bet · H101UU12 · 2014-05-19 00:00:00 — Det har spelats ut också i FN. Det gör att det numera är mycket svårt att få med hela den afrikanska gruppen på SRHR, vilket förstås försvårar förhandlingsarbetet. Sedan är frågan vad som gäller för resten av G77. Vi har många likasinnade, inte minst i och även i Asiengruppen. Vi märker att många av de länderna är rätt passiva i förhandlingarna. Man kan fråga sig varför. En anledning är att gruppdynamiken är stark i G77. Om man enas om en negativ position håller sig alla till den. Det används ofta som ett förhandlingskort i mer komplexa förhandlingar, där någon annan fråga kanske är viktigare för G77-länderna än SRHR. Ytterligare en aspekt är att många av dessa länder har små representationer i och , och de har därför inte resurser att hänga med i förhandlingarna. Den fjärde aspekten är att delegaterna inte får några instruktioner från sina headquarters. Det betyder att även om vi bilateralt är likasinnade har deras FN-representation inte fått instruktioner om att agera i frågan. Den femte aspekten jag vill ta upp gäller och . är vi numera allierade med, men de är inte speciellt högljudda i de här frågorna, för de har en inrikespolitisk debatt som försvårar. Det finns lite av en ironi här. Under Bush-eran, som talade om, mobiliserade många G77-länder mot och Bush, mot den negativa SRHR-politiken i , men många av dem har tonat ned sitt engagemang för att inte råka i strid med . Sedan vill jag också nämna , för är en mycket viktig allierad. När vi i EU inte når enighet kan lägga fram förslag i de större förhandlingarna, och så kan vi internt i EU säga att vi bör stödja det norska förslaget. Det blir en växelverkan. Det kan vara en fördel att i de större förhandlingarna driver dessa frågor utanför EU. Om jag ska säga någonting om trender tror jag att en negativ trend är hbtq-rättighetsfrågorna och hur de hanteras av den afrikanska gruppen, vilket gör det hela mycket svårare. En annan fråga, som inte nödvändigtvis gäller samma länder, är abortfrågan, som framför allt EU och försvårar när det gäller att flytta fram positionerna. SRH, sexuell och reproduktiv hälsa, kan de flesta enas om är bra, men när det kommer till reproduktiva rättigheter har vi abortmotståndet, och när det kommer till sexuella rättigheter har vi hbtq-motståndet. Flera har varit inne på vad man då kan göra. Jag tror att det finns tre huvudfrågor som vi bör ägna oss åt. Det första är att jobba nära det civila samhället, för det civila samhället har bättre information och nätverkar , vilket gör att de vet hur förhandlingslandskapet ser ut. Det andra är outreach, att nå likasinnade länder på huvudstadsnivå så att vi skapar allianser utanför och och ser till att länder instruerar sina New York- och Genèverepresentationer i de här frågorna. Det gör vi nu till exempel inför ICPD. Ett antal svenska ambassader gör just uppvaktningar i dessa frågor. Slutligen, det tredje, gäller det att inte tappa fokus. Som ni säkert känner till handlar förhandlingar om utnötning, och det här är en typisk utnötningsfråga. Vi förlorar många i EU-kretsen. De orkar inte med. De blir helt enkel alienerade, för de orkar inte med den här frågan gång på gång. Den är för jobbig för att de ska orka ta striden. Vi får därför ha tålamod, nöta på och vara uppmärksamma. Ordföranden: Jag vill från utskottets sida tacka för den information vi har fått. Det starka engagemanget märks verkligen i det ni talar om. har vi fått en bred bild av frågan också . Låt mig kort nämna att när regeringen hade sin rapportlansering fanns det även med en del om fältverksamheten, alltså hur vi omsätter det i biståndspolitiken, hur det syns i svensk biståndspolitik. Vi hann inte riktigt få med det här, men om någon är intresserad finns det möjlighet att ta del av texterna. Därmed går vi över till frågor från politikerna. (FP): Tack för mycket intressanta föredragningar! En av de frågor som känns viktiga att belysa är den om möjligheten till sexuella rättigheter. Hbtq-frågorna är i många länder fortfarande olagliga, i en del länder till och med belagda med dödsstraff. Trakasserier och förföljelse av hbtq-personer är inte ovanligt. I en del länder går det åt fel håll; jag tänker närmast på den lagstiftning som antogs i . nämnde att det är viktigt att påverka regeringar som i sin tur påverkar representationer som sedan jobbar för att få bättre hållning i dessa frågor. Men det är viktigt att komma ihåg att regeringar inte gör annat än det som parlamentarikerna vill. Därför är det viktigt att på olika sätt påverka våra kolleger. åker en delegation från , och från många andra länder, till en stor konferens i . Där kommer vi att träffa de flesta länders parlamentariker. Tanken är bland annat att försöka träffa en del delegationer som arbetar med de här frågorna. Vi träffar då afrikanska, ryska och andra delegationer. Hur ska vi få dessa parlamentariker att släppa på fördomar, förändra tankemönster, att frigöra sig från de fördomar de har? Vad vill ni ge för råd till oss som åker till konferensen? Vad ska vi ta med oss för att kunna påverka våra kolleger på ett sådant sätt att de känner att de kan frigöra sig från fördomar och annat? Jag tar tacksamt emot idéer och tankar inför mötet med mina kolleger i . , , UN Women : Det kommer inte att gå i brådrasket, men ta med er en NGO eller två, för de har goda kontakter och goda argument. Sedan handlar det egentligen inte om argument. Det handlar om grundmurade fördomar, och dem är jag inte säker på att kan komma att revolutionera. Men man kan peta lite, och man kan försöka ringa in vilka de är. I varje samhälle finns organisationer som jobbar med de här frågorna och som är progressiva och bra. De behöver stöd i nästan vartenda land med den typen av lagstiftning. Kanske finns det något undantag. Sedan tror jag att svenska politiker kan ta upp de svenska erfarenheterna. Det gick inte åt helvete. Vi överlevde allihop. Det gick jättebra. Framför allt ska man säga att det här är en fråga som vi har drivit , och det är en del av mänskligt liv som man inte bara kan säga inte finns. Det är en oacceptabel inställning om man vill stödja mänskliga rättigheter. Ordföranden: tar även med oss tips om utnötning. (V): Det är fascinerande att lyssna på Bo, och som verkligen visar att kan göra skillnad och att röst behövs i de globala sammanhangen. Ni beskriver en fantastisk resa som världen trots allt har gjort och också vad svensk bistånds- och utvecklingspolitik åstadkommit på området. För mig är den viktigaste milstolpen Kairodeklarationen, när man gick från familjeplaneringsperspektivet till det individuella rättighetsperspektivet. Jag kan inte låta bli att undra, så här efter , vilket genomslag rättighetsperspektivet har fått runt om i världen. Vad tror ni om ni blickar ut från era olika horisonter? Hur ifrågasatt är rättighetsperspektivet ? Jag ställer frågan, för även om vi nu beskriver det som att vi nästan bara har gått i en riktning vet vi att även framsteg kan rulla tillbaka. Det ser vi just nu i , vi ser det till och med i och vi har krafter också i riksdag som vill backa bandet när det gäller arbete med SRHR-frågor. Därför undrar jag hur pass stark ställning rättighetsperspektivet har runt om på jorden . , Sida: Jag har inget riktigt svar på den frågan, men jag tror inte att man alltid behöver tala om rättighetsperspektivet. Man kan vidta åtgärder inom bland annat biståndet som de facto innebär att man exempelvis säkerställer försörjningen av preventivmedel och kvalitetsservice. Det uppfyller en rättighet för människorna, för kvinnorna. Det kan vara ett sätt att arbeta när det inte är läge att tala om det i sammanhanget. Jag tror att man kan arbeta från olika håll, både uppifrån politiskt och diplomatiskt, och underifrån genom att göra saker som verkar i den riktningen. , , UN Women : Jag vill kort säga att det är en allmän backlash i världen i de här frågorna, i abortfrågan och beträffande ungas rätt till sin sexualitet. Vad kan göra är att stödja NGO:er som jobbar med detta och ta upp frågorna när man är ute. Man behöver inte göra det så provocerande. Men man måste ändå säga: Det här är frågor som vi har varit eniga om i världen – vad gör ni, och i så fall varför? Jag tror faktiskt att det är möjligt. Det gäller också att försöka få in detta i olika dokument. Ni vet mycket bättre än jag hur svårt det är. Men droppen urholkar stenen, inte genom sin kraft utan genom att ständigt falla. Och till slut har den fallit klart, tror jag. , : Egentligen bara för att hålla med tidigare talare: Jag tror att det är viktigt att man jobbar från olika håll och att det är jätteviktigt att vi inte släpper fokus. När svenska delegationer är ute i världen bör de ta upp de här frågorna, vare sig det är på politisk nivå eller det är ambassaderna som har kontakter med regeringar och så vidare. En annan aspekt är det operationella och biståndet. Genom både det bilaterala och det multilaterala biståndet kan vi se till att man jobbar med de här frågorna. Det finns en stor acceptans för att jobba med dem på landnivå – med sexualundervisning, med att se till att aborter är säkra och tillåtna, med förebyggande insatser för hiv/aids och så vidare. Det kan och måste ske på olika nivåer . (S): Tack för era inlägg! Det var mycket intressant att lyssna på er. Jag riktar min fråga framför allt till , men det är säkert också andra som kan ha synpunkter på den. Med den breda erfarenheten av 40–svenskt utvecklingssamarbete i världen har vi kunnat se hur det har varierat var tyngdpunkten har legat. Var är behoven störst , och var kan göra mest nytta? Jag tänker på vilken sektor det gäller och kanske geografiskt eller klassmässigt i världen eller var det nu kan finnas. , Sida: Det var ingen liten munsbit. Jag har bara ett par reflexioner. Jag pekade förut på att mödravården har varit mindre tillgodosedd än barnavården. Den är mer komplicerad, och den är dyrare. är skillnaderna större och behovet egentligen större. Det har fördelen att det inte är speciellt kontroversiellt. Det finns ingen som kan säga emot. Kan man se ingångar till att göra mer beträffande mödravården som en del av primärvården, det stöd som ges, tror jag att det är en positiv faktor som sprider sig och har betydelse för hela det reproduktiva området. Det riktar sig naturligtvis också mot kvinnorna, som har det största behovet på det här området. , : Det finns en aspekt på detta som handlar om hur man unpack SRHR, hur man sätter både abortfrågan och hbtq-frågan i en bredare kontext, så att man gör den mindre svår att hantera. En sådan ingång för är vår historia vad gäller barnmorskor, som är en viktig del av mödravården och hela komplexet kring mödradödligheten. Det kan vara en ingång som inte är kontroversiell och som går att diskutera men där man också tangerar de svåra frågorna om abort och annat. Jag kan nämna – jag tror att jag får det för – att vi under möte planerar att ha ett sidoevent tillsammans med om barnmorskor och barnmorskors roll. Där kan de här frågorna komma in. Det gäller att hitta ingångar där vi kan jobba tillsammans med sydländer och göra frågorna lite mindre känsliga och sätta dem i ett lite bredare perspektiv. Det kan vara ett sådant exempel. , : Jag jobbar inte med de här frågorna . Men baserat på när jag jobbade med dem tidigare kan jag säga: Statistik är ett område där har kunnat stötta tidigare, inte minst med tanke på vårt engagemang för MDG 5 b. Man kan mäta hur det egentligen ser ut. Hur ser situationen för mödrahälsovård ut? Man kan visa det i bilder, till exempel Roslingbubblor. Det blir siffror att ta på och kunna diskutera kring. Det kan röra saker lite grann bort från ideologi eller uppfattningar. Där sker mycket arbete. UNFHPA jobbar mycket med att försöka mäta och kartlägga hur det ser ut. , , UN Women : Jag håller med om det sista om mätningar, och för övrigt håller jag med er allihop. Men det jag tänkte säga är: Jag tror att unga människors liv och rättigheter är en bra ingång, att ställa frågor om hur unga har det och vad man vet om det. När blir de gravida? Går de klart skolan? I mötet med andra politiker kan man ställa frågor om unga människors liv och försöka göra jämförelser, fråga om det finns statistik och studier. Det öppnar dörrar för att också tala om det som de tycker är svårt, nämligen att unga tjejer dör i illegala aborter eller att de fortfarande får hiv – även om det nu finns medicinering är hiv inte något som man önskar någon. , Sida: Jag vill gärna återkomma till ett område där var viktigt . Det gäller försörjningen med preventivmedel. Vi kunde då konstatera att det inte var lösningen på problemet, som man kanske trodde från början. Men det är definitivt en viktig del tillsammans med alla andra faktorer för att hjälpa kvinnor och familjer att reglera sin fertilitet på det sätt som önskas. Jag kan rekommendera till läsning senaste numret av , som kom . Där finns en hel artikel om fertiliteten i . I har det, som alla vet, hänt mycket. Där får kvinnorna inte längre särskilt många barn. I finns det många länder där kvinnorna fortfarande får fem sex sju åtta barn i medeltal. Det är väldigt höga siffror i många länder, och en del av de länderna är stora. Där finns det ett stort behov av sådana insatser som komplement till det som redan görs och till en förbättrad hälsovård. Det finns också en organisation som heter RHSC, Reproductive Health Supplies Coalition, där de stora aktörerna inom området, , , engelsmän, holländare, tyskar och andra är engagerade. Arbetet syftar till att samordna verksamheten på det här området. Jag tror att det är en organisation att titta på om man vill göra mer här för att tillsammans med andra kunna åstadkomma mer. (M): Tack för intressanta föredragningar! Detta är en fråga där det råder bred samsyn mellan de svenska partier som har varit i de flesta regeringar i men även en bred samsyn bland de flesta partier här i . Det är kul att ni visar att det påverkar att är drivande i frågan. Men vi har också motståndare som är hyggligt många och ganska starka. I en del länder är vi engagerade med bistånd, men i många länder har vi inte något bistånd. Jag tänker kanske närmast på , där vi har problem med att använda biståndet som ett verktyg. Men vi har också , där vi har bistånd och där vi nu har gjort markeringar genom att sluta betala ut vissa pengar och ser över strategin, vilket jag tycker är rimligt. Det är bra att vi använder biståndet för att påverka och sätta tryck på regimer och att vi har biståndet delvis villkorat. Men vi måste också ta hänsyn till och se till att i det här fallet hbt-personer inte blir syndabockar och blir utsatta, vilket givetvis var anledningen till att man i dröjde lite på hanen med att försöka förändra. Hur ser ni på detta med hur vi kan använda biståndet som ett medel för att trycka på? Ska vi ha en trovärdighet på lång sikt måste vi, om vi har hot, se till att hoten inte är tomma utan verkställs, så att det inte är hot för hotets skull utan snarare är ett påtryckningsmedel än ett hot – för att nå förändring och förbättring och de mål som vill uppnå. , , UN Women : Jag tycker att man ska jobba ihop med NGO:er, både svenska och internationella. Det tror jag är en bra väg för att starta. Ordföranden: uppfattning är att det är så vi gör. Det är också så vi har gjort i Ugandafrågan, där frågan var ställd på sin spets. Det är en principiellt intressant fråga hur biståndet används. Jag vet inte om detta möjligen mest är en fråga för politiker. Nej, passa på att tycka till! , : Jag tycker att det lite grann är en fråga för politiker. Det är liksom ett politiskt beslut som måste tas, där man noga måste överväga vilka konsekvenser det blir och göra en analys av vad det får för effekt på de människor som drabbas av ett indraget bistånd. Jag tycker att det är svårt att besvara den frågan generellt. De som är ansvariga för beslutet måste ha ett bra beslutsunderlag, som de som jobbar med frågorna kan försöka förse dem med. Då handlar det om bilaterala relationer med landet i stort men också ifall de grupper som är slutmottagare för biståndet drabbas på något sätt. Där håller jag helt med om att det är viktigt – om vi nu talar specifikt om hbtq-frågor – att höra från de aktuella länderna vilka det kan tänkas drabba och hur. (SD): Tack för en intressant föredragning i många viktiga frågor! Som jag har uppfattat det tidigare och även här har varit drivande i att alla världens länder ska göra det säkert med abort i de länder där det är lagligt och inte bara att det ska vara säker och reglerad abort utan också att fria aborter ska vara tillgängliga. Hur man ska föra dialog med andra länder i den här frågan, som enligt mig innehåller flera etiska dilemman, har man till stor del överlåtit åt , som inte direkt är neutral i frågan. Jag har fått uppfattningen att regeringen vill vara drivande i att högst bland de nya utvecklingsmålen prioritera just fria aborter. Jag vill från gärna försvara möjligheten till abort. Vi ser det som problematiskt att det i vissa länder är helt förbjudet. Vi tycker absolut att man ska kunna föra en dialog med de länderna. Men jag ser abort som en nödlösning och ser att det finns två aspekter. Det handlar om kvinnans rättigheter, men det är också frågan om det ofödda barnet, vilket gör att frågan är kontroversiell. Jag saknar lite grann, och över lag, att man problematiserar kring varför frågan är kontroversiell och önskar lite mer respekt för de etiska dilemmana. kommer jag till frågan. Man säger att det är svårt att vara drivande i den här frågan. Men om det är önskemål att fria aborter ska vara ett av FN:s utvecklingsmål , var tänker man sig att gränsen ska gå? ska det vara fri abort för att målet ska vara uppnått? I är det lika med att vara abortmotståndare om man förespråkar vecka 12 i stället för . Hur kan man då mötas mellan olika länder när man har väldigt olika syn på veckogräns? Var ska man sätta gränsen för att ett sådant mål ska vara uppnått? Det är min konkreta fråga. , , UN Women : Först och främst vill jag säga att det dör minst 47 000 kvinnor i illegala aborter. Jag vet inte riktigt vad du menar med fri abort. Jag tycker att det måste vara kvinnan som fattar det slutliga beslutet när det gäller abort. Sedan tycker jag förstås att man ska ha en lagstiftning som handlar om den övre gränsen. I har vi en lag som innebär att kvinnor bestämmer själva till vecka 12. Sedan måste man gå i konsultation med en kurator fram till vecka 18, och därefter är det som beslutar. Vi vet också att av alla aborter sker före vecka 10. Skulle man kunna uppnå det skulle det vara en stor fördel. I har man gjort en intressant lösning som har funnits . Där har man något som heter menstruationsreglering, eftersom det är så svårt att få till en lagstiftning. När man inte får mens kan man få en tablett, och så kan man få sin mens igen. Detta är ett problem i vartenda land i världen. Det går att göra något åt det utan att kvinnor dör. Sedan är det inte vår sak att stifta lagar i alla länder, utan det måste länderna göra själva. Det här är ett påverkansarbete, ett samtal som sker. I vartenda land finns det NGO:er som jobbar med de här frågorna för att kvinnor inte ska dö och skadas. , Sida: Jag kan bara säga att detta är en fråga som vi inom det här området har levt med under hela utvecklingen. har samarbetat framför allt med Internationella familjeplaneringsfederationen, som har kompetens, kapacitet och en möjlighet att nå ut till olika länder med en kvalitetsservice där aborter är tillåtet och med advocacy där det inte är tillåtet och där många kvinnor dör i illegala aborter – där har man satsat mer på eftervården efter aborter, oavsett hur de har gått till. har varit ett starkt motståndsfäste mot allt, inte bara mot aborter utan mot familjeplanering över huvud taget. Jag tror att deras ställning har urholkats genom att de så att säga har haft en orimlig ståndpunkt när det gäller hela fältet, inte minst sedan hiv/aids kom. Jag tror att deras trovärdighet har försämrats över huvud taget, har gett större möjligheter för en mer rationell diskussion med olika länder. Vad som är speciellt tragiskt i den här frågan är att det finns ett antal missionärer, om vi nu ska kalla dem det, som kommer framför allt från fundamentalistiska grupper i och som skickas ut till olika länder och påverkar dem. Ofta klagar man i de länderna på att de påverkas av den västerländska synen att aborter ska släppas fritt, men faktum är att de påverkas också av den motsatta ståndpunkten genom grupper som kommer in och på ett mycket hårdhänt och omänskligt sätt driver propaganda för att införa kanske till och med hårdare regler i länder som redan är utsatta. Vi kunde ha en roll att uppmärksamma den typen av frågor mer, för att det ska bli en rimlig diskussion, där länderna själva ska ha bättre möjligheter än att påverkas från så att säga dåligt håll i västerlandet. , : Som tjänsteman tolkar jag frågan så att det vi driver är rättighetsperspektivet och att det är kvinnans rättighet att bestämma över sin egen kropp. I slutförhandlingarna om den framtida utvecklingsagendan handlar det om att det ska vara lagligt med abort. Kommer man så långt har man kommit väldigt långt. Men vilka veckor det handlar om kommer aldrig att diskuteras internationellt, utan det är en fråga för nationell lagstiftning. Ordföranden: Jag tänkte låta panelen få en avslutande halv minut för att säga något. när vi möter de här frågorna tar vi upp dem i utrikesutskottet. Det gör vi när vi får besök från andra länder, och det gör vi när vi är på besök i andra länder. Vi lyfter fram SRHR- och rättighetsfrågor så ofta vi kan, faktiskt. Det kan vara knöligt ibland, men det är lite därför vi är här. Ett påstående som då dyker upp är: Det fungerar nog bara i . Jag tänkte att ni måste ha mött det också. Vad är ert bästa svar på det? Det blir liksom avslutningen. Därefter kommer att försöka sammanfatta , och sedan ska vi sluta . , , UN Women : Det funkar bristfälligt i , skulle jag säga. Vi behöver göra något åt vår sexualundervisning, som lämnar mycket övrigt att önska. Vi behöver diskutera sexualitet och kvinnors och mäns rätt att bestämma om sin egen sexualitet, så att man kan komma åt alla de övergrepp som faktiskt sker, där det är otydligt om det är övergrepp eller inte – det behöver man också ta upp i skolan. Det finns en diskussion som man kan föra om sexualundervisningen ska vara obligatorisk eller inte och om ungdomsmottagningar är bra eller inte. Jag tycker självklart att båda de sakerna behövs. Sedan tror jag inte att det finns någon tulipanaros, så att man kan säga: Så här blir alla lyckliga och kunniga och gör inga fel i sexuallivet. Det är nämligen det som är själva tricket med sexualiteten: den är lite krånglig. Man gör fel, och man gör sådant som man aldrig har tänkt sig. Det kanske är bra kunskap för ungdomar att ha med sig ut i livet: Du kommer att klanta till det! , : Jag vet inte om ordföranden avsåg R:et eller hela SRHR-begreppet – det är ju brett. Jag skulle gå tillbaka till min poäng om statistik. var det länge sedan jag var inne i de här frågorna, men jag skulle vifta med en rapport från som visar på ökad ekonomisk tillväxt i de länder där mödradödligheten har sjunkit – att tillväxten går upp. Ett ekonomiskt argument i vissa sammanhang är inte fel. Ordföranden: Som moderat är jag lite manad att säga: Precis så! , : Jag tror inte att är unikt. Jag tror att vi har genomgått en lång resa med många steg på vägen, där vi har jobbat mycket för de här frågorna . Jag kan inte alla de stegen på vägen och har inte det institutionella minnet. Men jag tycker att den skrift som har sammanställts, Från befolkningsfrågor till SRHR, är bra för att hjälpa alla oss som ska jobba med de här frågorna att tänka på vad har gått igenom, så att man kan bottna i sitt eget exempel och utgå från det. , Sida: Jag tror att vi kan känna en berättigad stolthet över mycket av det vi har gjort och det som har hänt i .