bet · H101CU19 · 2014-02-24 00:00:00 — Motion 2013/14:Sf220 av m.fl. (V) innehåller förslag på ett tillkännagivande om en översyn av lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn så att god man även ska kunna förordnas för barn som inte själva kan ansöka om familjeåterförening med föräldrar bosatta i (yrkande 16). m.fl. (S) föreslår i motion 2013/14:Sf384 ett tillkännagivande om att kommunerna måste ha förutsättningar att tillgodose behovet av gode män för ensamkommande barn (yrkande 21). I motion 2013/14:C213 av (KD) föreslås ett tillkännagivande om att en god man ska förordnas efter barnets ankomst till (yrkande 1). Enligt 2 § lagen (2005:429) om ensamkommande barn ska sådana barn när de kommer till skyndsamt förses med en god man som träder i barnets både förmyndares och vårdnadshavares ställe. Om barnet därefter beviljas uppehållstillstånd ska den gode mannen enligt 10 § ersättas av en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt . , Kommuner och Landsting och bedriver ett arbete för att stödja kommunernas arbete med gode män för ensamkommande barn. Utbildningsinsatser för gode män genomförs också av flera ideella organisationer. Utredningen om bättre förutsättningar för gode män och förvaltare Som tidigare nämnts överlämnades betänkandet Vissa frågor om gode män och förvaltare (SOU 2013:27). I betänkandet lämnar utredningen förslag på ett antal åtgärder som ska ge bättre förutsättningar för gode män och förvaltare. Utredningen föreslår bl.a. ökade utbildningsinsatser och att överförmyndaren i större utsträckning informerar om vad ett uppdrag som ställföreträdare innebär. Enligt utredningen finns ett visst behov av att närmare precisera vilka uppgifter som ingår i ett uppdrag som god man, särskilt vid godmanskap för ensamkommande barn, samt för förvaltare. Utökade möjligheter till utbildning för gode män och förvaltare bör enligt utredningens mening kunna ge bättre förutsättningar för dem att utöva sina uppdrag samt bidra till att säkerställa tillgången till kvalificerade och lämpliga ställföreträdare. Det finns i betänkandet även överväganden bl.a. i fråga om sekretess hos överförmyndare och domstolar för uppgifter om ensamkommande barn. Regeringen har i propositionsförteckningen för /14 aviserat att en proposition om bättre förutsättningar för gode män och förvaltare kommer att lämnas till . Motsvarande eller i allt väsentligt motsvarande förslag har behandlats , i betänkande 2012/13:CU8. Utskottet redogjorde för att motionsyrkanden med krav på att en god man ska förordnas från barnets ankomst har behandlats i samband med att lagen om ensamkommande barn antogs (se bet. 2004/05:LU26). Dåvarande lagutskottet framhöll det angelägna i att ärenden om förordnande av god man för ensamkommande barn handläggs skyndsamt så att en god man kan utses så snart det är möjligt. Att i lagtexten föreskriva en uttrycklig tidsfrist inom vilken ett förordnande ska ske vore en mindre lämplig ordning. En sådan regel skulle rimligen inte vara undantagslös och ett motsvarande syfte kan lika väl tillgodoses genom en allmänt hållen regel om en skyndsam handläggning. Dessutom är det inte uteslutet att det kan förekomma enskilda fall då ett förordnande inom just inte är förenligt med barnets intressen. Beträffande övriga motionsyrkanden pekade utskottet på det arbete som bedrivs av , Kommuner och Landsting samt . Utskottet ansåg därför att det inte fanns skäl att föreslå någon åtgärd från sida, varför motionerna avstyrktes. Vad gäller motionsförslaget med krav på att en god man ska förordnas från barnets ankomst anser utskottet att det inte finns skäl att frångå tidigare ställningstaganden. Beträffande motionsyrkandena i övrigt vill utskottet peka på att en proposition om bättre förutsättningar för gode män och förvaltare är aviserad till samt det arbete som bedrivs av , Kommuner och Landsting samt . Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från med anledning av motionsförslagen. De bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om en barnbalk. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför särskilt yttrande 2 (SD). och i (båda C) föreslår i motion 2013/14:C318 ett tillkännagivande om att regeringen bör införa en barnbalk som är likställd med . I motion 2013/14:C293 av i och (båda M) föreslås ett tillkännagivande om att möjligheterna att införa en barnbalk som kan ersätta eller komplettera den nuvarande bör ses över. Motionärerna menar att lagstiftningen tydligare bör utgå från barnets bästa, barnets rättigheter och barnets rätt till föräldrar. Motsvarande förslag har behandlats av utskottet , i betänkande 2012/13:CU8. I betänkandet hänvisades bl.a. till att lagutskottet (bet. 2005/06:LU27) anfört att det inte skulle vara något annat än en tom gest att döpa om till barnbalken och att balkens nuvarande benämning går utmärkt att förena med det barnperspektiv som redan präglar den. Utskottet fann, liksom tidigare, inte skäl att föreslå någon ändring av sitt tidigare ställningstagande och motionerna avstyrktes därför. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsförslagen bör avslås. Formerna för ingående av äktenskap Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om formerna för ingående av äktenskap. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2013/14:C372 av (FP) föreslås att ändras så att äktenskap enbart kan ingås i civil ordning. Motionären anför att en övergång till en ordning med civiläktenskap innebär att skiljs från staten på området, vilket befäster den religionsfrihet som gäller i . En ren åtskillnad mellan stat och religion innebär att myndighetsutövning ska utföras av offentliga organ, inte av enskilda trossamfund. Ett tillkännagivande yrkas i enlighet med detta. Den nuvarande ordningen med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel har funnits i . Båda vigselformerna är vanligt förekommande, även om antalet äktenskap som ingås genom vigsel inom trossamfund är högre än antalet som ingås i borgerlig ordning. I 4 kap. 3 § anges att behörig att vara vigselförrättare är en sådan präst eller annan befattningshavare i ett trossamfund som har förordnande enligt lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund, eller den som har förordnat. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats , i betänkande 2011/12:CU16. Utskottet fann inte skäl att frångå sitt tidigare ställningstagande i samband med behandlingen av proposition 2008/09:80 Äktenskapsfrågor (se bet. 2008/10:CU19). I lagstiftningsärendet instämde utskottet i regeringens bedömning att inte lägga fram något förslag i denna fråga. Motionsyrkandet avstyrkes därför. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsförslagen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om ersättning till vigselförrättare. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 26 (S). I motion 2013/14:C446 av m.fl. (S) föreslås ett tillkännagivande om att stödet för vigselförrättarna att utföra sitt uppdrag bör öka och att det bör övervägas att se över arvodet (yrkande 6). Ett likalydande motionsförslag finns även i motion 2013/14:C455 av m.fl. (S). och (båda S) begär i motion 2013/14:C360 ett tillkännagivande om att regeringen bör se över stödet och arvodet till vigselförrättare och överväga olika finansieringsformer inklusive avgifter för dem som ska vigas. (M) yrkar i motion 2013/14:C274 ett tillkännagivande om en översyn av ersättningen till borgerliga vigselförrättare. Bestämmelser om vigselförrättare finns i 4 kap. . Vigselförrättare utses enligt 3 § första stycket 2 av . Innan någon förordnas som vigselförrättare ska enligt 4 § pröva att han eller hon har de kunskaper och kvalifikationer i övrigt som behövs för uppdraget. Uppdraget kan återkallas. Ersättning till vigselförrättare regleras i förordningen (2009:263) om vigsel som förrättas av särskilt förordnad vigselförrättare. En vigselförrättare har enligt 8 § rätt till ersättning med för varje vigsel som han eller hon har förrättat. Har vigselförrättaren förrättat mer än en vigsel är ersättningen för varje vigsel utöver den första. Motsvarande förslag har behandlats av utskottet , i betänkande 2012/13:CU8. Utskottet var inte berett att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionsyrkandena, varför de avstyrktes. Utskottet anser inte att det finns skäl att frångå tidigare ställningstaganden, varför motionsförslagen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om tvångs- och barnäktenskap. Utskottet hänvisar till en aviserad proposition. Jämför reservation 27 (SD). (SD) föreslår i motion 2013/14:C443 ett tillkännagivande om att fullmaktsäktenskap inte ska erkännas i . I motion 2013/14:Ju422 föreslår m.fl. (SD) ett tillkännagivande om att äktenskap genomförda via ombud, där båda makarna inte varit fysiskt närvarande vid vigseln, inte ska erkännas i (yrkande 3). Motionärerna föreslår vidare ett tillkännagivande om att möjligheten till dispens för äktenskap där en av parterna är ska tas bort (yrkande 5). (S) föreslår i motion 2013/14:C323 ett tillkännagivande om ökad utbildning i svensk lagstiftning för imamer som agerar vigselförrättare (yrkande 1). Motionären yrkar också ett tillkännagivande om att ökade krav måste ställas på sådana vigselförrättare (yrkande 2). Den som är får enligt 2 kap. 1 § inte ingå äktenskap utan tillstånd av . Tillstånd får bara ges om det finns särskilda skäl. I ett dispensärende ska enligt 15 kap. 1 § hämta in yttrande samt de upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning från socialnämnden i den kommun där den underårige är folkbokförd eller, om sökanden inte är folkbokförd i , i den kommun där han eller hon vistas. Enligt 1 kap. 1 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap ska den svenska lagens bestämmelser om äktenskapshinder alltid tillämpas vid hindersprövning för vigsel inför en svensk myndighet, dvs. även om båda parter t.ex. är utländska medborgare. Möjligheten att få ett utländskt äktenskap erkänt i inskränks enligt 1 kap. 8 a §. Ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag erkänns, som huvudregel, inte i om det för äktenskapets ingående skulle ha funnits hinder mot äktenskapet enligt svensk lag och minst en av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i eller om det är sannolikt att äktenskapet har ingåtts under tvång. Behörig att vara vigselförrättare är sådana präster och andra befattningshavare i trossamfund som har förordnande enligt 2 § lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund. För att vigslar ska kunna förrättas inom ett trossamfund krävs enligt 1 § att samfundet har fått tillstånd att förrätta vigsel av Kammarkollegiet. Ett sådant tillstånd kan ges om samfundets verksamhet är varaktig och samfundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att bestämmelser om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att tillämpas. Lagrådsremiss om stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap beslutade regeringen en lagrådsremiss om stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. I remissen föreslår regeringen civilrättsliga och straffrättsliga lagändringar för att stärka skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. På civilrättens område föreslås att möjligheten för personer att få tillstånd att gifta sig ska tas bort. Vidare föreslås att möjligheten att i undantagsfall erkänna utländska barnäktenskap och tvångsäktenskap ska begränsas till fall där det finns synnerliga skäl. Dessutom föreslås att utländska fullmaktsäktenskap som huvudregel inte ska erkännas i , om minst en av parterna hade anknytning till när äktenskapet ingicks. Endast om det finns synnerliga skäl ska ett sådant äktenskap kunna erkännas. Det föreslås också skärpta krav på trossamfunden och deras vigselförrättare samt en utökad tillsyn över vigselverksamheten. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Regeringen har i propositionsförteckningen för /14 aviserat att en proposition om stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap kommer att lämnas till . Motionsyrkanden om tvångs- och barnäktenskap har behandlats av utskottet , i betänkande 2012/13:CU8. Utskottet konstaterade att frågan är föremål för utredning. Enligt utskottet borde det pågående arbetet inte föregripas genom någon åtgärd från och motionerna avstyrktes därför. Utskottet kan konstatera att regeringen har aviserat att en proposition med förslag om stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap kommer att överlämnas till . Enligt utskottet bör den aviserade propositionen inte föregripas genom någon åtgärd från . Motionsförslagen bör därför avslås. Så kallade flersamma förhållanden Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om s.k. flersamma förhållanden. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2013/14:C282 uppger (FP) att de lagar och regler som finns är uppbyggda kring tvåsamhet. Vid ett s.k. flersamt förhållande, dvs. där fler än två lever tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden, medför dessa lagar och regler problem, t.ex. vid en skilsmässa. Ett tillkännagivande yrkas om behovet av att se över lagstiftningen vad gäller s.k. flersamma förhållanden. Svensk familjerättslig lagstiftning bygger på det monogama äktenskapet. Enligt 1 kap. 1 § blir de två som ingår äktenskap med varandra makar. Ett förbud mot tvegifte har tagits in i 2 kap. 4 § , där det föreskrivs att den som är gift eller partner i ett registrerat äktenskap inte får ingå nytt äktenskap. Ett bestående äktenskap utgör ett indispensabelt äktenskapshinder, dvs. någon möjlighet till dispens finns inte. Om någon trots förbudet har ingått flera äktenskap framgår av 5 kap. 5 § att var och en av parterna har rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Tvegifte är kriminaliserat enligt 7 kap. 1 § . Sambolagen gäller enligt 1 § för två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll. Inom olika internationella organisationer har det bedrivits arbete som syftar till åtgärder för att stärka kvinnors möjlighet att utnyttja sina mänskliga rättigheter. Arbete har bedrivits i bl.a. (). I FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna föreskrivs i artikel 16 att män och kvinnor ska ha samma rättigheter i fråga om äktenskaps ingående, under äktenskapet och vid dess upplösning. har i en resolution deklarerat att vissa sedvänjor, ålderdomliga lagar och praxis rörande äktenskap och familj inte är i överensstämmelse med de principer som lagts fast i bl.a. den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna (resolution 843 (IX) av ). I FN:s konvention om samtycke till äktenskap, minimiålder för äktenskap och registrering av äktenskap som antogs 1962 har konventionsstaterna i enlighet med resolution åtagit sig att vidta alla nödvändiga åtgärder i syfte att upphäva dessa sedvänjor, ålderdomliga lagar och praxis för att säkerställa bl.a. fullständig frihet i val av make. Konventionen ratificerades av 1964 och trädde i kraft . Även enligt FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor som antogs 1979 följer av artikel 16 att konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa kvinnors lika rätt när det gäller äktenskapsfrågor och andra familjerättsliga frågor. Konventionen ratificerades av 1980 och trädde i kraft året därpå. Motsvarande förslag har behandlats av utskottet , i betänkande 2012/13:CU8. Utskottet ansåg, liksom tidigare, att den gällande ordningen är tillfredsställande, varför motionen avstyrktes. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsförslagen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om makars förmögenhetsförhållanden. I motion 2013/14:C249 av (FP) föreslås ett tillkännagivande om att det bör införas en regel om att föräktenskaplig egendom och vad som erhålls i arv och gåva ska undantas från hälftendelningen vid bodelning (yrkande 1). Vidare föreslås ett tillkännagivande om att det bör införas en regel om rätt att avtala om att viss egendom ska vara enskild vid äktenskapsskillnad och giftorättsgods vid dödsfall (yrkande 2). Enligt 1 kap. råder varje make över sin egendom och svarar för sina skulder. En make har således ingen äganderätt till den andra makens egendom under ett bestående äktenskap. Närmare bestämmelser om makars egendom finns i 7 kap. . En makes egendom är giftorättsgods i den mån den inte är enskild egendom. Enskild egendom är bl.a. egendom som till följd av äktenskapsförord är enskild, egendom som en make har fått i gåva av någon annan än den andra maken med det villkoret att egendomen ska vara mottagarens enskilda, egendom som en make har erhållit genom testamente med det villkoret att den ska vara mottagarens enskilda samt egendom som en make har ärvt och som enligt testamente av arvlåtaren ska vara mottagarens enskilda. När ett äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad ska makarnas egendom enligt allmänna bestämmelser i 9 kap. fördelas mellan dem genom bodelning. Denna ska göras med utgångspunkt i egendomsförhållandena den dag då talan om äktenskapsskillnad väcktes. I 10 kap. anges vilken egendom som ska ingå i bodelningen. All egendom som en make äger och som inte gjorts till makens enskilda ska som regel ingå. Hur makarnas andelar av det gemensamma giftorättsgodset ska beräknas framgår av 11 kap. . Från en makes giftorättsgods ska räknas av så mycket att det täcker de skulder som den maken hade när giftorättsgemenskapen upphörde. Det som återstår av makarnas giftorättsgods, när avdrag gjorts för att täcka skulderna, ska läggas samman och värdet därefter delas lika mellan makarna. Möjligheterna att jämka resultatet av en bodelning framgår av 12 kap. . En situation då jämkning kan ske är då det med hänsyn särskilt till äktenskapets längd men även till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är oskäligt att en make vid bodelning ska lämna egendom till den andra maken i den omfattning som följer av de allmänna reglerna. I sådana fall ska bodelningen i stället göras så att den förstnämnda maken får behålla mer av sitt giftorättsgods. Förslag till EU-förordning om makars förmögenhetsförhållanden m.m. presenterade två förslag till förordningar på familjerättens område: Ett förslag till förordning om makars förmögenhetsförhållanden och ett förslag till förordning om förmögenhetsrättsliga verkningar av registrerade partnerskap (KOM(2011) 126 och KOM(2011) 127). Förslagen innehåller regler om behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet i frågor om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. I praktiken rör det främst frågor om bodelning och andra slags ekonomiska uppgörelser mellan makar eller partner i samband med separation eller dödsfall. Regleringen omfattar även den löpande förvaltningen av makars respektive registrerade partners egendom, såsom bodelning under bestående äktenskap eller partnerskap. Förslagen syftar till att skapa rättslig klarhet för internationella par och förenkla hanteringen av främst bodelningsärenden oavsett var i egendomen finns. Förhandlingar pågår inom EU om förslagen. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2009/10:CU8. Utskottet var med hänvisning till att frågan var föremål för beredning inte berett att förorda något uttalande från sida och ansåg därför att motionerna borde avstyrkas. Utskottet kan konstatera att frågan om makars förmögenhetsförhållanden är föremål för arbete inom EU. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från , varför motionsförslagen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om bodelningskostnader. Utskottet hänvisar till gällande ordning. (FP) föreslår i motion 2013/14:C249 ett tillkännagivande om en utvidgning av ersättningsgarantin när det gäller bodelningskostnader (yrkande 3). Enligt 10 § första stycket 8 rättshjälpslagen (1996:1619) får rättshjälp inte beviljas i en angelägenhet som rör bodelning i annat fall än vid av bodelning. Visst bistånd vid bodelning – ersättningsgaranti – kan emellertid lämnas med stöd av 17 kap. 7 a § . Om det är skäligt med hänsyn till en makes ekonomiska och personliga förhållanden samt omständigheterna i övrigt, kan en domstol efter ansökan besluta att ersättning till bodelningsförrättare ska betalas ut av allmänna medel för högst fem timmars arbete. Detta gäller om vissa villkor som anges i bestämmelsen är uppfyllda. Ett likalydande motionsyrkande avstyrktes av lagutskottet i betänkande 2005/06:LU19. Utskottet vidhöll sitt tidigare ställningstagande i 2004/05:LU14. I det betänkandet hänvisade lagutskottet till att staten i viss utsträckning bidrar till kostnaderna för bodelningsförrättare, och lagutskottet var därför inte berett att föreslå någon utvidgning av bestämmelsens tillämpningsområde. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsförslagen bör avslås. Tidsfrist för att begära bodelning Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om en tidsfrist för att begära bodelning. Utskottet hänvisar till gällande ordning. I motion 2013/14:C249 av (FP) yrkas ett tillkännagivande om att det i bör införas en tidsfrist för rätten att begära bodelning (yrkande 4). När ett äktenskap upplöses ska makarnas egendom enligt 9 kap. 1 § fördelas mellan dem genom bodelning. Bodelning behövs dock inte om makarna endast har enskild egendom och ingen av dem begär att få överta en bostad eller ett bohag från den andra maken. Bodelning kan ske antingen genom avtal, varigenom makarna själva bestämmer om egendomens fördelning på andelar och lotter, eller genom s.k. tvångsbodelning. Det senare innebär en särskild förrättning verkställd av en bodelningsförrättare, vars avgörande kan klandras till domstol. Bodelning med anledning av äktenskapsskillnad ska enligt 9 kap. 4 § förrättas när äktenskapet har upplösts. Om någon av makarna begär bodelning när ett mål om äktenskapsskillnad pågår, ska bodelningen dock förrättas genast. Enligt 17 kap. 1 § ska domstolen, om makarna inte kan enas om en bodelning, på ansökan av någon av makarna förordna någon att vara bodelningsförrättare. Om det behövs får flera bodelningsförrättare förordnas. Någon tidsfrist inom vilken bodelning senast ska begäras finns inte i . I ett rättsfall har ansett att en make förlorat sin rätt att begära bodelning efter äktenskapsskillnad när ansökan om bodelningsförrättare kom in först efter äktenskapsskillnaden och den f.d. maken inte åberopade någon omständighet som förklarade dröjsmålet (NJA 1993 s. 570). Det kan vidare noteras att sambolagen (2003:376) innehåller en bestämmelse om tidsfrist för bodelning. Begäran om bodelning ska enligt 8 § sambolagen framställas senast efter det att samboförhållandet upphörde. I propositionen med förslag till sambolag (prop. 2002/03:80) anförde regeringen att en sådan tidsfrist skulle medföra ett avsteg från samstämmigheten mellan sambolagen och , men att den inte skulle innebära att skyddet för sambor skulle bli mer långtgående än skyddet för makar. Enligt regeringens mening framstod dessutom olikheten som motiverad med hänsyn till att bodelning enligt sambolagen – i motsats till vad som gäller enligt – inte är obligatorisk. Utskottet kan konstatera att det i inte finns någon tidsfrist inom vilken bodelning senast ska begäras. Vad som anförs i motionen utgör inte skäl att föreslå att ska ta något initiativ i frågan. Motionsförslaget bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om ändringar i namnlagen. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. Jämför reservation 28 (S, MP, V). m.fl. (S) anför i motion 2013/14:C460 att namnlagen bör ändras så att människor ges rätt att ändra förnamn, oavsett könsidentitet.