bet · H201TU3 · 2014-11-20 00:00:00 — Om förskottet inte betalas i samband med kontrollen, ska ett beslut fattas att fordonet eller fordonståget inte får fortsätta färden. I propositionen framhåller regeringen att skyldigheten att betala förskott på sanktionsavgiften är en mycket viktig del i regelverket inom yrkestrafikområdet, bl.a. eftersom de rättsliga och faktiska möjligheterna att driva in en sanktionsavgift i efterhand varierar mycket beroende på var föraren eller företaget finns eller är etablerat. Regeringen konstaterar därför att det såväl av konkurrensskäl som indrivningsskäl är av största vikt att det finns tillräckliga möjligheter att säkerställa att en sanktionsavgift som kan komma att åläggas också betalas in. Regeringen framhåller att när det gäller frågor om överlastavgifter och överträdelser av kör- och vilotider har det bedömts proportionerligt att förena förskottsreglerna med ett förbud mot fortsatt färd. I propositionen framhålls att när det gäller frågan om att förena ett sådant förbud med en rätt att besluta om åtgärd enligt de föreslagna bestämmelserna måste utgångspunkten vara att gällande bestämmelser ska följas. är enda möjligheten att säkerställa efterlevnaden av ett sådant beslut att en polisman fysiskt övervakar att fordonet inte flyttas som förbudet råder. Samma effekt för den enskilde men med mindre åtgång av personresurser kan uppnås genom att ersätta den vaktande polismannen med någon av de nu föreslagna åtgärderna. Regeringen framför att frågan om de föreslagna åtgärderna är proportionerliga också är beroende av de nu aktuella avgifternas storlek. I propositionen anges att förskottet på sanktionsavgiften enligt förordningen om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m. i de flesta fall uppgår till per överträdelse. Förskottet på sanktionsavgiften enligt förordningen om arbetsförhållanden vid vissa internationella vägtransporter uppgår till mellan och per överträdelse. Likaså anför regeringen att frågan om huruvida proportionalitetskravet är uppfyllt också är beroende av åtgärdens varaktighet. Regeringen föreslår därför att ett förbudsbeslut ska få bestå under maximalt . Regeringen menar också att det finns skäl att i den nu föreslagna lagen införa en tidsgräns för hur länge en åtgärd ska kunna få bestå eftersom åtgärdens varaktighet är en omständighet som påverkar proportionalitetsbedömningen. I propositionen framhålls att åtgärden har till syfte att framtvinga en betalning och att den i detta avseende i och för sig måste vara kännbar för den enskilde, som den inte får leda till orimliga konsekvenser för den som drabbas. Vidare anges att regleringen måste utformas så att åtgärderna rent praktiskt kan hanteras. Regeringen menar att tidsfristen är väl avvägd utifrån de olika aspekter som gör sig gällande. Vidare föreslår regeringen att en åtgärd ska upphöra så snart det inte längre finns skäl för den. Det innebär att beslutet om åtgärd fortlöpande måste prövas. Så snart förutsättningarna brister i något hänseende, t.ex. om det förhållande som har motiverat det underliggande beslutet är för handen eller om det inte längre finns skäl att anta att förbudet mot fortsatt färd inte kommer att följas, ska åtgärden upphöra. Regeringen framhåller att bestämmelser om förskott på böter och möjlighet att besluta att fordonet inte får fortsätta färden till dess sådant förskott betalats inte bör införas. Skälet för regeringens bedömning är att det belopp som kan bli föremål för förskottsbetalning kan variera från endast några till . Regeringen menar därför att det kan ifrågasättas om förslaget är proportionerligt i samtliga fall. Vidare framförs att även frågan om det över huvud taget är lämpligt med ett generellt krav på förskottsbetalning behöver analyseras närmare. I propositionen framförs att regeringen avser att analysera frågan vidare om det skulle visa sig att den nu föreslagna regleringen inte får avsedd effekt på grund av detta. Hindra fortsatta överträdelser av yrkestrafiklagstiftningen I yrkestrafiklagen (2012:210), taxitrafiklagen (2012:211) och förordningen (1998:786) om internationella vägtransporter inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) finns bestämmelser om att en polisman eller en tulltjänsteman får hindra fortsatt färd om ett fordon framförts i strid med gällande bestämmelser. I propositionen anges att polismannen eller tulltjänstemannen enligt bestämmelserna får medge färd till en uppställningsplats, avlastningsplats eller verkstad. Om ett fordon är registrerat i utlandet och har förts in i får polismannen eller tulltjänstemannen medge att det förs ut ur landet. Regeringen konstaterar att lagstiftaren har bedömt det vara motiverat att införa en rätt att hindra fortsatt färd då fordon har framförts i strid med bestämmelserna i de tidigare angivna författningarna. Syftet med regleringarna i nämnda lagar är enligt regeringen att upprätthålla en väl fungerande inre marknad på transportområdet och att höja yrkeskunnandet i branschen. Vidare syftar bestämmelserna till att säkerställa en sund och rättvis konkurrens mellan aktörerna på transportmarknaden samt att medverka till att transportföretag och deras personal följer gällande aktsamhetsregler och sociala bestämmelser. Åtgärderna som föreslås i propositionen har som syfte att utgöra verktyg för att säkerställa att ett fordon som inte får fortsätta färden faktiskt inte förflyttas. Regeringen föreslår att en åtgärd för att förhindra fortsatta överträdelser av yrkestrafiklagstiftningen ska upphöra så snart det inte längre finns skäl för den och att den åtminstone inte får bestå längre än . I propositionen framförs att i de underliggande författningarna regleras inte när ett förbudsbeslut ska upphöra och det finns inte någon maximal tidsgräns för ett sådant förbud. Med beaktande dels av de höga kostnaderna för stillestånd för yrkestrafik, dels att de aktuella överträdelserna normalt bestraffas med böter anser regeringen att det inte kan motiveras ur proportionalitetssynpunkt att låta de nu föreslagna åtgärderna bestå än . I propositionen anges vidare att åtgärden ska upphöra så snart det inte längre finns skäl för den. Det innebär att behovet av åtgärden fortlöpande ska omprövas. Regeringen framhåller även att åtgärden självfallet ska upphöra om det inte längre finns något underliggande förbudsbeslut. Hindra fortsatt färd med ett fordon vars förare är en påtaglig fara för trafiksäkerheten I förordningen (2004:865) om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m. och förordningen (1993:185) om arbetsförhållanden vid vissa internationella vägtransporter finns bestämmelser om hindrande av fortsatt färd vid överträdelser av regler om kör- och vilotider. Enligt bestämmelserna ska fortsatt färd hindras om färden sker i strid mot bestämmelserna och om den fortsatta färden skulle medföra en påtaglig fara för trafiksäkerheten eller annars utgöra en väsentlig olägenhet. I propositionen föreslås således att omhändertagande eller klampning får vidtas om föraren utgör en påtaglig fara för trafiksäkerheten och fordonets fortsatta färd har hindrats enligt 10 kap. 1 § förordningen om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m., 32 § förordningen om arbetsförhållanden vid vissa internationella vägtransporter eller 14 kap. 15 § trafikförordningen. Regeringen föreslår att åtgärden ska upphöra så snart det inte längre finns skäl för den och att den inte får bestå än . Som skäl för tidsgränsen har regeringen bl.a. uppgett att man i de allra flesta fall kan utgå från att en trött förare är utvilad senast . I vissa fall, t.ex. vid sjukdom, konstaterar regeringen att det inte kan uteslutas att föraren alltjämt utgör en påtaglig trafikfara. Regeringen menar dock att sådana situationer kan antas bli relativt sällsynta. Regeringen framhåller dock att förarens trafikfarliga tillstånd i majoriteten av fallen torde ha upphört . Hindra fortsatt färd med ett fordon som är en påtaglig fara för trafiksäkerheten I propositionen föreslås att omhändertagande eller klampning får vidtas om fordonets skick eller beskaffenhet är en påtaglig fara för trafiksäkerheten och fordonets fortsatta färd har hindrats enligt 5 kap. 8 § fordonslagen eller 14 kap. 15 § trafikförordningen. Regeringen föreslår att åtgärden ska upphöra så snart det inte längre finns skäl för den. Som skäl för förslaget anger regeringen bl.a. att de bakomliggande bestämmelserna har karaktären av skyddslagstiftning. Regeringen menar att det är väsentligt att det finns en möjlighet att säkerställa att ett beslut om att hindra den fortsatta färden efterlevs. I synnerhet gör sig detta gällande när det är fråga om ett trafikfarligt fordon. Regeringen menar således att åtgärder enligt den föreslagna bestämmelsen endast bör avse fall där en polisman har hindrat fortsatt färd på grund av att fordonets skick eller beskaffenhet är sådant att det bedöms utgöra en påtaglig fara för trafiksäkerheten. I sådana fall menar regeringen att intresset att skydda såväl föraren som tredje man från förekomsten av trafikfarliga fordon i trafiken uppväger det intrång eller men som en åtgärd kan föra med sig för den som drabbas av åtgärden. Regeringen framhåller att möjligheten att vidta åtgärder på den grunden att fordonet är en påtaglig fara för trafiksäkerheten omfattar samtliga fordon, alltså inte bara sådana som framförs i yrkesmässig trafik. I propositionen anges vidare att när det gäller övriga behandlade grunder för beslut om åtgärder enligt lagen har regeringen, med hänsyn till bl.a. proportionalitetsprincipen, föreslagit att åtgärden ska få bestå i högst . Regeringen anser dock att det inte är lämpligt med en begränsning när det gäller åtgärder som vidtagits på den grunden att den fortsatta färden skulle medföra en påtaglig fara för trafiksäkerheten till följd av beskaffenheten hos själva fordonet. Det trafikfarliga fordonet ska således inte kunna fortsätta färden förrän det fel som har motiverat åtgärden är avhjälpt, t.ex. genom att fordonet repareras, vinterdäck monteras eller lasten anbringas på föreskrivet sätt. Regeringen menar vidare att behovet av åtgärden fortlöpande ska omprövas. I propositionen föreslås att andra förare än den från vilken egendom omhändertagits och den som är fordonets registrerade ägare, ska delges beslutet om åtgärd och underrättas om hur egendomen och fordonet kan komma att hanteras. Regeringen föreslår att om åtgärden får bestå längre än , ska det underrättas om möjligheten att begära omprövning. Som skäl för förslaget anför regeringen bl.a. att även om omhändertagande av egendom och klampning avser åtgärder för att effektivt verkställa redan fattade beslut att hindra fortsatt färd kan de vara kännbara ingripanden för de enskilda. Det är därför viktigt att den som berörs av åtgärden får kännedom om ett sådant beslut. Vidare framförs i propositionen att de som berörs bör underrättas om hur egendomen och fordonet kan komma att hanteras. Regeringen föreslår även att möjligheten till omprövning av underrättelsen bör framgå. I delgivningslagen (2010:1932) anges att sättet på vilket delgivning ska ske ska väljas med utgångspunkt från att det ska vara ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader som möjligt. I propositionen föreslås att protokoll ska föras över omhändertaganden, klampningar, kroppsvisitationer och genomsökningar. Som skäl för förslaget anger regeringen att en åtgärd enligt den föreslagna lagen bör dokumenteras av rättssäkerhetsskäl och för att i praktiken möjliggöra en prövning av domstol. Förfarandet när en åtgärd upphör Regeringen föreslår att egendomen ska lämnas ut till den från vilken egendomen omhändertogs när ett omhändertagande upphör, om det inte finns särskilda skäl att lämna den till någon annan. Regeringen föreslår vidare att om en åtgärd som inte varit tidsbegränsad upphör att gälla, ska föraren, annan från vilken egendom omhändertagits och fordonets registrerade ägare, underrättas om detta och om hur egendomen och fordonet kan komma att hanteras. Regeringen framför att en lämplig lösning är att ställa krav på att myndigheten underrättar de berörda om att åtgärden har upphört och att egendomen finns tillgänglig att hämta respektive att fordonet avklampats. I propositionen föreslår regeringen att om åtgärden inte är tidsbegränsad skyndsamt ska ompröva beslutet, om föraren eller fordonets registrerade ägare begär det. Ett beslut av som innebär att åtgärden ska bestå får överklagas till den tingsrätt inom vars domkrets åtgärden vidtagits. Vidare anges att lagen om domstolsärenden ska tillämpas vid domstolens handläggning. Andra beslut enligt den föreslagna lagen får enligt propositionen inte överklagas. Som skäl för förslaget anför regeringen bl.a. att även om omhändertagande av egendom och klampning avser åtgärder för att effektivt verkställa redan fattade beslut att hindra fortsatt färd kan de vara kännbara ingripanden för de enskilda. Det är därför viktigt att den som berörs av åtgärden får kännedom om ett sådant beslut. Regeringen framför att ett domstolsförfarande torde kunna undvikas utan att den enskildes rätt till domstolsprövning enligt kränks när åtgärderna består i högst . I propositionen föreslås därför inte någon rätt till domstolsprövning när åtgärderna får bestå i högst . Egendom som inte hämtas ut I propositionen föreslås att egendom som omhändertagits ska finnas tillgänglig hos eller för avhämtning i minst efter delgivning av underrättelse. Vidare anges att om egendomen inte hämtas ut när ett omhändertagande har upphört tillämpas lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Regeringen föreslår att lagförslagen träder i kraft . I proposi-tionen anförs att det är mycket angeläget att föreslagna åtgärder kan börja tillämpas så snart det är möjligt. Regeringen konstaterar att det kan vara så att berörda myndigheter behöver upphandla relevant utrustning, men då förslagen inte innebär krav att vidta klampningsåtgärder bör lagen träda i kraft även om sådan utrustning inte har hunnit införskaffas. I propositionen konstateras att förslaget inte innebär någon ändring i de underliggande bestämmelserna om hindrande av fortsatt färd. Regeringen framför att förslaget bedöms uppmuntra till större regelefterlevnad och ge fördelar för de företag som följer gällande bestämmelser. Förslaget bedöms inte ge någon förändrad prisbild för de företag som följer gällande bestämmelser. Regeringen anger att det är oklart om förslagen kan komma att påverka transportkostnaderna. Eventuella ökade kostnader för Transportstyrelsen, eller ska enligt propositionen tas inom ram. Mot bakgrund av att åtgärderna i majoriteten av fallen endast får bestå och därmed inte får överklagas, förväntas ökningen av antalet ärenden för domstolarna vara marginell. Regeringen framför avslutningsvis att förslaget förväntas öka trafiksäkerheten på väg. m.fl. (S) efterlyser i motion 2013/14:T18 förslag om klampning för att förhindra fortsatt färd. Motionärerna anser att en klampning måste få vara i för att vara verkningsfull (yrkande 6). m.fl. (V) framför i motion 2014/15:44 att motionärerna i väsentliga delar välkomnar propositionen. Däremot framförs i yrkande 1 att motionärerna inte delar regeringens förslag om att det ska krävas särskilda skäl för att anta att ett omhändertagande av föremål inte är tillräckligt för att säkerställa att ett beslut om hindrande av fortsatt färd följs och för att därför få genomföra klampning. I yrkande 2 framför motionärerna att de ställer sig bakom regeringens förslag om att ett omhändertagande eller klampning får vidtas när ett beslut om att ett fordon inte får fortsätta färden har fattats för att säkerställa att en sanktionsavgift betalas. Motionärerna invänder dock mot förslaget att åtgärden endast får bestå i högst . De menar att verkställighetsåtgärder för att säkra betalningen av sanktionsavgiften bör gälla så länge det finns ett beslut om hinder av fortsatt färd. I motion 2014/15:46 framför Per Klarberg och (båda SD) att det finns en risk att polis eller tulltjänstemän väljer att avstå från det effektiva verktyget klampning med den gräns som regeringen föreslår. Motionärerna yrkar därför i yrkande 1 att klampning ska kunna fortgå som beslutet om hinder för fortsatt färd gäller. I yrkande 2 framför motionärerna att det bör vara polismannen eller tulltjänstemannen som har befogenhet att bestämma om hur ett beslut om fortsatt färd bör verkställas. Po-lismän och tulltjänstemän bör därför, menar motionärerna, ges befogenhet att besluta om klampning. m.fl. (S, MP) anför i motion 2014/15:48 att åtgärder vid hindrande av fortsatt färd ska få bestå längre än , tills böter eller sank-tionsavgifter är betalda. Som skäl för yrkandet framför motionärerna att det behövs skarpa åtgärder som tydligt signalerar till de seriösa åkerierna att det inte lönar sig att fuska på transportmarknaden i . Motionärerna konstaterar att det går att framgångsrikt motarbeta den illegala lastbilstrafiken. Mo-tionärerna anser dock att det inte är tillräckligt att klampning eller motsvarande åtgärder endast får bestå i utan menar att dessa åtgärder bör kunna fortgå ända tills böter eller sanktionsavgifter är betalda. Motionärerna konstaterar att flera remissinstanser är av samma uppfattning. Åtgärder om hindrande av fortsatt färd Utskottet har framhållit vikten av att alla transportföretag och yrkeschaufförer följer spelreglerna på marknaden. Enligt utskottets mening är det självklart att alla aktörer arbetar under lika villkor. Det är viktigt av arbetsmiljöskäl och säkerhetsskäl men också för att gynna en sund konkurrens på marknaden. När det gäller hindrande av fortsatt färd vill utskottet lyfta fram att detta var en av flera viktiga frågor som trafikutskottet särskilt uppmärksammade i uppföljning av tillsynen av yrkesmässiga godstransporter på väg (2011/12:RFR8). I rapporten konstaterades att det utifrån hur situationen såg ut vid vägkontroller i fanns ett behov av att överväga om inte polisen borde ges utökade verktyg för att i förekommande fall kunna hindra fortsatt färd vid överträdelser. Mot denna bakgrund är utskottet positivt till att en proposition nu har lagts fram på området. Enligt utskottets uppfattning kommer lagförslagen att uppmuntra till god regelefterlevnad också främja en konkurrens på lika villkor. Utskottet anser därför att det är av stor vikt att den föreslagna regleringen kan träda i kraft utan dröjsmål. Utskottet konstaterar att utarbetandet av den föreslagna regleringen har skett med beaktande av de grundläggande fri- och rättigheter som den enskilde har gentemot det allmänna i såväl regeringsformen som i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Utskottet välkomnar detta och finner att den bedömning som görs i propositionen om att de föreslagna åtgärderna bör regleras i lag är väl avvägd. Utskottet delar vidare bedömningen som görs i propositionen om vilka åtgärder som ska få vidtas och på vilka grunder dessa ska få beslutas. I motion 2014/15:44 av m.fl. (V) yrkande 1 anförs att det inte ska krävas att det av särskilda skäl kan antas att omhändertagande av föremål inte är tillräckligt för att säkerställa att ett beslut följs, innan ett beslut om klampning kan fattas. Utskottet vill med anledning av detta inledningsvis peka på att det i propositionen framhålls att klampning i regel ska ses som den mest ingripande åtgärden och att möjligheten att uppnå syftet med en mindre ingripande åtgärd först ska övervägas innan klampning ska beslutas. I förslaget anges dock att klampning får beslutas om det i ett enskilt fall är lämpligare med klampning än omhändertagande, trots att det kan antas att ett omhändertagande är tillräckligt för att säkerställa att beslutet följs. Utskottet konstaterar att den föreslagna lagtexten således ger utrymme för ett beslut om klampning även i fall där ett omhändertagande i och för sig hade varit tillräckligt för att säkerställa att beslutet att fordonet inte får fortsätta färden följs. Utskottet finner att den lösning som föreslås i propositionen är väl avvägd och anser därför att inte bör ta något initiativ med anledning av motionsförslaget. Utskottet tillstyrker sammanfattningsvis regeringens förslag till lag om hindrande av fortsatt färd och lag om ändring i lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. och avstyrker motion 2014/15:44 av m.fl. (V) yrkande 1. Beslut om omhändertagande och klampning Utskottet kan konstatera att enligt förslaget i propositionen ska omhändertagande eller klampning för att hindra trafik med fordon som är en påtaglig fara för trafiksäkerheten upphöra så snart det inte längre finns skäl för detta. Utskottet finner att detta är en lämplig ordning. Utskottet instämmer också i resonemanget i propositionen om att ett fordon som hindrats från fortsatt färd till följd av fordonets beskaffenhet inte bör få fortsätta färden förrän bristen har åtgärdats. När det gäller åtgärder i övrigt konstaterar utskottet att åtgärden enligt den föreslagna lagen inte får bestå än . Enligt utskottets uppfattning finns det dock anledning att överväga att låta en åtgärd bestå längre än så, exempelvis tills sanktionsavgifter är betalda. Såvitt utskottet erfarit finns det dock i detta sammanhang frågor som kräver vidare överväganden, exempelvis konsekvenser för , och domstolarna. Vidare kan utskottet konstatera att bestämmelserna om omprövning och överklagande kan behöva ses över om åtgärden får bestå än . Utskottet anser därför att bör rikta ett tillkännagivande till regeringen om att utreda möjligheterna att låta åtgärder bestå i än . Utskottet är förvissat om att även det fortsatta utredningsarbetet kommer att ske med beaktande av bl.a. behovs- och proportionalitetsprinciperna samt . I propositionen föreslås också att klampning enligt 3 § i den föreslagna lagen om åtgärder vid hindrande av fortsatt färd får beslutas av eller till skillnad från ett sådant omhändertagande som avses i 2 § samma lag som beslutas av en polisman eller en tulltjänsteman. Utskottet är visserligen övertygat om att ett sådant myndighetsbeslut om klampning rent praktiskt kommer att kunna fattas på ett ändamålsenligt och effektivt sätt utan onödig tidsutdräkt. Utskottet vill ändå framhålla vikten av att säkerställa ett system som är snabbt och enkelt, som kraven på rättssäkerhet måste uppfyllas. Det finns därför, menar utskottet, skäl att ytterligare utreda möjligheten att låta en polisman eller en tulltjänsteman fatta beslut om klampning. Utskottet anser därför att också bör rikta ett tillkännagivande till regeringen om att utreda möjligheterna att låta en polisman eller en tulltjänsteman besluta om klampning. I propositionen framhålls att klampning är en mer ingripande åtgärd än omhändertagande. Utskottet är också medvetet om att hur ingripande åtgärden bedöms vara bl.a. är kopplat till hur länge åtgärden får bestå. Frågan om vem som får besluta om åtgärder kan därför med fördel ses över i samband med ovan efterfrågade översyn om att låta åtgärder vid hindrande av fortsatt färd bestå i än . Förteckning över behandlade förslag Proposition 2013/14:256 Åtgärder vid hindrande av fortsatt färd: antar regeringens förslag till lag om åtgärder vid hindrande av fortsatt färd. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. 2014/15:44 av m.fl. (V): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att särskilda skäl inte ska krävas för att anta att ett omhändertagande av föremål är otillräckligt för att säkerställa att beslutet följs. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att verkställighetsåtgärder för att säkra betalning av sanktionsavgiften bör gälla så länge det finns ett beslut om hindrande av fortsatt färd. 2014/15:46 av Per Klarberg och (SD):