bet · H101JuU15 · 2014-02-20 00:00:00 — Straffet för kontaktbrott är böter eller fängelse i högst ett år.När vi debatterade frågan här i inför att lagstiftningen skulle antas - det var jag som deltog i den debatten; det minns jag mycket väl - var vi socialdemokrater skeptiska till att lagen skulle fungera så som det var tänkt. I propositionen fanns inskrivet att den skulle följas upp , men vi ville ha en reservation och lade fram en redan då där vi sade att vi ville ha en kontinuerlig uppföljning av lagstiftningen.Med facit i hand kan vi konstatera att lagen inte har fungerat så som det var tänkt eftersom det är först när den vuxna förgriper sig på barnet som det är straffbart och inte när den är aktiv på nätet för att försöka locka barnet.Lagen trädde alltså i kraft . skulle det komma en uppföljning. Det kom ett regleringsbrev till Brå 2012 med ett uppdrag att följa upp och utvärdera tillämpningen av lagen. , efter att lagen trädde i kraft, kom Brå med en rapport. Den visade på att det är få anmälda fall av gromning som leder till åtal. Från fram till slutet av 2012 gjordes 617 anmälningar, men bara fem av dem lagfördes.Det avgörande för om någon ska kunna åtalas för brottet enligt Brå är tidpunkten för polisanmälan. De flesta polisanmälningar görs i ett mycket tidigt skede, innan man har kommit så långt att man har bestämt tid och plats för möte. Det innebär att det inte finns tillräckligt skäl för åtal för kontaktbrott.Det är tydligt att lagen inte fungerar som det var tänkt eftersom den gäller först när man har kommit överens om att mötas och plats. Och inte ens det räcker - efter det måste man på något sätt bekräfta att man går vidare genom att till exempel köpa biljett, sätta in pengar på något konto och tala om var man ska träffas. Därför är det oerhört angeläget att lagen ses över och att man tar Brås rapport på största allvar.Inledningsvis i mitt anförande sade jag att detta att lagstifta om väl avvägda straff och påföljder är ett sätt att ge signaler om vad vi har för gemensamma normer och spelregler i vårt samhälle. Vårt öppna samhälle bygger ju på demokratiska värderingar om lika människovärde och ömsesidig respekt. Brott kränker rättigheter till liv och egendom, inskränker människors frihet och hotar öppenhet och tillit mellan människor och gentemot samhället.Viktigast av allt är det dock att bekämpa de bakomliggande orsakerna till brotten. En förutsättning för att förebygga brott är framför allt en satsning på ett starkt gemensamt välfärdssamhälle. har det framförts propåer om behov av skärpta straff. Det har handlat om att alla ska behandlas lika när det gäller fängelse som påföljd för brott, om Högsta domstolens praxis i fråga om grova narkotikabrott, om att livstidsstraff ska utdömas som regel vid brottet mord och flera andra liknande saker.Inte i något av dessa fall finns det vetenskapligt, utredningsmässigt eller annat stöd för att hårdare straff typiskt sett och på en allmänpreventiv nivå kommer att leda till minskad brottslighet.Tyvärr verkar kraven mest vara av populistisk karaktär eftersom det finns en tro att dessa åtgärder har stort folkligt stöd. Men inte heller det finns det fog för. Tvärtom är det så att ju mer information som ges om brottslingar, desto mer likt blir allmänhetens val av påföljd den påföljd som domstolen valt.Vad det däremot finns stöd för är att samhället ska rikta betydande insatser mot de unga som uppvisar risk att inleda verkliga brottskarriärer och utveckla kriminella tankemönster samt att så långt som möjligt undvika att unga hamnar i destruktiva miljöer inom slutenvården.Dessutom finns det stöd för att det inte går att mekaniskt fastställa antal år i fängelse utifrån olika mängdtabeller eller värdetabeller och att varje brott är en unik gärning som måste bedömas från fall till fall.Sedan är det ett faktum att långa straff i sig kan ha en preventiv effekt för individen i fråga - den som är inlåst kan ju inte begå nya brott.I vissa grupper kan det ge status att ha dömts till ett långt fängelsestraff, och det kan hända att personer avtjänar varandras straff som ett sätt att idka byteshandel eller visa lojalitet. I få av de situationerna kommer hårdare straff att leda till minskad brottslighet.Jag utesluter inte att det finns brott som leder till för milda påföljder. Ett aktuellt exempel är våldtäktslagstiftningen som behöver skärpas genom att ett samtyckeskrav införs. Dessutom bör frågan om oaktsamhet ses över. Det kommer vi att diskutera senare i dag.Valet av påföljd för olika dömda och olika straff ska däremot inte baseras på subjektiva uppfattningar hos enskilda individer utan på vetenskap och beprövad erfarenhet. Den påföljd som leder till lägre risk för återfall, som minimerar samhällsfaran och samhällets kostnader och leder till minskat lidande för såväl målsägande som dömda ska väljas. Det ska inte vara så att den påföljd som känns bäst eller, givet en viss medial situation, uppfattas som mest populär är den som väljs.Jag skulle vilja säga några ord om några andra frågor också. Jag vill börja med det som står i reservation 18, som handlar om it-frågor.Hackare som hjälper till med att experimentera med säkerhetsfrågor och som dokumenterar och åtgärdar dem fyller en viktig funktion så länge de inte gör någon skada och inte har brottsliga avsikter. När någon visar på allvarliga fel och brister i olika it-system för företag och därigenom i vissa fall gör sig skyldig till brott är det rimligt att hen ska behandlas på samma sätt som den som själv agerar för att minska effekten av annan brottslig verksamhet eller som vill förhindra att andra brott begås.Den som tar sig in i ett it-system för att påvisa allvarliga fel och brister, utan att därigenom sätta människors liv eller hälsa i fara eller genom att själv sprida vidare känsliga uppgifter, kan alltså göra sig skyldig till brott. Det är en sak, men personen kan därigenom anses göra samhället, enskilda och företag en stor tjänst genom att påvisa säkerhetsbrister om det är syftet. anser att detta ska ses som en förmildrande omständighet och påverka det straff som utmäts.Jag skulle också vilja säga någonting om identitetsstölder. Det är en av de frågor där vi har kunnat få fram ett tillkännagivande till regeringen.Identitetsstölder har blivit ett stort problem, och bedrägerier i samband med dessa hör numera till de vanligaste brotten i . Ökningen av dessa typer av brott är lavinartad, mörkertalet är mycket stort, och allt fler får se sina personuppgifter kapade. Därför är det bra att vi nu får ett tillkännagivande till regeringen om att se över om inte respekten för enskildas integritet kräver straffrättsliga och andra åtgärder mot identitetskapning. Slutligen vill jag också nämna något om hot och våld mot förtroendevalda och respekten för demokratin. Grunden för en demokrati är att åsikter ska kunna framföras och bemötas. Alla måste känna sig trygga att engagera sig politiskt och delta i det demokratiska samtalet. Att vara engagerad politiskt är i grunden viktigt och roligt. Om vi vill ha en levande, deltagande demokrati bör så många som möjligt kunna och vilja delta i politiska debatter och engagera sig för att förändra samhället.Då är det viktigt att det är låga trösklar in i politiken och att människor känner sig trygga att engagera sig. Därför är det helt oacceptabelt att människor angrips och hotas på grund av sina politiska åsikter. Att myndigheter attackeras är även det oroväckande. Jag tänker till exempel på de attacker mot och boenden som genomförs av både höger- och vänsterextrema grupperingar.I Brottsförebyggande rådets trygghetsundersökning om politiker framkommer att uppger att de utsattes för hot, våld eller trakasserier. Ordförande i socialnämnd och styrelseordförande är särskilt utsatta positioner, och ofta är det just Sverigedemokrater som utsätts för hot eller våld.Hot och trakasserier mot förtroendevalda politiker och ämbetsutövare är inte bara ett hot mot demokratin utan också en djupt kränkande handling mot den individ och den familj som utsätts för detta.Jag välkomnar att regeringen genomför en granskning om hur domstolar dömer när det gäller våld och hot mot politiker. Att brott mot tjänsteman och brott mot politiker likställs är något som anser behöver övervägas.Men det räcker inte. anser att en bredare översyn egentligen är det som behövs. Det är knappast så att en straffskärpning kommer verka avskräckande, utan snarare ska det ses som en signal om vikten av det demokratiska samtalet. Det borde också finnas en handlingsplan på nivå mot hot, våld och trakasserier där det tydligt ska framgå hur man bör agera och vart man kan eller ska vända sig.Med detta sagt vill jag yrka bifall till reservation 19. I detta betänkande stöder sex reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 3, 4 och 20.För 15 år sedan röstades sexköpslagen igenom i riksdag. införlivades lagen i och återfinns numera under dess sjätte kapitel om sexualbrott. skärptes maxstraffet för sexköp från fängelse till fängelse . Syftet med skärpningen var att göra det lättare för domstolarna att döma ut straff som verkligen avspeglade allvarliga och grova sexköp.Trots detta kunde avslöja, efter en granskning av samtliga sexköpsdomar i , att så gott som ingen döms till fängelse för sexköp. Sedan lagens tillkomst har fängelsestraff endast utdömts två gånger, ett fall 2005 och ett fall 2011. Och ska vi vara medvetna om att det inte är sexköpen i sig i dessa två fall som gett fängelse utan andra brott förövarna dömts för vid samma tillfälle. I DN:s artikel ges ett talande exempel på hur verkningslös lagen i verkligheten är. När polisen i lyckades klara upp en stor traffickinghärva där rumänska kvinnor hölls under slavliknande förhållanden och såldes till hundratals män ledde det till att 141 män åtalades för köp av sexuell tjänst. Av dessa 141 åtalade frikändes 16 och resten fick dagsböter.Att sexköpare riskfritt kan begå allvarliga sexköpsbrott och utnyttja offer för människohandel, medvetna om att det räcker att betala böter för att få problemet ur världen, är inte en tillfredsställande ordning. För att lösa problemet med för låga straff och för att göra sexköpslagen mer effektiv föreslår att ett grovt sexköpsbrott ska införas, med fängelse som minimistraff i straffskalan. Det bör förslagsvis främst vara förbehållet personer som döms för sexköp och som har dömts för sådan brottslighet eller personer som har köpt sex av särskilt utsatta, till exempel av traffickingoffer, som fallet var i Göteborg.Men inte nog med det. Det är inte bara så att det finns vuxna människor, företrädesvis män, som är villiga att köpa sex av andra vuxna, utan det finns tyvärr även vuxna, företrädesvis män, som är villiga att köpa sex av barn.Enligt sjätte kapitel om sexualbrott kan en person som köper sex av en minderårig dömas för köp av sexuell handling av barn. Till skillnad från brottet sexköp av vuxna, som straffas med böter eller fängelse i högst , ger sexköp av barn ett strängare straff, nämligen böter eller fängelse i högst . Straffskalornas skillnader motiveras i förarbetena med att sexköp av barn är ett allvarligare brott med högre straffvärde.Inte heller i detta fall fungerar dock lagstiftningen som det var tänkt. genomförde en granskning som visade att så gott som ingen av dem som köper sex av barn döms till fängelse. Av 542 anmälda fall ledde endast 26 till fällande domar och endast fyra till fängelsestraff. Lägger man därtill möjligheten att det finns ett mörkertal av sexköpsbrott mot barn som aldrig kommer till polisens kännedom kan man anta att det är så gott som riskfritt att köpa sex av barn i dagens . Blir man mot förmodan påkommen kommer man i stort sett alltid undan med böter. Och det, herr talman, är inte acceptabelt. Jag har svårt att leva i ett land där man ser mellan fingrarna med den här sortens brott när vuxna köper sexuella tjänster av barn. Det är vidrigt att detta får förekomma, och då uttrycker jag mig milt.För att göra lagen mer effektiv, och för att sexköp av barn verkligen ska ge strängare straff, vill att minimistraffet ska ändras från böter till fängelse. Det är inte rimligt att en person som köper sex av barn ska komma undan med endast böter. begicks en av de värsta gruppvåldtäkterna i svensk historia. Det är något som jag har tagit upp här i talarstolen tidigare. Det var en svensk tvåbarnsmamma som utsattes för en gruppvåldtäkt av åtta män på en flyktingförläggning i . och i omgångar turades de om att våldföra sig på den försvarslösa kvinnan. Efter övergreppen drabbades kvinnan av allvarliga fysiska och psykiska men. Lyckligtvis greps alla förövarna och dömdes till förhållandevis långa fängelsestraff för handlingar som enligt åtalet präglades av särskild hänsynslöshet och råhet. Eller rättare sagt, alla utom en av gärningsmännen dömdes. Den åttonde gärningsmannen kom i stället undan med i skadestånd. En av männen kunde nämligen inte dömas för grov våldtäkt som de övriga sju - detta eftersom den våldtagna kvinnan hade svårt att exakt minnas alla övergrepp och vem av de åtta gärningsmännen som hade gjort vad. Det enda som kunde styrkas av rätten var att den åttonde gärningsmannen hade stått bredvid sängen och onanerat när övergreppen mot kvinnan pågick. Denna handling kunde i sig inte klassas som våldtäkt utan som sexuellt ofredande. Och eftersom åtalet inte innefattat sexuellt ofredande kunde den åttonde gärningsmannen inte dömas. För att ha suttit frihetsberövad för ett våldtäktsåtal som han inte kunde dömas för gavs istället den åttonde gärningsmannen en ersättning om av staten. Alltså: Den åttonde gärningsmannen deltar i en av de värsta gruppvåldtäkterna i svensk historia, som enligt rätten präglas av särskild hänsynslöshet och råhet. Gärningsmännen är så många att det inte går att styrka att han genomfört samlag, men det är styrkt att han stått bredvid under den långa våldtäkten och onanerat. För det släpps han då fri och får i skadestånd.Jag menar att detta är orimligt. Det är en orimlig ordning. Jag anser att det i detta fall borde ha varit den våldtagna småbarnsmamman som skulle ha tilldelats ett extra skadestånd för att staten hade begått sådana fel att en av gärningsmännen som uppenbarligen var delaktig kunde släppas på fri fot. Därför menar jag att lagen bör ändras så att det är brottsoffret som tilldelas skadestånd i fall som detta och inte brottslingen. Vi debatterar straffrättsliga frågor. Jag kan instämma en hel del i vad företrädarna för Socialdemokraterna och har sagt i denna debatt. Jag behöver inte upprepa mycket av de sakerna.Det är i alla fall glädjande att det är två tillkännagivanden i betänkandet, ett om ekonomisk brottslighet och ett om id-kapningar.Jag skulle vilja ägna mig åt en reservation - vi har diskuterat detta i kammaren. Det är reservation nr 15, som jag också yrkar bifall till. Det gäller avkriminalisering av eget bruk av narkotika.Jag vill börja med att säga att inte vill legalisera narkotika - jag hoppas att alla hörde det . Det ska vara kriminellt. Vi ska jaga narkotikan och få bort den, men vi ska inte jaga missbrukare som är beroende. De behöver hjälp med vård och stöd, inte bli sedda som kriminella.I mer än 30 år har det varit en tävlan mellan partierna om vem som har den hårdaste inställningen i narkotikapolitiken. Man säger: Det är vi som är mest emot knarket. När vi ser tillbaka på hur politiken har skötts kan vi konstatera att den inte har varit så framgångsrik. Stora problem är olösta. Kriminaliseringen av själva bruket - det gäller alltså det man har i kroppen, inte utanför - har lett till att man pekar ut människor som kriminella. De får en stämpel som stöter ut dem ur samhällsgemenskapen. Det är något som har ett tätt samband med utvecklingen av tungt missbruk. Personer med missbruksproblem drar sig även i större utsträckning för att söka hjälp, såklart. Det gäller särskilt dem som har ett riskbruk och som tidigare är ostraffade.I dagsläget har även de som har haft ett missbruk, men tagit sig ur beroendet, problem då de ska söka ett jobb. Då blir det stopp, eftersom allt fler arbetsgivare kräver registerutdrag. när jag har lämnat beroendet bakom mig ska jag fortsätta att straffas med att inte få jobb, eftersom detta finns i mina registerutdrag.Jag undrar om det är någon i kammaren som kan svara på frågan: Är det här bra för den som är före detta missbrukare och som blir förföljd av detta ?Regeringens företrädare lyfter fram som ett internationellt föredöme och hävdar att narkotikapolitik är bättre än andra länders, vilket inte är sant. har högre narkotikadödlighet än exempelvis de så kallade drogliberala länderna och . Hur kan det komma sig?För mig står det helt klart vad den svenska narkotikapolitiken står för. Det är att stoppa huvudet djupt ned i sanden för att slippa ta tag i problem som inte är lösta. Regeringens svar när det gäller dessa allvarliga problem verkar vara att förneka att de existerar. Det har hjälpt föga med nolltolerans, ett narkotikafritt samhälle eller hårdare tag. För att man ska kunna minska narkotikamissbruket och dess baksida måste det faktiskt till en annan politik.Vi måste först och främst diskutera frågan seriöst för att komma någon vart. Vi har problem. Vi ska inte blunda för dem, utan vi ska försöka lösa dem. Det ska vi göra tillsammans, tycker vi.Den här lagstiftningen kom 1988, tror jag. Den är inte utvärderad. Det är ganska förskräckligt att man inte har utvärderat vad konsumtionsförbudet har åstadkommit. Har det varit effektivt? Har det varit bra? Detta skulle vi kunna få en massa svar på. Jag ställer mig frågan: Varför har man inte utvärderat lagstiftningen?Man måste naturligtvis förstärka den generella välfärdspolitiken, vilket exempelvis innebär en missbruksvård värd namnet. Satsa mer på riktade sociala insatser! Det handlar om att man stöder barn och unga i riskgrupper, framför allt i skolan. Men det handlar också om att stödja deras familjer, som kanske har problem. Det är ju ofta så.Det finns någonting som alltid förföljer mig: ett besök på Hinseberg. Det var två kvinnor som frågade: Tycker du att det är rimligt att det ska behöva gå så långt att vi ska hamna här innan vi får relevant hjälp? Jag tror att ni i denna kammare är skyldiga dessa kvinnor ett svar. Det finns knappast något politiskt område som är så väl diskuterat som straffrätten. Vi kan slå upp vilken tidning som helst. Oavsett om det är en morgontidning eller en kvällstidning hittar vi frågor som handlar om brott och vilka påföljder som har dömts ut. Vi här i är också duktiga på att tycka och tänka och lägga fram förslag vad gäller straffrätten. hanterar vi 115 motionsyrkanden.Vad vill vi då uppnå med straffrätten? Det enkla svaret är väl att den som begår ett brott ska få en påföljd, ett straff, som är proportionell i förhållande till den gärning, det brott, som har begåtts. Det ska inte sammanblandas med att påföljden är en vedergällning, en hämnd, för brottet som har begåtts. Det tankesättet, hämndtanken, tillhör andra århundraden än 2000-talet.När det gäller vad som är en proportionell påföljd har vi säkert olika uppfattningar. Det är inget konstigt med det. Det sprids ofta en myt om att svenska folket alltid skulle tycka att det döms ut för milda straff, men det finns forskning som visar det motsatta, precis som tog upp. Jag tycker att det är intressant att nämna något om den forskningen. När slumpvis utvalda personer verkligen fick sätta sig in i hela historien kring ett fall tyckte de inte längre att det var för milda straff som hade dömts ut, snarare tvärtom i vissa fall. Bilden är inte så enkel som många vill ge sken av: att svenska folket bara vill ha hårdare straff.I kammaren får vi ofta höra, så också , av och att vi i Alliansen fokuserar för mycket på hårdare straff. Men i det här betänkandet får vi ett tillkännagivande från alla åtta partier, inklusive och , om att regeringen inte får återkomma med förslag i skatteförfarandefrågan som leder till mildare påföljder . Det är väldigt intressant att och är så tydliga med att det ska vara hårdare straff.Det får inte vara mildare straff när någon har begått skattebrott mot staten. Men när det handlar om andra typer av brott, narkotikabrott eller misshandelsbrott som drabbar enskilda människor, är det inte lika viktigt med kännbara påföljder. Vi har aldrig sett någon vilja till tillkännagivande att regeringen inte får återkomma med förslag till mildare påföljder. Där får gärna återkomma och förklara varför det är viktigt att markera just i det här fallet, där det är staten som drabbas. Men vi hör aldrig samma markering när det är enskilda människor som har drabbats. Då ser vi inte samma reaktion från sida.Fru talman! I sakfrågan är vi överens om att det som man i utredningen om förbud i skatteförfarandet har kommit fram till är bra. Vi i Alliansen ser ingen anledning att reservera oss mot yrkanden om bifall till de motioner från Socialdemokraterna och som tar upp den frågan. Däremot tycker vi att tillkännagivandet till regeringen är onödigt eftersom regeringen redan jobbar precis med det här. Det har vi tagit upp i ett särskilt yttrande. Om vill tillkännage till regeringen att regeringen ska göra det som regeringen redan gör, så visst, men någon egentlig betydelse har det inte. Samma sak gäller ett tillkännagivande om identitetsstölder. , det vill säga , kom betänkande som bland annat behandlar frågan om identitetsstöld. Regeringen har skickat ut det betänkandet på remiss, som sig bör, och vill oppositionen tillkännage för regeringen att se över frågan.Det är precis vad regeringen har gjort, och fortgår arbetet med att ta fram ny lagstiftning. Vi i Alliansen har samma uppfattning som oppositionen, så vi väljer att inte reservera oss mot utskottets tillkännagivande, men i sak är det helt betydelselöst.Det är uppenbart att oppositionspartierna har en ny taktik, eller en ny inställning. Det kanske inte så konstigt, för det är ju valår . ska det fram så många tillkännagivanden till regeringen som möjligt, även om det handlar om sådant som precis har utretts och håller på att behandlas.Fru talman! Jag måste nämna en sak som tog upp, ett beslut från om körkortsåterkallelse. Hovrätten har redan avgjort det fallet och undanröjt tingsrättens beslut. kom Hovrätten över och med sitt beslut, undanröjde tingsrättens bedömning och återförvisade målet för avgörande. Slutsatsen att det som gäller i skatteförfarandet även skulle vara tillämpligt i trafikmål och körkortsåterkallelseärenden är inte rätt slutsats att dra.Jag skulle vilja ta tillfället i akt och nämna två centerpartimotioner som jag tycker är viktiga men där det inte finns tillkännagivanden eller reservationer i det här läget.Den första gäller människohandel. Det finns inte många vidrigare brott än slaveri, för det tycker jag att det är. Människohandel är slaveri. Det pågår mycket arbete mot människohandel. Bland annat har i fått ett nationellt uppdrag. gällde det bara människohandel för sexuella ändamål. gäller det även andra ändamål, som tvångsarbete, att begå brott eller att tigga.Det är jättebra och glädjande att alliansregeringen har lyft människohandelsfrågan mer än i , men jag tycker att det finns mer vi kan och bör göra. I en rapport som jag och en norsk stortingsledamot som rapportörer vid någonting som heter har lagt fram har vi lyft upp det system som finns i och med en oberoende nationell rapportör. Det tycker vi borde införas även i . Vi skulle också gärna under nästa mandatperiod se en ny nationell handlingsplan mot alla former av människohandel.Tyvärr kan kampen mot människohandel aldrig ta slut. Det arbetet måste fortsätta, ständigt.Den andra motion som jag kort tänkte beröra är svenskars deltagande i utbildningar vid terroristorganisationer. Jag tycker inte att det är tillfredsställande att svenska medborgare kan åka utomlands och till exempel delta i i hur man utför terrordåd. Det är en svår fråga och en viktig diskussion.