisera utvecklingen i den reala svenska ekonomin, dvs. att stabilisera utvecklingen av produktionen och sysselsättningen i samhället. I de penningpolitiska rapporterna, redogörelsen för penningpolitiken och skriften Penningpolitiken i redovisar grundstenarna i den strategi banken som använder för att nå sitt mål. Strategin presenteras kortfattat i punkterna nedan: Målet för penningpolitiken är enligt riksbankslagen att upprätthålla ett fast penningvärde. preciserar detta som ett mål för inflationen som innebär att den årliga förändringen av KPI ska vara . som penningpolitiken inriktas mot att uppfylla inflationsmålet ska den stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå en hållbar tillväxt och hög sysselsättning. Detta görs genom att , förutom att stabilisera inflationen runt inflationsmålet, strävar efter att stabilisera produktion och sysselsättning runt långsiktigt hållbara utvecklingsbanor. bedriver därmed vad som kallas en flexibel inflationsmålspolitik. Det innebär inte att gör avkall på att inflationsmålet är överordnat. Det tar tid innan penningpolitiken får full effekt på inflationen och realekonomin. Därför vägleds penningpolitiken av prognoser för den ekonomiska utvecklingen. publicerar bl.a. en bedömning av hur reporäntan kommer att utvecklas framöver. Denna s.k. räntebana är en prognos, inte ett löfte. Vid varje penningpolitiskt beslutstillfälle gör direktionen en bedömning av vilken bana för reporäntan som behövs för att penningpolitiken ska vara väl avvägd. Avvägningen handlar normalt om att hitta en lämplig balans mellan stabiliseringen av inflationen runt inflationsmålet och stabiliseringen av realekonomin. Det finns inget generellt svar på frågan hur snabbt siktar på att föra tillbaka inflationen till om den avviker från målet. En snabb återgång kan i vissa lägen få effekter på produktion och sysselsättning som inte är önskvärda, medan en långsam återgång kan försvaga trovärdigheten för inflationsmålet. I allmänhet har strävan varit att räntan och räntebanan anpassas så att inflationen förväntas vara någorlunda nära målet . I uppdrag ingår enligt riksbankslagen även att främja ett säkert och effektivt betalningsväsen. Risker förknippade med utvecklingen på de finansiella marknaderna vägs in i räntebesluten. När det gäller att förebygga en obalanserad utveckling av tillgångspriser och skuldsättning spelar dock framför allt ett väl fungerande regelverk och en effektiv tillsyn en central roll. Penningpolitiken är enbart ett komplement. I vissa lägen, som under den finansiella krisen –2009, kan reporäntan och räntebanan behöva kompletteras med andra åtgärder för att främja den finansiella stabiliteten och säkerställa att penningpolitiken får genomslag på ett effektivt sätt. strävar efter att dess kommunikation ska vara öppen, saklig och aktuell. Det gör det lättare för ekonomins aktörer att fatta bra ekonomiska beslut. Penningpolitiken blir också lättare att utvärdera. Normalt håller direktion sex penningpolitiska möten . Vid tre av dessa möten publiceras en penningpolitisk rapport (PPR), och vid de tre andra mötena publiceras en penningpolitisk uppföljning (PPU). efter varje penningpolitiskt möte offentliggörs ett protokoll som beskriver den diskussion som ledde fram till det aktuella räntebeslutet och hur de olika direktionsledamöterna argumenterade och röstade. offentliggörs röstningsutfall, reservationer mot räntebeslut och sammanfattande motiveringar till reservationerna direkt i samband med att räntebeslutet offentliggörs, dvs. dagen efter direktionens penningpolitiska möte. Tabell 1 Exempel på inflationsmått som använder Mäter priset på en korg av varor och tjänster inklusive boendekostnader. I boendekostnaderna ingår räntekostnader. Måttet mäter den genomsnittliga prisutvecklingen för hushållens konsumtion. Underliggande inflation (KPIF) KPI rensat för effekterna av ränteförändringar på räntekostnaderna för egna hem. Underliggande inflation (KPIF exklusive energi) KPIF exklusive prisutvecklingen på energiråvaror, t.ex. bensin, olja och el. Källa: och . I tabellen förklaras de viktigaste måtten på inflation som använder i sin ekonomiska analys och i utformningen av penningpolitiken. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2013 Utskottets förslag i korthet godkänner vad utskottet anfört om den svenska penningpolitiken 2011–2013 och avslår en motion om bl.a. en höjning av inflationsmålet och införandet av ett nytt mål för penningpolitiken. Utskottets utvärdering bygger bl.a. på för penningpolitiken 2013. Utskottet konstaterar att inflationen mätt enligt både KPI och KPIF har legat en bra bit under inflationsmålet på . har resursutnyttjandet i ekonomin legat under normala nivåer och vad som kan betraktas som långsiktigt hållbara nivåer. Med facit i hand tyder detta enligt utskottets mening på att hade kunnat bedriva en något mer expansiv penningpolitik och inledningen av 2013 för att inflationen skulle ha kommit närmare målet och resursutnyttjandet i ekonomin skulle ha blivit högre . Utskottet påminner också om att utskottet i förra årets utvärdering av penningpolitiken 2010–2012 drog slutsatsen att , med facit i hand, hade kunnat föra en något mer expansiv penningpolitik och kanske avstå från en del av räntehöjningarna för att måluppfyllelsen skulle ha blivit bättre. Utskottet anser att det är viktigt att håller sig informerad om det nya finansiella stabilitetsrådets arbete och diskussioner. Utskottet kommer därför att , när rådets arbetsformer har lagts fast och prövats, ta kontakt med rådet för att hitta en lämplig form för fastare möten mellan utskottet och rådet. Utskottet kommer även att under nästa mandatperiod bereda frågan om en översyn av riksbankslagen. En översyn kan bli aktuell efter att utskottets nya och tredje externa utvärdering av den svenska penningpolitiken har genomförts. Jämför reservation (V). Sammanfattning av redogörelse för penningpolitiken 2013 Avmattning men återhämtning mot slutet Efter den relativt kraftiga uppgången fortsatte återhämtningen i världsekonomin . Aktiviteten ökade i men även i euroområdet och i , om än i mindre omfattning. tilltog oron för den statsfinansiella utvecklingen i euroområdet och markant. Obligationsräntorna och pessimismen bland hushåll och företag steg, vilket bidrog till att försvaga den ekonomiska aktiviteten. Kurserna på världens aktiemarknader, som stigit nästan oavbrutet , började falla relativt kraftigt. Diagram 1 BNP-tillväxten i Trots att konjunkturen blev svagare steg BNP , vilket var lägre än den kraftiga uppgången på , men betydligt högre än i många andra länder. Världsekonomin fortsatte att försämras . Tydligast var försvagningen i euroområdet. förstärktes oron över den statsfinansiella utvecklingen och problemen i den europeiska banksektorn. Läget på de finansiella marknaderna förbättrades dock , bl.a. i samband med att () beslutade att vidta extraordinära åtgärder för att förbättra situationen i de länder som hade problem. Den svenska konjunkturen försvagades ytterligare , även om tillväxttakten hölls uppe av en stark inhemsk efterfrågan. blev dock nedgången tydlig. Exporten föll som den inhemska efterfrågan dämpades. Läget på arbetsmarknaden försämrades, och antalet varsel om uppsägningar ökade relativt snabbt. Sammantaget steg BNP ändå , vilket kan jämföras med utvecklingen i euroområdet där BNP i genomsnitt minskade . Diagram 2 Arbetslösheten i Början av 2013 präglades av den svaga konjunkturen och den låga tillväxten i euroområdet. Efterfrågan på svenska exportvaror fortsatte att försämras, och exporten föll. Oron på de finansiella marknaderna började dock avta, och både hushåll och företag började bli mer optimistiska över den ekonomiska framtiden. I hölls tillväxten uppe av en ökad hushållskonsumtion, vilket bl.a. berodde på att den svenska arbetsmarknaden utvecklades relativt väl trots det svaga konjunkturläget. Antalet sysselsatta steg . Arbetslösheten låg emellertid kvar på en hög nivå eftersom utbudet av arbetskraft ökade lika mycket som sysselsättningen. Stämningsläget både internationellt och i förbättrades gradvis , trots att viss oro spred sig efter att meddelat att man funderade på att börja minska på de omfattande penningpolitiska stimulanserna i den amerikanska ekonomin. Till oron bidrog också budgetproblemen i . Återhämtningen gjorde att BNP steg , nästan den dubbla tillväxten jämfört med . På grund av den starka konjunkturuppgången och räntehöjningar steg den svenska inflationen mätt enligt konsumentprisindex (KPI) till en topp vid mitten av 2011 på en bra bit . I takt med att den internationella konjunkturen började mattas av dämpades prisuppgångarna. I genomsnitt steg KPI och KPIF, dvs. KPI-inflationen rensat för effekterna av räntehöjningar, steg . Diagram 3 Inflationen i dämpades inflationstrycket markant. Den svagare konjunkturen i kombination med räntesänkningar och en allt starkare krona bidrog till att KPI-inflationen gick under noll , med ett genomsnitt på . KPIF-inflationen blev i genomsnitt . Inflationstrycket minskade ytterligare , och KPI-inflationen pendlade runt nollstrecket under i stort . Importpriserna sjönk av den svaga internationella efterfrågan och den starkare svenska kronan. Företagen hade svårt att vältra över kostnadshöjningar på konsumentpriserna, och började även ökningstakten i tjänstepriserna att avta på bred front. Sammantaget uppgick KPI-inflationen till i genomsnitt , dvs. i genomsnitt oförändrade priser jämfört med . KPIF-inflationen uppgick till . Först räntehöjningar, sedan räntesänkningar Till skillnad från de flesta andra centralbanker började höja sin styrränta redan vid mitten av 2010 för att möta den relativt starka återhämtningen i den svenska ekonomin efter finanskrisen. avvecklade de extraordinära likviditetsåtgärder man genomfört under den akuta finanskrisen. Diagram 4 Reporäntans utveckling fortsatte att höja reporäntan ytterligare till en topp på vid mitten av sommaren. När det blev tydligt att den internationella ekonomin var på väg att mattas av och uppgången i den svenska ekonomin dämpades började lätta på penningpolitiken genom att sänka reporäntan . I takt med att konjunkturen fortsatte att försvagas sänkte reporäntan med till en nivå på . valde att hålla reporäntan oförändrad på , men sänkte den till när det stod klart att inflationen utvecklats betydligt svagare än förväntat. och en starkare krona Under den akuta finanskrisen försvagades den svenska kronan kraftigt till en historisk lägstanivå , enligt det s.k. KIX-indexet (en sammanvägning av växelkurser som är viktiga för transaktioner med utlandet). I takt med att finansmarknaderna blev lite mer stabila, den internationella ekonomin började återhämta sig och den svenska ekonomin växte snabbare än många andra länder stärktes kronan kraftigt , 2010 och början av 2011. försvagades kronan något till följd av bl.a. den europeiska och amerikanska skuldkrisen och den begynnande avmattningen i den internationella ekonomin. Trots att sänkte reporäntan började kronan på nytt stärkas vid mitten av 2012 och . Enligt redogörelse var uppgången en återspegling av att den svenska ekonomin utvecklades relativt väl jämfört med andra länder och regioner. försvagades kronan något, men dess värde var i genomsnitt högre än . Diagram 5 Kronans utveckling Inför direktionens första penningpolitiska möte var den ekonomiska bilden splittrad. Den svenska ekonomin påverkades fortfarande av den låga efterfrågan och skuldproblemen i euroområdet, som den ekonomiska aktiviteten i de s.k. tillväxtekonomierna var fortsatt stark och återhämtningen i den amerikanska ekonomin höll i sig. Oron på finansmarknaderna hade avtagit, och optimismen hos både företag och hushåll runt om i världen började stiga. Inflationstrycket i den svenska ekonomin var svagt till följd av den svaga internationella efterfrågan och fallande importpriser. Vid februarimötet räknade med att den svenska BNP-tillväxten successivt skulle stiga framöver men att resursutnyttjandet i ekonomin fortfarande skulle vara lägre än normalt. Arbetslösheten väntades stiga något för att sedan sjunka i takt med att tillväxten och sysselsättningen ökade. Direktionen ansåg att det svaga inflationstrycket i kombination med den svaga efterfrågan talade för en fortsatt expansiv penningpolitik. konstaterade direktionen att hushållens skuldsättning låg kvar på en hög nivå och att det innebar en risk för en sämre ekonomisk utveckling på lite . Flertalet av ledamöterna i direktionen ansåg att en lägre reporänta ytterligare skulle öka skuldsättningens risker. Direktionen beslutade därför att hålla reporäntan kvar på . För ytterligare information om räntebeslutet, se avsnittet De penningpolitiska besluten och reservationerna nedan. Inför direktionens andra penningpolitiska möte hade det börjat komma tecken på att den svenska ekonomin gradvis återhämtade sig. Optimismen bland hushåll och företag fortsatte att stiga. Återhämtningen i den amerikanska ekonomin fortsatte, och tillväxten i var stark. Inflationstrycket i den svenska ekonomin var dock fortsatt lågt och betydligt lägre än vad olika bedömare tidigare hade räknat med. En översyn av inflationsprognoserna visade att företagen hade svårt att föra över sina kostnadsökningar till konsumentpriserna. Den svenska kronan hade också stärkts snabbare än vad tidigare hade räknat med, vilket bidrog till den låga inflationen. skrev ned sin inflationsprognos och bedömde att det nu skulle ta att nå inflationsmålet. räknade man med att hushållens skulder nu skulle stiga snabbare än vad man tidigare förutsett. Direktionen konstaterade vid aprilmötet att reporäntan skulle behöva vara låg för att penningpolitiken skulle stödja återhämtningen i ekonomin och bidra till att inflationen steg mot inflationsmålet. Direktionen beslutade därför att sänka ränteprognosen som man höll reporäntan oförändrad på . Den nya prognosen innebar att reporäntan skulle vara omkring en halv procentenhet lägre , jämfört med prognosen . Med den prognosen skulle inflationen mätt enligt KPIF vara , enligt direktionens förväntningar. utvecklade sig både den svenska och den internationella ekonomin i stort sett enligt tidigare förväntningar. Revideringar var små. Nationalräkenskaperna visade dock att BNP ökade något långsammare än vad tidigare bedömt. Ekonomin var tudelad. Exporten och investeringarna minskade till följd av den svaga efterfrågan i euroområdet, som de låga räntorna, en stigande sysselsättning och en god inkomstutveckling bidrog till en ökad inhemsk konsumtion. Inflationen var emellertid fortsatt låg, och egna företagsundersökningar talade för att det låga pristrycket skulle bestå ytterligare . , sommaren och hösten präglades finansmarknaderna av olika förväntningar på hur och när den amerikanska , Federal Reserve, skulle påbörja en s.k. normalisering av den amerikanska penningpolitiken. meddelade Federal Reserve att man övervägde att börja trappa ned de köp av obligationer som man genomfört sedan finanskrisen . Det fick till effekt att de internationella obligationsräntorna började stiga relativt kraftigt. beslutade dock Federal Reserve att fortsätta sina obligationsköp i oförändrad omfattning, vilket innebar att de internationella obligationsräntorna föll tillbaka något. Till följd av bl.a. den låga inflationen beslutade direktionen vid de penningpolitiska mötena , att hålla reporäntan oförändrad på . beslutades att räntan skulle ligga på den nivån t.o.m. tredje kvartalet 2014. Inför det penningpolitiska mötet konstaterades att den svenska och den internationella konjunkturen utvecklades i linje med tidigare bedömningar. hade dock inflationen blivit betydligt lägre än vad tidigare hade räknat med. Anledningen var bl.a. att tjänstepriserna hade stigit mycket långsammare än förväntat. visade undersökningar att företagen fortfarande hade svårt att höja priserna, dvs. att föra över kostnadsökningarna i företagen till konsumentpriserna. Mot bakgrund av det svaga inflationstrycket sänkte en enig direktion reporäntan till vid mötet . Direktionen var också enig om att reporäntan skulle ligga kvar på den nivån till . Därefter skulle den höjas långsamt. bedömde direktionen att hushållens höga skuldsättning fortfarande var en risk på lång sikt. Direktionen konstaterade att flera olika politikområden behöver hjälpas åt för att hantera skuldsättningen och att åtgärder inom den s.k. makrotillsynen spelar en viktig roll. De penningpolitiska besluten och reservationerna I punkterna nedan sammanfattas besluten och reservationerna vid direktionens penningpolitiska möten . Reporäntan lämnades oförändrad på . Prognosen för reporänteutvecklingen sänktes marginellt. Enligt den nya prognosen skulle reporäntan ligga kvar på för att börja höjas . Vice riksbankscheferna reserverade sig. förordade i stället en sänkning av räntan till och att den skulle ligga kvar på den nivån t.o.m. för att sedan gradvis stiga mot . , som även reserverade sig mot den penningpolitiska rapporten, förordade en sänkning av reporäntan till . ansåg också att räntan skulle ligga kvar på den nivån t.o.m. för att stiga mot vid prognosperiodens slut. Reporäntan lämnades oförändrad, men ränteprognosen sänktes på nytt. Den nya prognosen innebar att räntan skulle ligga kvar på t.o.m. tredje kvartalet 2014 för att sedan gradvis höjas till . Vice riksbankscheferna reserverade sig mot beslutet. förordade en sänkning till och en ränteprognos där räntan låg kvar på den nivån t.o.m. tredje kvartalet 2014 för att sedan stiga mot vid prognosperiodens slut. , som även reserverade sig mot den penningpolitiska uppföljningen, förordade en sänkning till och en ränteprognos där reporäntan låg på fr.o.m. tredje kvartalet 2013 t.o.m. tredje kvartalet 2014 för att därefter stiga till . Både reporäntan och ränteprognosen lämnades oförändrade. Vice riksbankscheferna reserverade sig. förordade en sänkning till och en ränteprognos där räntan låg kvar på den nivån t.o.m. för att sedan gradvis höjas till . Flodén förordade också en sänkning till och en prognos där räntan låg kvar på den nivån t.o.m. för att sedan stiga enligt majoritetens ränteprognos. Både reporäntan och ränteprognosen lämnades oförändrade. Vice riksbankscheferna reserverade sig mot beslutet. Båda förordade en sänkning till och en ränteprognos i enlighet med deras respektive reservationer vid mötet . Reporäntan lämnades oförändrad på , medan ränteprognosen sänktes något. Vice riksbankscheferna reserverade sig. Båda förordade en sänkning av reporäntan till .