bet · H101SoU8 · 2014-02-14 00:00:00 — När man lite hastigt läser rubriken på den debatt som pågår just nu här i , Mer patientmakt i vården, skulle man kunna tro att vi redan har att ta ställning till den utredning och det underlag som regeringen kommer med , nämligen den nya och den nya patientlagen. Det är självklart att patientmakt är en del av fokus för vårt politiska arbete bland allianspartierna.Det vi har att diskutera är en utvärdering som har gjort av de nationella riktlinjerna och vilken betydelse dessa har haft för att stärka patientens perspektiv i sjukvården.Sjukvård nu och är en fråga som berör människor mer än mycket annat i livet. Det är naturligt att det är på det sättet. Många har egna erfarenheter av sjukvården. Man har släktingar eller arbetskamrater som har fått del av hälso- och sjukvårdens insatser.I de flesta fall konstaterar vi att dessa insatser från sjukvårdens sida har varit positiva och har gett bättre hälsa, möjligheter och nya framtidsutsikter i livet. Men det finns också brister som man ibland upplever som helt omotiverade, och dessa måste självklart tas på allvar.Regeringen arbetar med olika uppdrag till det vi kallar expertmyndigheterna. Nationella riktlinjer är ett av flera verktyg som expertmyndigheten utarbetar. Orsaken till att expertmyndigheterna får uppdrag och utarbetar dessa riktlinjer är att vi önskar driva på utvecklingen mot en mer kundbaserad och kunskapsinriktad vård och uppnå de mål som handlar om god vård på lika villkor. Regeringen har varit tydlig med att patientfokus är helt nödvändigt och centralt i allt hälso- och sjukvårdsarbete.Fru talman! Inför den här mandatperioden pekade vi kristdemokrater tillsammans med övriga i Alliansen ut jämlik sjukvård som ett huvudområde att arbeta med. Det är ett område som , alltför länge, har fått stå tillbaka.Regeringen har prioriterat att identifiera skillnader inom vården för att möjliggöra insatser som gör att utsatta grupper eller områden får den uppvärdering som behövs. Det kan gälla skillnader i vård, bemötande eller behandling av olika grupper. Det kan också gälla regionala skillnader.I strategin för god och jämlik vård pekas också på skillnader på fem områden där regeringen har sagt att vi behöver ha särskilt fokus. Det gäller cancer, hjärt-kärlsjukdomar, psykisk ohälsa, missbruks- och beroendevården samt tandvården.Fru talman! I det betänkande som vi nu har att behandla framhåller socialutskottet att vi ser ett stort värde i att statens insatser när det gäller nationella riktlinjer följs upp. Det är därför som vi också skriver att utskottet välkomnar granskning.Jag konstaterar med tillfredsställelse att regeringen redan tidigare givit uppdrag till om patientperspektiv i arbetet med de nationella riktlinjerna. har dessutom fått i uppdrag att redovisa utvecklingen av sitt arbete med att systematiskt stärka patientperspektivet i arbetet med nationella riktlinjer. På samma område har också Myndigheten för vårdanalys fått i uppdrag av regeringen att göra en samlad uppföljning av de nationella riktlinjerna och effekterna just ur ett patientperspektiv. Det är ett uppdrag, som flera har påpekat, som kommer att redovisas respektive hösten 2015.Fru talman! Vi kan konstatera att har haft ett uppdrag att ta fram nationella riktlinjer inom hälso- och sjukvårdsområdet. Som också har framhållits handlar det om 15 olika områden med sammanlagt ca 2 500 rekommendationer. Riktlinjerna tas fram utifrån aktuell forskning och beprövad erfarenhet och visar på nyttan och riskerna med olika åtgärder. Riktlinjerna ska vara ett stöd vid prioritering och ge vägledning om vilka behandlingar och metoder som olika verksamheter i vården och omsorgen behöver satsa på och få utvecklingsresurser för.Nationella riktlinjer tas fram för sjukdomar och tillstånd som drabbar många människor och kräver mycket resurser. Riktlinjerna riktar sig till alla som arbetar med vård och omsorg och ger rekommendationer om vilka åtgärder som bör vidtas vid ett visst tillstånd.De nationella riktlinjerna är således rekommendationer som bygger på kunskapsläget då riktlinjerna tas fram. Precis som har framhållits, inte minst av utskottets ordförande, är detta ett arbete som är långsiktigt och mycket omfattande.Det är vägledning för vårdgivare men därmed inte bindande uttalanden som lämpar sig för behandlingsåtgärder eller rådgivning till patienter på den enskildes nivå. Det är detta som är skillnaden och som inte alltid har uppfattats. Det är en vägledning för vårdgivare men inte bindande behandlingsåtgärder som kan hänvisas till den enskilde patienten.Jag kan inte låta bli att i just denna del citera vad vi skriver i betänkandet från socialutskottet: "Det är alltid behandlande läkare som har ansvaret för att i det enskilda fallet - baserat på vetenskap och beprövad erfarenhet - göra en bedömning av den individuella patientens behov så att han eller hon får adekvat behandling. "Så långt som möjligt ska det här ske i samråd och samförstånd med patienten, men vi får inte tro att riksdag kan ta över den funktion som enskilda läkare har i sitt arbete för att ge bästa hälso- och sjukvård till en enskild patient. Det är den förväxling som tyvärr finns mitt i debatten.Fru talman! Jag vill med de här synpunkterna yrka bifall till förslaget i socialutskottets betänkande. ska vi debattera det betänkande som har fått . För oss socialdemokrater handlar kulturpolitiken just om kultur för alla. Hur ser vi till att allt fler tar del av kultur men också blir delaktiga i kultur? Det handlar också om: Hur gör vi det möjligt för kulturskapare att leva på sitt skapande?I det här betänkandet lyfts många frågor fram. Jag skulle vilja ta upp några av dem. Det handlar bland annat om det som kallas för kulturallianserna.I kulturutskottet har vi under den här mandatperioden tittat på hur scenkonstallianserna har fungerat. Det var någonting som startades av den socialdemokratiska regeringen . Man pekade på svårigheten för många inom kultursektorn att kunna leva på sitt arbete men också att få möjlighet till kompetensutveckling. Då såg man en lösning i att starta scenkonstallianserna. De som var professionella och som hade många uppdrag - men det fanns luckor - fick faktiskt genom de här allianserna en möjlighet till anställning. De har utvecklats ytterligare till att finnas inom flera olika branscher.Den utvärdering som kulturutskottet gjorde pekade på olika saker. En av dem var att man inte hade höjt anslaget . Om man inte höjer ett anslag är det klart att dessa personer kommer att få allt mindre möjligheter att fortsätta att bedriva den verksamhet som de har. Och man kommer inte att ge möjlighet för fler kulturskapare att finnas med i allianserna.Man pekade på att det kommer att behövas ett ökat anslag. Därför valde vi socialdemokrater att i budgeten höja anslaget till scenkonstallianserna med . Det skulle innebära att 95 personer ytterligare skulle kunna bli anställda av en av de här allianserna. Tyvärr tyckte inte den borgerliga regeringen att det var ett bra förslag, vilket gjorde att man avslog det när vi hade budgetdebatten.Det här är ett exempel på att vi från politikens sida måste se på det här. Om vi nu tycker att kulturen ska vara för alla och att kulturen är viktig måste det också visa sig i politiken. Jag tycker att vi som kulturpolitiker på nationell nivå har ett ansvar att på olika sätt stödja detta. Det kan handla om olika insatser. En av dem är att vi via budgeten väljer att prioritera kulturen mer.För oss handlar kulturpolitiken också om en samhällsutveckling. Om vi inte är beredda att lägga ökade resurser, med offentliga medel, på kulturen är jag helt övertygad om att hela samhällsutvecklingen kommer att stanna av.Många gånger är det just det faktum att vi har en framåtsträvande, experimentell och ifrågasättande kultur som gör att samhällsutvecklingen går framåt. Men ser vi hur kulturen krymper alltmer. Det är få som känner att de vågar vara ifrågasättande och experimenterande. Man lever i en alltmer slimmad verklighet.På sikt tror jag att det är förödande. Det är förödande för oss som medborgare, och det är förödande för hela samhället. Det är därför vi under den här mandatperioden har valt att lägga drygt 1,3 miljarder mer inom vårt utgiftsområde. Vi ser nämligen den kraft som finns inom kulturen och inom idrotten. Och vi ser att det behövs resurser om vi vill att det ska finnas en kultur för alla.Genom att säga att sänkt skatt är en viktig kulturpolitisk reform pekar man från kulturministerns sida på att det handlar om konsumtion av kultur. Men man tar inte med i beräkningen att det finns en stor del av våra medborgare som faktiskt har fått vara med och betala. De enorma skattesänkningarna har ju gått till den grupp som tjänar mest, som har fått ännu mer.Men den grupp som har haft det tuffast har fått det ännu tuffare. De som är sjuka och de som är arbetslösa har inte samma möjligheter som andra. Det handlar alltså också om en fördelningspolitik inom många olika områden, inte minst skattepolitiken.Om man menar allvar med att man vill ha kultur för alla kan man via politiken påverka det. Hur ser vi till att fler tar del av den kultur som finns? Vi har reformen om fri entré på statliga museer. hånar man det och säger att det är en gammal och mossig reform. Men den visade att två miljoner fler av svenskarna gick på museer. Jag tycker att det var ett lyckat resultat. Det gjorde att fler fick ta del av utbudet på museerna och våra gemensamma samlingar. Det finns många olika hinder, där det ekonomiska hindret kan vara ett men också kulturella och sociala hinder, som gör att man inte tar del av kulturen. För mig som socialdemokrat är det en utmaning att se hur vi kan få bort hindren. Det ekonomiska kan vara en del, men det finns även andra saker som gör att man inte alltid tar del av kulturen. En viktig del är läsfrämjandet. Vi har sett hur läsförståelsen har minskat . Den borgerliga regeringen har valt att plocka bort det som var läsfrämjande insatser. Kulturministern har bland annat sagt: Nej, vi vill inte stödja sådant som är "sossigt" då det var Socialdemokraterna som hade genomfört det.Det tycker jag är en väldigt konstig syn. Varför säga nej till och ta bort sådant som har fungerat? säger man att man ska satsa på läsfrämjande insatser. Men det gjordes tidigare. Det fanns kultur ute på arbetsplatserna. Det fanns arbetsplatsbibliotek. Det startades vägkrogsbibliotek som gjorde att man nådde ut till grupper som annars vanligtvis inte tog del av litteraturen. Det var lyckade projekt. Men man tog bort en tydlig skrivning till att just jobba med de här grupperna.Det här är några exempel som tydligt visar hur olika man kan se på hur det ska finnas möjlighet till kultur för alla och vilket ansvar vi har inom politiken. Jag ställer mig naturligtvis bakom alla de socialdemokratiska reservationerna, men för tids vinnande väljer jag att yrka bifall till reservation 6 som handlar om scenkonstallianserna utifrån att vi socialdemokrater lägger extra resurser på just scenkonstallianserna.