bet · H101KU28 · 2014-04-15 00:00:00 — 2013/14:KU28 Etermediefrågor I betänkandet behandlas elva motionsyrkanden från de allmänna motionstiderna 2012 och 2013 som rör vissa radio- och tv-frågor. Motionerna handlar bl.a. om en s.k. evenemangslista, annonstider i radio och tv, alkoholreklam i tv, sammansättning och verksamhet samt behovet av en ny radio- och tv-lag. Utskottet föreslår att ger regeringen till känna att denna vid den fortsatta beredningen av förslaget från Myndigheten för radio och tv om en evenemangslista dels bör skärpa kraven så att en högre andel av allmänheten får tillgång till de evenemang som listan omfattar, dels tydliggör att med fri tv avses allmänhetens tillgång till tv utan extra betalning utöver licensavgift och i förekommande fall grundanslutningsavgift till ett kabelnät. Därmed tillstyrks två motionsyrkanden i frågan. Övriga motionsyrkanden avslås. I betänkandet finns tre reservationer och ett särskilt yttrande. Utskottets förslag till riksdagsbeslut tillkännager som sin mening att regeringen vid den fortsatta beredningen av förslaget från Myndigheten för radio och tv om en evenemangslista bör beakta vad har anfört i frågan. 2012/13:Kr320 av i m.fl. (S) yrkande 30 och 2013/14:Kr339 av i m.fl. (S) yrkande 45. Reservation 1 (M, FP, C, KD) Annonstider i radio och tv 2012/13:K388 av och (båda MP). 2013/14:K370 av m.fl. (S). 2013/14:K334 av (SD). Reservation 2 (SD) 2012/13:K243 av (KD) yrkande 2. Översyn av mediepolitiken och av radio- och tv-lagen 2012/13:Kr224 av m.fl. (MP) yrkandena 1 och 4. Reservation 3 (MP) Motioner som bereds förenklat 2012/13:K284 av och (båda SD) yrkande 1, 2012/13:K305 av och (båda M) och 2013/14:K333 av och (båda SD) yrkande 1. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP), Per (M), (S), (M), i (S), (M), (FP), (S), (C), (S), Skånberg (KD), (SD), (V), (M), (S), (M) och (S). I betänkandet behandlas elva motionsyrkanden från den allmänna motionstiden och 2013 som rör vissa radio- och tv-frågor. Motionerna handlar bl.a. om en s.k. evenemangslista, annonstider i radio och tv, alkoholreklam i tv, sammansättning och verksamhet samt behovet av en ny radio- och tv-lag. Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen att denna vid den fortsatta beredningen av förslaget från Myndigheten för radio och tv om en evenemangslista bör beakta vad har anfört i frågan. Jämför reservation 1 (M, FP, C, KD). i m.fl. (S) begär i motion 2012/13:Kr320 ett tillkännagivande till regeringen om att inrätta en evenemangslista (yrkande 30). Motionärerna anför att stora idrottsevenemang tillhör de mest sedda tv-programmen och att viktiga sporthändelser är en del av vårt samhälle som alla är delaktiga i. Trots att har fattat beslut om att ge regeringen i uppdrag att bereda frågan om en evenemangslista har ingenting hänt. I samband med att EU:s AV-direktiv implementerades i infördes ett krav i radio- och tv-lagen att den som innehar den exklusiva rätten till en tv-sändning från ett svenskt eller utländskt evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället inte får utnyttja denna rättighet på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i utestängs från möjligheten att i fri television se evenemanget i direktsändning eller, om det finns saklig grund för det, med en mindre tidsförskjutning. I praktiken innebär lagkravet att stora evenemang ska sändas fritt i hela landet. För att regleringen ska ha praktisk verkan krävs att regeringen meddelar föreskrift om vilka evenemang som åsyftas. Motionärerna anser att regeringen skyndsamt bör bereda frågan och återkomma till med förslag till beslut. I motion 2013/14:Kr339 begär i m.fl. (S) återigen ett tillkännagivande om införandet av en evenemangslista (yrkande 45). Motionärerna konstaterar att regeringen har gett Myndigheten för radio och tv i uppdrag att bereda frågan. Ett konsultföretag har tagit fram en underlagsrapport på uppdrag av Myndigheten för radio och tv. I den definierar man fri tv som en programtjänst som kan tas emot av en väsentlig del av allmänheten i fri-tv om av befolkningen har tillgång till programtjänsten utan några ytterligare kostnader utöver licensavgift och/eller avgift för baspaket. Motionärerna anser att det inte är en acceptabel lösning att , dvs. ca 1,5 miljoner människor, inte skulle kunna ta del av utbudet. De anser att regeringen bör återkomma till med förslag till beslut. Yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) reglerar skyddet för yttrandefriheten i ljudradio, television och vissa liknande överföringar, offentliga uppspelningar ur en databas samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar. Varje svensk medborgare och svensk juridisk person har enligt 3 kap. 1 § YGL rätt att sända radioprogram genom tråd. Med radioprogram avses program i ljudradio och television samt innehållet i vissa andra överföringar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor. När det gäller sändningar genom tråd (kabelsändningar) råder alltså etableringsfrihet, vilket innebär att det inte får ställas något krav på tillstånd för att sända radioprogram till allmänheten. Av andra stycket samma paragraf framgår dock att vissa föreskrifter kan meddelas i lag, bl.a. om skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidiga upplysningar. Rätten att sända radioprogram på annat sätt än genom tråd (etersändningar) får enligt 3 kap. 2 § YGL regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. För dessa sändningar råder således inte en motsvarande etableringsfrihet. Detta har motiverats av det begränsade sändningsutrymme som finns för etersändningar och med att det är nödvändigt med någon form av kontroll över hur radiofrekvensspektrum tas i anspråk. I fråga om begränsningarna i sändningsrätten gäller vad som föreskrivs i regeringsformen (RF) om begränsningar av grundläggande fri- och rättigheter (3 kap. 3 § YGL). Detta får betydelse för sådana föreskrifter som syftar till att reglera villkoren för trådsändningar – förutsatt att de innebär begränsningar i sändningsrätten – och för föreskrifter om tillstånd och villkor för eterburna sändningar, men däremot inte för sådana ordningsföreskrifter som avses i 2 kap. 23 § tredje stycket RF (prop. 1990/91:64). I samband med att och rådets direktiv /36/EG om ändring av rådets direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (det s.k. tv-direktivet) genomfördes i svensk rätt infördes en ny bestämmelse i den då gällande radio- och tv-lagen (1996:844) för att möjliggöra att tv-sändningar av viktiga evenemang skulle bli tillgängliga för en väsentlig del av allmänheten i en EES-stat (prop. 1997/98:184, bet. 1998/99:KU23). Införlivandet av Europarlamentets och rådets direktiv /65/EG av om en ändring av rådets direktiv /552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (det s.k. AV-direktivet) innebar inte några ändringar i sak av denna bestämmelse (prop. 2009/10:115, bet. 2009/10:KU25). AV-direktivet har sedermera kodifierats genom direktiv /13/EU av om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster. Av artikel 14 (punkt 1) i AV-direktivet följer att varje medlemsstat får vidta åtgärder som är förenliga med unionsrätten för att säkerställa att programföretag under dess jurisdiktion, med utnyttjande av exklusiva rättigheter, inte sänder evenemang som den medlemsstaten anser vara av särskild vikt för samhället på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i den medlemsstaten utestängs från möjligheten att följa sådana evenemang genom direktsändning eller tidsförskjuten sändning i fri television. I sådana fall ska den berörda medlemsstaten upprätta en förteckning över de nationella eller icke-nationella evenemang som den anser vara av särskild vikt för samhället. Detta ska göras på ett klart och öppet sätt i rätt och god tid. Den berörda medlemsstaten ska också bestämma om dessa evenemang ska vara tillgängliga helt eller delvis genom direktsändning eller, när så är nödvändigt eller lämpligt av objektiva skäl i allmänhetens intresse, helt eller delvis via tidsförskjuten sändning. Medlemsstaterna ska till kommissionen anmäla alla åtgärder som har vidtagits eller kommer att vidtas enligt punkt 1. efter anmälan ska kommissionen kontrollera att sådana åtgärder är förenliga med unionsrätten och meddela dem till de andra medlemsstaterna. Den ska inhämta ett yttrande från den kontaktkommitté som har inrättats i enlighet med artikel 29 och i Europeiska unionens officiella tidning skyndsamt offentliggöra de åtgärder som har vidtagits samt minst en gång offentliggöra en samlad förteckning över de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit (punkt 2). Medlemsstaterna ska på lämpligt sätt och inom ramen för sin lagstiftning se till att programföretag under deras jurisdiktion inte utövar de exklusiva rättigheter som har förvärvats av dessa programföretag efter på sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i en annan medlemsstat utestängs från möjligheten att följa evenemang på det sätt som den andra medlemsstaten bestämt i enlighet med punkterna 1 och 2 helt eller delvis genom direktsändning eller, när så är nödvändigt eller lämpligt av objektiva skäl i allmänhetens intresse, helt eller delvis genom tidsförskjuten sändning i fri television såsom den andra medlemsstaten har bestämt i enlighet med punkt 1. Bestämmelsens innebörd förtydligas i ingressen till direktivet. I ingressen (punkt 52) förklaras att för att evenemanget ska anses vara av särskild vikt för samhället bör det uppfylla ett antal kriterier, dvs. vara ett unikt evenemang som är av allmänt intresse inom unionen eller i en viss medlemsstat eller i en viktig del av en viss medlemsstat och anordnas i förväg av en arrangör som lagligen får sälja rättigheterna till detta evenemang. Av ingressen (punkt 53) framgår vidare att med fri tv avses program som är tillgängliga för allmänheten utan extra betalning utöver de finansieringskällor för sändningar som förekommer allmänt i varje medlemsstat, såsom licensavgift eller grundanslutningsavgift till ett kabelnät. I regeringens proposition (1997/98:184 s. 42) om tv-företagens skyldigheter anförs följande: Den föreslagna bestämmelsen innebär inte att ett marksändande tv-företag får ensamrätt att sända de evenemang som finns upptagna på listan. Ingenting hindrar att ett annat TV-företag som innehar den exklusiva sändningsrätten väljer att också sända evenemanget. Det är emellertid nödvändigt att rätten att sända evenemanget har erbjudits även till företag som uppfyller kraven på befolkningstäckning. Den föreslagna bestämmelsen innebär inte heller någon skyldighet för de marksändande TV-företagen att sända ut de evenemang som är upptagna på listan. Liksom är det programföretagen som själva avgör vilka program de vill sända. Avsikten är inte att tvinga programföretag att sända listade evenemang. Ett programföretag som har förvärvat en exklusiv sändningsrätt till ett listat evenemang men som avstår från att sända evenemanget i fråga skall, som sagts, vara fritt från ansvar. TV-direktivet kan sägas innebära en skyldighet för vissa programföretag att möjliggöra för andra programföretag att sända vissa evenemang. Detta kan ske på olika sätt. En möjlighet är att det första programföretaget avstår från sin exklusiva rättighet. Därmed ger det den som anordnar evenemanget rätten att upplåta sändningsrätten till ytterligare ett programföretag. Ett annat sätt är att det första programföretaget själv upplåter sändningsrätten till ett annat programföretag. Direktivet ger emellertid inte någon vägledning när det gäller hur villkoren för en sådan rättighetsupplåtelse skall bestämmas. Detta kan givetvis skapa svårigheter både för berörda programföretag och för de myndigheter som ska tillämpa bestämmelsen. Enligt 5 kap. 9 § radio- och tv-lagen (2010:696) får den som sänder tv och som innehar den exklusiva rätten till en tv-sändning från ett svenskt eller utländskt evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället inte, om programföretaget sänder evenemanget, utnyttja rättigheten på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i utestängs från möjligheten att i fri tv se evenemanget i direktsändning eller, om det finns saklig grund för det, med en mindre tidsförskjutning. De evenemang som avses är sådana som inträffar högst en gång och som intresserar en bred allmänhet i . Om Europeiska kommissionen genom en underrättelse i Europeiska unionens officiella tidning har förklarat att ett evenemang är av särskild vikt för samhället i en annan EES-stat får de som sänder tv och som innehar den exklusiva rätten att sända evenemanget till den staten inte, om de sänder evenemanget, utnyttja rättigheten på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i den staten utestängs från möjligheten att se evenemanget i fri tv på ett sätt som närmare anges i underrättelsen. Om någon för att uppfylla skyldigheten enligt första eller andra stycket erbjuder någon annan att sända evenemanget i tv ska detta göras på skäliga villkor. Enligt radio- och tv-lagen meddelar regeringen föreskrifter om vilka evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället. Några sådana föreskrifter har inte meddelats. behandlade förslaget i regeringens proposition 1997/98:184 Ändringar i radio- och tv-lagen om att införa en möjlighet att upprätta en svensk tv-lista samt ett antal motioner med anledning av propositionen (bet. 1998/99:KU23). Utskottet anförde att regeringens förslag innebär att det införs en bestämmelse i radio- och tv-lagen som möjliggör att en svensk lista över evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället kan upprättas. Utskottet delade regeringens bedömning att en sådan bestämmelse borde införas. Härigenom säkerställs att svenska programföretag och programföretag i andra EES-stater inte ska kunna utestänga en väsentlig del av allmänheten i från möjligheten att i fri tv se evenemang som anser är av särskild vikt. En motion i vilken det anfördes att regeringens förslag i denna del borde avvisas avstyrktes därför. När det därefter gällde frågan om att regeringen borde upprätta en svensk lista över evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället anförde att kulturutskottet i sitt yttrande hade framhållit att många hushåll i alltjämt endast hade tillgång till de tre markbundna kanalerna SVT1, SVT2 och TV4. ansåg att allmänhetens tillgång till program av den aktuella typen inte får riskera att begränsas. Utskottet framhöll att sådana program inte endast avser sändning av idrottsevenemang. Lika viktigt var enligt utskottet allmänhetens tillgång till andra angelägna evenemang, t.ex. inom kultursektorn. ansåg att främst rättviseskäl talar för att det är angeläget att regeringen ges möjlighet att upprätta en lista över viktiga evenemang. konstaterade att den föreslagna konstruktionen av den aktuella bestämmelsen innebär att det ankommer på regeringen att besluta huruvida en svensk lista ska upprättas och att fastställa dess innehåll. I enlighet med vad som anfördes i propositionen utgick utskottet från att en sådan lista upprättas först när det finns behov av att på detta sätt säkerställa att de aktuella evenemangen blir tillgängliga för en väsentlig del av befolkningen. När det gäller idrottsevenemang där rättigheter har upplåtits av inhemska arrangörer har de problem som en lista är tänkt att lösa inte varit för handen. Arrangörerna har försökt att göra evenemangen tillgängliga för en väsentlig del av befolkningen – detta i såväl deras egna som deras sponsorers intresse. Med hänsyn till svensk idrotts ekonomi och konkurrenskraft ansåg utskottet därför att idrottsevenemang i där rättigheter upplåts av inhemska arrangörer ska lämnas utanför en eventuell lista. Utskottet förutsatte att regeringen inhämtar godkännande om någon annan bedömning aktualiseras. Enligt utskottet borde detta ges regeringen till känna. Mot bakgrund av det anförda avstyrkte utskottet motionerna. biföll utskottets förslag (rskr. 1998/99:177). behandlade utskottet åter motionsyrkanden om den s.k. evenemangslistan (bet. 2011/12:KU16). I sitt ställningstagande anförde utskottet att det var hög tid att upprätta en evenemangslista för att säkerställa att sportevenemang som är av särskild vikt för samhället kan förbli tillgängliga för en väsentlig del av befolkningen. De evenemang som avsågs var sådana som sänds och som intresserar en bred allmänhet, t.ex. hade man inte behövt upprätta en sådan lista eftersom sportevenemang alltid hade sänts i kanaler som sänder fritt i hela landet. Utskottet ansåg att den senaste tidens utveckling där stora kommersiella bolag har förvärvat de exklusiva sändningsrättigheterna till stora och betydelsefulla idrottsevenemang såsom visade på behovet av en sådan lista. Utskottet ansåg därför att borde ge regeringen till känna att regeringen borde tillsätta en utredning för att avgöra hur en evenemangslista ska utformas. Utskottet tillstyrkte därmed de aktuella motionsyrkandena. följde utskottets förslag (rskr. 2011/12:224). I det aktuella betänkandet redovisade utskottet att en skrivelse från företrädare för 23 specialidrottsförbund hade inkommit till kulturutskottet och senare överlämnats till . I skrivelsen uppmanade specialistidrottsförbunden att begära att regeringen skulle börja upprätta en s.k. evenemangslista över de evenemang som det borde gå att följa gratis i tv under . Regeringen gav Myndigheten för radio och tv i uppdrag att analysera och lämna förslag till hur en evenemangslista skulle kunna utformas. I uppdraget ingick också att inhämta synpunkter från aktörerna. Myndigheten redovisade uppdraget . Av rapporten framgår att de flesta av de aktörer som har lämnat synpunkter till myndigheten anser att dagens marknad är välfungerande och att det inte behövs någon lista. Ska en lista upprättas bör av befolkningen ha tillgång till programtjänsten i fri tv utan några ytterligare kostnader utöver licensavgift och/eller avgift för grundabonnemang. Om en lista ska upprättas i bör tv-bolagens skyldigheter börja gälla för rättigheter som har förvärvats tidigast det datum då publicerar ett beslut om att godkänna den svenska evenemangslistan. I ett interpellationssvar (interp. 2013/14:196) anförde kultur- och idrottsminister bl.a. följande: Allmänt sett ligger det i idrottens eget intresse att de evenemang som sänds i tv når så många tittare som möjligt. (), som äger rättigheterna till , har också uttalat att organisationen har som princip att försäkra att så mycket som möjligt sänds och att sändningarna når en så bred publik som möjligt. Det bör betonas att den samlade svenska idrottsrörelsen inte har framfört något annat än att marknaden för sändningsrättigheter bör vara fri. Enligt EU:s AV-direktiv får varje medlemsstat säkerställa att programföretag som har exklusiva sändningsrättigheter inte sänder evenemang som anses vara av särskild vikt för samhället på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten inte får tillgång till sändningen i fri tv. Det sker genom fastställande av en så kallad evenemangslista. Denna möjlighet har funnits i . Det bör noteras att med fri tv avses enligt direktivet program som kan ses utan andra avgifter än eventuell lagstadgad tv-avgift och grundabonnemang i kabel-tv-nät. Myndigheten för radio och tv redovisade sitt uppdrag att analysera och lämna ett förslag till hur en evenemangslista kan utformas. Myndighetens rapport har remitterats till myndigheter, företag och organisationer för synpunkter . Regeringen kommer därefter att ta ställning till myndighetens förslag. En eventuell evenemangslista måste vara förenlig med och därtill godkännas av Europeiska kommissionen. Efter att remisstiden på begäran förlängts till har 34 remissvar inkommit till (). En remissammanställning beräknas vara klar . Statistik från Mediamätning i (), som är samägt av aktörer inom mediebranschen, visar att andelen av befolkningen som tog del av OS-sändningar från var . Under förra i var motsvarande andel . Utskottet vill än en gång understryka att det är angeläget att säkerställa att sportevenemang som är av särskild vikt för samhället, t.ex. , kan förbli tillgängliga för en väsentlig del av befolkningen. Mot bakgrund av de senaste årens utveckling där stora kommersiella bolag förvärvat de exklusiva sändningsrättigheterna föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen om att denna borde tillsätta en utredning för att avgöra hur en evenemangslista ska utformas. Detta blev också beslut (bet. 2011/12:KU16, rskr. 2011/12:224). Myndigheten för radio och tv har därefter på regeringens uppdrag utrett frågan och lämnat förslag till hur en lista för evenemang i fri tv skulle kunna utformas. Utskottet anser inte att Myndigheten för radio och tv:s definition av vad som är en väsentlig del av allmänheten är tillräcklig. Det är enligt utskottet inte rimligt att av befolkningen, eller närmare två miljoner människor, ska utestängas från att kunna ta del av stora evenemang. Rapportens förslag om att av allmänheten ska uppleva att de har tillgång till programtjänsten är därmed för lågt satt. Den statistik som MMS har tagit fram om visar att färre tog del av jämfört med . Detta indikerar att det är färre personer som har haft möjlighet att ta del av evenemangen, vilket ytterligare belyser behovet av en evenemangslista. Utskottet anser att regeringen vid den fortsatta beredningen av förslaget från Myndigheten för radio och tv om en evenemangslista dels bör skärpa kraven så att en högre andel av allmänheten får tillgång till de evenemang som listan omfattar, dels tydliggör att med fri tv avses allmänhetens tillgång till tv utan extra betalning utöver licensavgift och i förekommande fall grundanslutningsavgift till ett kabelnät. Vad utskottet nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Därmed bifaller utskottet motionerna 2012/13:Kr320 (S) yrkande 30 och 2013/14:Kr339 (S) yrkande 45. Annonstider i radio och tv Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att begränsa annonstiderna i radio och tv med hänvisning till det pågående utvärderingsarbetet. I motion 2012/13:K388 av och (båda MP) begärs ett tillkännagivande till regeringen om att begränsa annonstiderna i radio och tv. Motionärerna anser att det tillåtna reklamavbrottet är för generöst och borde dras ned med en tredjedel till högst . De anser också att det inte ska vara tillåtet att göra hur många avbrott som helst i en långfilm. Regler om annonser i svenska tv-sändningar infördes i samband med att fattade beslut om en reklamfinansierad tredje tv-kanal (prop. 1990/91:149, bet. 1990/91:KU39, rskr. 1990/91:370). Det skedde genom en ändring i den dåvarande radiolagen (1966:755). Reglerna fördes senare i stort sett oförändrade över till den nya radio- och tv-lagen (1996:844), som trädde i kraft . Reglerna om den tillåtna annonsmängden har därefter ändrats . trädde en ändring av radio- och tv-lagen i kraft som innebar att den särskilda begränsningen av den mängd annonser som får sändas under bästa sändningstid togs bort och att den högsta tillåtna annonsmängden höjdes dels mellan och , dels i rena undantagsfall (prop. 1996/97:101, bet. 1996/97:KU19, rskr. 1996/97:208). Genom en lagändring som trädde i kraft infördes en möjlighet att i vissa fall och på visst sätt låta annonssändningar avbryta tv-program (prop. 2001/02:82, bet. 2001/02:KU16, rskr. 2001/02:187). trädde ytterligare en ändring i kraft som innebar att den angivna högsta annonstiden i vissa fall fick överskridas på grund av händelser som låg utanför programföretagets kontroll. Annonstiden fick dock aldrig överskrida (prop. 2003/04:66, bet. 2003/04:KU16, rskr. 2003/04:165).