bet · H101MJU27 · 2014-06-11 00:00:00 — Regeringen avser att ge berörda myndigheter i uppdrag att utveckla insamling, sammanställning, redovisning och rapportering av statistik över skydd av land- och vattenområden i . Ett uppdrag bör också ges för att genomföra en fördjupad analys av hur den ekologiska representativiteten ser ut i det svenska skyddet av land- och sötvattensområden och hur den kan stärkas genom de insatser som beskrivs propositionen. Mot denna bakgrund föreslås att motion 2013/14:MJ303 (M) yrkandena 1 och 2 lämnas utan vidare åtgärd i den mån förslagen inte kan anses tillgodosedda. När det gäller frågan om nya skyddsformer framhåller regeringen att ett stärkande av de ekologiska sambanden i landskapet har stor betydelse för den biologiska mångfalden och ekosystemtjänsterna. Regeringen vill därför att s.k. grön infrastruktur utvecklas i hela landskapet. Regeringen bedömer att regionala handlingsplaner för grön infrastruktur bör tas fram i samarbete mellan berörda landskapsaktörer, t.ex. markägare, brukare, myndigheter, ideella organisationer och andra relevanta aktörer på lokal och regional nivå. Syftet med planerna är att identifiera naturområden, biotoper, strukturer och element i landskapet som skapar ett ekologiskt sammanhang i landskapet och som utgör förutsättningen för att bevara landskapets biologiska mångfald och främja ekosystemtjänster. Befintliga instrument, information och frivilliga insatser är viktiga grunder för bevarandet. Handlingsplanerna ska baseras på geografisk information där ingående delar klassificeras och behovsanalyseras i fråga om lämplig brukningsmetod, skötsel, skydd, bevarande eller restaurering. Regeringen avser att initiera detta arbete och det ska vara genomfört i större delen av landet 2017. Regeringen avser vidare att noga följa utvecklingen av grön infrastruktur för att vid behov initiera en analys av behov av restaurering fördelat på olika typer av ekosystem och geografisk fördelning. Mot bakgrund av det anförda ser utskottet inte något skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motion 2013/14:MJ25 (S) yrkande 4. När det gäller frågan om hur fastighetsägarnas intressen tas till vara vid naturreservatsbildning noterar utskottet följande. Enligt 7 kap. 4 § får eller kommunen förklara ett mark- eller vattenområde som naturreservat i syfte att bevara biologisk mångfald, vårda och bevara värdefulla naturmiljöer eller tillgodose behov av områden för friluftslivet. Hänsyn ska tas till enskilda intressen vid prövning av frågor om områdesskydd (7 kap. 25 § ). En inskränkning i en enskild persons rätt att använda mark eller vatten får inte gå längre än vad som krävs för att syftet med skyddet ska tillgodoses. När en fråga har väckts om att ett område eller ett föremål ska skyddas som naturreservat, kulturreservat, naturminne eller vattenskyddsområde får eller kommunen , dock högst , meddela förbud mot att åtgärder vidtas utan tillstånd, om åtgärderna berör området och strider mot syftet med det tilltänkta skyddet (s.k. interimistiskt förbud enligt 7 kap. 24 § ). Om det finns särskilda skäl får förbudet förlängas i ytterligare högst . Om det finns synnerliga skäl får förbudet därefter förlängas i ytterligare högst . En fastighetsägare kan ansöka om tillstånd för att vidta en åtgärd som omfattas av det interimistiska förbudet. Om beslutsmyndigheten inte medger tillstånd kan fastighetsägaren ha rätt till ersättning (31 kap. 4 § första stycket tillsammans med 31 kap. 5 § andra stycket ). En sådan ersättning ska betalas med ett visst årligt belopp (31 kap. 31 § andra stycket). Enligt vägledning om bildande av naturreservat (processbeskrivning, interimistiska förbud, daterad ) ska ersättningen täcka den årliga förlust som fastighetsägaren gör. I vägledningen framhåller även att naturvårdsavtal ofta är ett ändamålsenligt alternativ till interimistiska förbud. Staten eller en kommun kan exempelvis avtala med fastighetsägaren att denna mot ersättning ska avstå från att avverka skog , medan reservatsbildningen pågår. När ett område slutligen skyddas, exempelvis som ett naturreservat, kan ersättning lämnas enligt bestämmelserna i expropriationslagen (1972:719). Genom ändringar i expropriationslagen 2010 höjdes dessa ersättningar. Bland annat görs ett schablonpåslag på expropriationsersättningen av fastighetens marknadsvärde eller marknadsvärdesminskning (prop. 2009/10:162, bet. 2009/10:CU21, rskr. 2009/10:362–363). Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motion 2013/14:MJ323 (M) yrkandena 1 och 2 lämnas utan vidare åtgärd, i den mån de inte är tillgodosedda. Vad gäller frågan om möjligheten att bedriva kommersiell verksamhet i nationalparker fick i regleringsbrevet för (regeringsbeslut ) i uppdrag av regeringen att se över föreskrifterna för nationalparker när det gäller bestämmelser som försvårar kommersiella arrangemang. En utgångspunkt för arbetet har varit att det är karaktären på och omfattningen av en verksamhet som har betydelse för risken för skador och inte huruvida verksamheten är kommersiell eller inte. har i samråd med berörda länsstyrelser tagit fram förslag på ändrade föreskrifter och skickat dessa på remiss. Resultatet av översynen ska redovisas till regeringen . Mot bakgrund av det anförda får motion 2013/14:MJ318 (M) anses tillgodosedd och bör lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller frågan om vilket organ som ska utses som förvaltare av den planerade i kan följande noteras. 7 kap. 2 § får ett mark- eller vattenområde som tillhör staten efter medgivande förklaras som nationalpark av regeringen i syfte att bevara ett större sammanhängande område av viss landskapstyp i dess natur- liga tillstånd eller i väsentligt oförändrat skick. Föreskrifter om vård och för- valtning av nationalparker får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (7 kap. 3 § ). sådana föreskrifter genom nationalparksförordningen (1987:938). ningen regleras vilket organ som är förvaltare för respektive beslutad natio- nalpark (3 §). har således delegerat beslutanderätten i denna fråga Mot bakgrund av det anförda avstyrks motion 2013/14:MJ472 (S). Utskottet konstaterar att etappmålet om skydd av landområden, sötvattensom- råden och områden innebär att det formella skyddet av områden bör ha ökat med till 2020. att är part till konventionen för skydd av den miljön i Nord- ostatlanten (Ospar) och för skydd av miljö (Helcom). Ospar och Helcom är regionala havsmiljökonven- tioner med syfte att skydda den miljön i respektive havsområde. ingen framhåller att man genom deltagande i Ospars och Helcoms arbete har verkat för att det har etablerats nätverk av skyddade områden, tagits fram rödlistor på hotade arter och habitat och föreslagits åtgärder på regional nivå för att skydda och Nordostatlantens biologiska mångfald. Inom Ospar prioriterar regeringen bl.a. arbetet med skyddade områden, skydd av hotade arter och habitat och arbetet med marint skräp. uppger vidare att man inom ramen för EU:s gemensamma fiskeripolitik aktivt har drivit på förhandlingarna i syfte att återställa de biologiska resur- Man har också drivit att miljöskyddskraven ska integreras i utform- ningen och genomförandet av unionens gemensamma fiskeripolitik och verk- Som påpekas i en av motionerna har grunda kustnära miljöer en stor bety- delse som lek- och uppväxtområden för fiskar och är viktiga områden för pri- Dessa områden har påverkats starkt av exploatering, mudd- ring, fiske och övergödning. I detta sammanhang bör framhållas att som en del av genomförande av havsmiljödirektivet ska Havs- och vattenmyn- digheten ta fram ett nationellt övervakningsprogram i enlighet med kraven i direktivet. Det nya programmet ska vara i funktion . om samordning med nuvarande övervakning sker, kommer det nya program- met att innebära mer övervakning än eftersom direktivet omfattar aspekter av havsmiljön som inte omfattas av den nuvarande miljöövervak- Exempel på sådana aspekter är undervattensljud, marint skräp (såväl på stränder som i havet), utbredning av habitat, näringsvävar, riktad övervakning av främmande arter och fysisk påverkan på t.ex. bottnar. Utskottet anser att det är en viktig åtgärd inom havsförvaltningen att långsiktigt skydda väl fungerande och representativa nätverk av områden i syfte att på lång sikt säkerställa havens ekosystemtjänster. I likhet med regeringen anser utskottet att kunskapen om de ekosystemen och utbredningen av naturtyper behöver utvecklas och att skyddet av områden behöver förstärkas. Ett fortsatt konkret åtgärdsarbete är nödvändigt för att bevara havets och kusternas biologiska mångfald, kulturmiljöer, ekosystemtjänster och långsiktigt hållbara produktionsförmåga. Miljömålsberedningen har i uppdrag att ta fram en strategi för en sammanhållen och hållbar vattenpolitik (dir. 2012:95). När det gäller hantering av bevarande av vattenområden vill regeringen avvakta med att överväga eventuella kompletterande insatser tills denna strategi har presenterats . Utskottet instämmer i regeringens bedömning att miljömålsberedningens förslag bör inväntas och utskottet är därför inte berett att föreslå några åtgärder på detta område. Mo- tionerna 2013/14:MJ27 (MP) yrkande 8, 2013/14:MJ237 (MP) yrkandena 1 och 2, 2013/14:MJ248 (MP) yrkandena 1, 2, 3 och 4 samt 2013/14:MJ382 (MP) yrkande 3 avstyrks därmed. När det gäller skyddsbestämmelser i skyddade områden vill utskottet inledningsvis framhålla att nyttjande av havets resurser genom näringsverksamhet, rekreation eller annat nyttjande bör ske på ett långsiktigt hållbart sätt som inte hotar havets biologiska mångfald. Vad gäller hur frågan regleras noterar utskottet följande. I ett beslut om att bilda naturreservat ska eller kommunen ange de inskränkningar i rätten att använda mark- och vattenområden som behövs för att uppnå syftet med reservatet, s.k. reservatsföreskrifter (7 kap. 5 § ). En reservatsföreskrift kan exempelvis förbjuda eller begränsa rätten till fiske. När reservatsföreskrifter beslutas ska hänsyn även tas till enskilda intressen och föreskriften får inte gå längre än vad som krävs för att syftet med skyddet ska tillgodoses. I skyddade havsområden kan fiske även regleras genom att Havs- och vattenmyndigheten förbjuder eller begränsar fiske eller användningen av fiskemetoder eller fiskeredskap enligt 8 § fiskeförordningen (1993:1097). har tagit fram en vägledning om reglering av fiske i skyddade havsområden (rapport 6416, ). I rapporten förespråkas att man från fall till fall får avgöra vilken typ av reglering som är bäst lämpad för att säkerställa bevarandemålen i ett skyddat område. Reglering av fisket genom reservatsföreskrifter kan vara att föredra om syftet är att bevara områden helt fria från störningar , medan fiskerilagstiftningen kan vara att föredra om en adaptiv reglering är mer ändamålsenlig. Utskottet konstaterar dock att möjligheten för svenska myndigheter att reglera fiske begränsas av EU:s gemensamma fiskeripolitik och av fiskeavtal med omgivande kuststater. började och rådets nya förordning 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken att Enligt artikel 20 i denna förordning får en medlemsstat vidta icke-dis- kriminerande åtgärder för att bevara fiskbestånden och för att bibehålla eller förbättra bevarandestatusen för de ekosystemen inom en gräns på tolv nautiska mil från dess baslinjer, förutsatt att EU inte har antagit sådana åtgär- För del begränsas emellertid denna möjlighet till nationell regle- ring eftersom har avtalat med och om tillträde till en stor del av kustvattnet innanför tolvmilsgränsen (artikel 5 tillsammans med bilaga I till förordningen). Regleringar som begränsar möjligheten för avtals- ländernas fartyg att fiska i dessa vatten måste därför föregås av samråd enligt artikel 20.2 i förordningen. Utöver den nämnda möjligheten till nationella föreskrifter innanför tolvmilsgränsen får medlemsstaterna anta bevarandeåtgärder som berör fiske även utanför denna gräns i vatten som ligger under medlemsstatens jurisdik- tion, om syftet är att förhindra försämring av livsmiljöer och störning av arter i Natura 2000-områden (artikel 11). Denna möjlighet är dock begränsad om det finns andra medlemsstater som har ett direkt förvaltningsintresse i det fiske Om så är fallet måste de berörda länderna vara överens och kunna lämna en gemensam rekommendation till (artikel 18.1). Om inte alla länder kan enas kring gemensamma rekommendationer får kom- missionen lägga fram ett förslag om lämpliga bevarandeåtgärder som kan an- tas av och rådet via det ordinarie lagstiftningsförfarande (artikel 294 i fördraget om EU:s funktionssätt). Som ovan har redovisats är reglering av fiske i skyddade havsområden en Utskottet vill därför framhålla att Havs- och vattenmyndig- heten i regleringsbrevet (beslut ) har fått i uppdrag att identifiera och se till att åtgärder vidtas i syfte att nå bevarandemålen i skyddade områden, framför allt vad gäller fiske som är skadligt i förhållande till bevarandemålen i dessa områden. En lägesrapport, inklusive en tidsplan för det fortsatta arbetet, ska lämnas till senast den 31 ok- Som ett led i Havs- och vattenmyndighetens vägledningsarbete när det gäller skyddade områden har myndigheten låtit och ta fram en rapport om hur fiske kan regleras i Natura 2000-områden (Fiske och Natura 2000, Havs- och vattenmyndighetens rapport När det gäller arbetet med Natura 2000-områden konstaterar utskottet att arbetet nu har förskjutits från att handla om att inrätta områden till att handla om hur områdena ska skötas för att bevara de värden som områdena har inrät- Regeringen redovisar i propositionen att man har beslutat om att utse 81 Natura 2000-områden till särskilda bevarandeområden, vilket innebär att det i bevarandeplaner eller liknande för varje område ska finnas mål för bevarandet av de arter och naturtyper som området har skyddats för. Regeringen har utsett totalt 3 948 särskilda bevarandeområden och avser att verka för att alla Natura 2000-områden utses som särskilda beva- Avslutningsvis vill utskottet åter nämna att Miljömålsberedningen har i uppdrag att ta fram en strategi för en sammanhållen och hållbar vattenpolitik (dir. 2012:95). Beredningen har identifierat ett antal utredningsområden som ska behandlas i strategiarbetet, bl.a. arbetet med skydd och skötsel av vattenområden, hur ett hållbart fiske ska uppnås och hur man ska uppnå en tydligare och mer verkningsfull styrning inom vattenområdet. Uppdraget ska slutredovisas . Skydd av områden har stor betydelse för att bevara havets biologiska resurser. Utskottet konstaterar att förtydliganden har skett i fråga om reglering av fiske i skyddade områden i samband med EU:s reformerade fiskeripolitik, som ett nationellt arbete pågår i denna fråga. Mot bakgrund av det anförda föreslås att motionerna 2013/14:MJ382 (MP) yrkandena 1 och 2 och 2013/14:MJ424 (V) yrkande 8 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag (S, SD, KD) om biologisk mångfald i vattendrag och om vattenbruk. Jämför reservationerna 24 (S, MP, V) och 25 (SD). Några motioner behandlar frågor om vattendrag. I kommittémotion 2013/14:MJ492 av m.fl. (S) yrkande 34 efterfrågas åtgärder för att säkerställa den biologiska mångfalden i vattendrag. Motionärerna anser att myndigheternas arbete i frågor om biologisk mångfald i rinnande vattendrag bör samordnas. Vidare bör vattenregleringsföretagen åläggas insatser för att bevara och återskapa den biologiska mångfalden i berörda vattendrag. En- ligt motion 2013/14:MJ368 av (KD) har ett lyckat försök med ålrännor, vinklade rensgaller och andra enkla åtgärder för att återställa ålens och andra fiskarters vandringsleder gjorts i . Detta projekt bör prövas i större skala genom insatser i fler vattendrag. Enligt kommittémotion 2013/14:MJ492 av m.fl. (S) yrkande 35 bör regeringen se till att uppföljningen av insatser för restaurering av vattendrag och fiskevård blir bättre. Det finns ingen helhetsbild av vilka resultat som statens insatser för biologisk mångfald i rinnande vatten har och vilka mål som har nåtts. I motion 2013/14:MJ24 av (SD) yrkande 6 förespråkas att vattenbruket ska främjas. Efterfrågan på fisk ökar snabbt globalt och för att minska trycket och överfisket i våra hav är fiskodling en väg framåt. I bör vi ta ett helhetsgrepp om vattenbruket och stimulera framväxt av denna bransch. Den mest utbredda påverkan på sjöar och vattendrag är att man har förändrat den fysiska vattenmiljön genom exempelvis dammar, kraftverk och utdikning. Även enstaka hinder i ett system förändrar hela systemets struktur och funktion med risk för att vissa arters populationer slås ut. Antalet restaurerade vattendrag har ökat , men utskottet anser i likhet med regeringen att arbetet behöver intensifieras. Flera vattenlevande arter såsom lax och ål behöver kunna röra sig uppströms och nedströms i vattendrag (vandra). Vid t.ex. vattenkraftverk kan möjligheten till sådan vandring begränsas och åtgärder behöver därför vidtas vid vattenkraftverken för att stärka den biologiska mångfalden. Vad gäller vattenregleringsföretagens ansvar för den biologiska mångfalden vill utskottet påpeka att regeringen tillsatte (dir. 2012:29, 2012:60 och 2013:37) i syfte att se över regelverket för vattenverksamheter. De ändringar som föreslås ska säkerställa att alla tillståndspliktiga vattenverksamheter har tillstånd i överensstämmelse med de miljökrav som ställs i och , som en väl fungerande markavvattning och en fortsatt hög regler- och produktionskapacitet i den svenska vattenkraftproduktionen eftersträvas. I delbetänkande Ny tid för prövning – förslag till ändrade vattenrättsliga regler (SOU 2013:69) föreslår utredningen ett system med ny prövning av de tillstånd som har meddelats före ikraftträdande och de äldre rättigheter som alltjämt har rättskraft. Enligt utredningen är det nödvändigt att åstadkomma ett system som gör det möjligt för tillsynsmyndigheterna att ställa krav på att alla äldre anläggningar och verksamheter bedrivs i enlighet med gällande rätt. lämnades slutbetänkandet I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler (SOU 2014:35). Betänkandet innehåller förslag till ändrade regler för att göra prövningen av vattenverksamheter mer lik prövningen av miljöfarliga verksamheter. Enligt uppgift kommer betänkanden nu att beredas inom . En viktig komponent i arbetet med att nå miljökvalitetsmålet Levande sjöar och vattendrag är kraven i EU:s ramdirektiv för vatten (direktiv /60/EG). Regeringen uppger att man prioriterar genomförandet av ramdirektivet för vatten (skr. 2013/14:145). Myndigheter och kommuner vidtar åtgärder enligt de åtgärdsprogram som följer av direktivet, men insatserna behöver förstärkas ytterligare för att miljökvalitetsnormerna ska följas. De krav på miljöövervakning som har kommit med såväl ramdirektivet för vatten som havsmiljödirektivet (direktiv /56/EG) kräver förändrad och utökad miljöövervakning i både sötvatten, grundvatten och havet. Övervakningen är också central för att utvärdera effekterna av vidtagna åtgärder. Det behövs en mer effektiv och stärkt miljöövervakning, bl.a. vad gäller möjligheten att bättre integrera egenkontroll av vatten med nationell och regional miljöövervakning för att optimera insatserna. Regeringen avser därför att se över miljöövervakningen . Utskottet noterar att anslag 1:12 Åtgärder för havs- och vattenmiljö får användas för insatser och åtgärder för att förbättra, bevara, planera, restaurera och skydda havs- och vattenmiljöer, exempelvis för stöd till fiskevården. Så- dant stöd ska särskilt främja det svenska miljömålsarbetet. Anslaget får även användas för utvärdering av vidtagna åtgärder. Havs- och vattenmyndigheten lät 2012 granska delar av den projektverksamhet som finansieras genom havs- och vattenmiljöanslaget i syfte att utvärdera resultat och effekter samt hanteringen av projekten (Havs- och vattenmyndighetens rapport 2013:17). Till följd av rapporten avser Havs- och vattenmyndigheten att bl.a. stärka uppföljningen av det åtgärdsarbete som finansieras med havs- och vattenmiljöanslaget. Som ovan nämnts fick Miljömålsberedningen i uppdrag att föreslå en strategi för en sammanhållen och hållbar vattenpolitik med ett helhetsperspektiv på havs- och sötvattenpolitiken. I uppdraget ingår att utifrån en bred problemanalys föreslå de etappmål, styrmedel och åtgärder som behövs för att nå relevanta delar i generationsmålet samt de miljökvalitetsmål som är kopplade till en sammanhållen och hållbar vattenpolitik. Beredningen har identifierat ett antal utredningsområden som ska behandlas i strategiarbetet, bl.a. arbetet med skydd, skötsel och restaurering av vattenområden, arbetet med hållbart fiske och hur en tydligare och mer verkningsfull styrning inom vattenområdet kan åstadkommas. Tilläggsuppdraget ska redovisas . Regeringen uppger i propositionen att man avser att återkomma med kompletterande insatser när denna strategi har presenterats. Utskottet genomförde 2011 en uppföljning av statens insatser för biologisk mångfald i rinnande vatten och vattenkraft och vill i detta sammanhang liksom tidigare understryka vikten av insatser för restaurering av vattendrag och av att följa upp resultatet av de insatser som görs. Utskottet konstaterar med tillfredsställelse att det pågår ett omfattande arbete i fråga om biologisk mångfald i rinnande vatten och utgår från att regeringen även fortsättningsvis kommer att driva frågan. Med det anförda föreslår utskottet att motionerna 2013/14:MJ492 (S) yrkandena 34 och 35 samt 2013/14:MJ368 (KD) lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller främjande av vattenbruk vill utskottet hänvisa till sitt tidigare uttalande i frågan (bet. 2013/14:MJU9 Fiskeripolitik s. 35 f.). Utöver vad som anfördes där kan tilläggas att miljöministern i ett interpellationssvar (ip. 2013/14:47) framhöll att vattenbruket behöver växa eftersom många vilda fiskbestånd är hotade av utfiskning. har stor potential för att utveckla ett hållbart vattenbruk, och för att ta till vara denna potential har tillsammans med forskare, myndigheter, intresseorganisationer och näringen tagit fram en strategi för svenskt vattenbruk. Strategin ska konkretiseras genom en handlingsplan som enligt uppgift från kommer att presenteras . Med hänvisning till pågående arbete föreslås att motion 2013/14:MJ24 (SD) yrkande 6 lämnas utan vidare åtgärd. 2013/14:MJU27 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden (S, M, MP, C, SD, V) om artskydd. Jämför reservationerna 26 (MP), 27 (S, MP, V), 28 (MP, V), 29 (SD), 30 (S) och 31 (SD). I motion 2013/14:MJ27 av (MP) yrkande 14 påpekas att regeringen borde ge de ansvariga myndigheterna i uppdrag att så snart revideringen av den svenska rödlistan är färdig göra en förnyad analys av vilka bland de rödlistade arterna som har störst behov av åtgärdsprogram. Vidare bör regeringen tydliggöra och uppdrag och ansvar i fråga om åtgärdsprogram för hotade arter för att främja ett ökat engagemang från dessa myndigheters sida (yrkande 15). Regeringen bör även tillsätta en utredning om hur på bästa sätt kan bidra till bevarandet av arter som funnits i vårt land men som har blivit utrotade (yrkande 16). Dagens arbete med hotade arter har som utgångspunkt att bevara de arter som finns i landet, men i ett långsiktigt och globalt perspektiv är det inte tillräckligt eftersom nationella utdöenden kommer att ackumuleras och leda till globala utdöenden. Den svenska miljöövervakningen har i huvudsak varit inriktad på att beskriva miljöns tillstånd på ett övergripande sätt, utan att fullt ut beakta vad som behövs för miljömålsuppföljningen och utan koppling till åtgärder (yrkande 20). Regeringen bör därför ge i uppdrag att i samråd med andra berörda myndigheter ta fram förslag med kostnadsbedömningar om hur en systematisk övervakning av de mest hotade arterna och naturtyperna ska organiseras och genomföras. För att förbättra kunskapen om den biologiska systematiken behöver Svenska artprojektet stärkas (yrkande 19).