bet · H101CU10 · 2014-03-14 00:00:00 — har i flera rapporter uppmärksammat hanteringen av frågor om miljöanpassade transporter i samband med fysisk planering och utarbetat vägledning för kommunernas arbete på detta område. Dessa frågor uppmärksammas exempelvis i rapporten som styrmedel för att minska samhällets klimatpåverkan (2009). I den mån förslagen i motionen innebär att ett nytt planinstrument, transportplanen, bör införlivas i delar inte utskottet denna uppfattning. Däremot kan det givetvis finnas anledning för kommunerna att i olika former särskilt uppmärksamma trafikfrågorna utan att dessa är direkt knutna till ett aktuellt planärende. Såväl som andra myndigheter och organisationer har gett ut material som kan ge kommunerna stöd i detta arbete. Exempelvis har tagit fram ett antal rapporter inom ett projekt benämnt Trast (trafik för en attraktiv stad). publicerades Trast-guiden som är avsedd att ge stöd till kommuner av alla storlekar att ta fram en trafikstrategi. Utskottet ser positivt på att frågor om hur den fysiska planeringen kan bidra till energieffektiva och miljöanpassade transportlösningar uppmärksammas i bl.a. det metodutvecklingsarbete som bedrivs av flera myndigheter och organisationer. Den aktuella motionen ger emellertid inte anledning till något tillkännagivande i frågan. Utskottet har även behandlat och avstyrkt motioner med liknande förslag om cykelvägar som i motion 2013/14:C431. hänvisade utskottet till sina tidigare ställningstaganden och till ställningstagande i fråga om behovet av ändringar i PBL vad avser bl.a. planeringen av cykelvägar (bet. 2012/13:CU9). Utskottet anförde följande: Utskottet anser liksom motionärerna att cykel- och kollektivtrafikens behov måste beaktas och tillmätas stor vikt i samband med kommunernas detaljplanearbete och vid övrig fysisk planering. I den frågan råder det inga delade meningar. De aktuella motionerna får emellertid förstås som att PBL bör kompletteras med detaljerade krav på hur kommunerna ska beakta dessa behov i sitt planeringsarbete, i form av normer för cykelparkering och avståndet mellan bostad och kollektivtrafik samt krav på cykelvägar. I denna fråga delar inte utskottet motionärernas uppfattning. Det bör även i fortsättningen ligga på kommunernas ansvar att utifrån de lokala förutsättningarna uppfylla de krav i PBL som har bäring på frågor om cykel- och kollektivtrafik. Som framgått ovan har kommit till slutsatsen att det saknas skäl att ändra i PBL i de avseenden som motionärerna föreslår. Utskottet vill inte föregripa den beredning som pågår av betänkande vad gäller behovet i allmänhet av förändrade regler m.m. i frågor som berör cykeltrafiken. De förslag som förs fram i de aktuella motionerna avstyrks därför av utskottet. Stöd för kommunernas arbete med trafikfrågor i den fysiska planeringen har publicerat rapporten planeringen för bebyggelse och transporter (rapport 2013:33). Rapporten ska fungera som en fördjupad kunskapsöversikt för planerare vid bl.a. kommuner, länsstyrelser, regioner och statliga myndigheter och underlätta samordningen i konkreta planeringsprojekt. Vidare arrangerar tillsammans med och Kommuner och Landsting (SKL) ett antal seminarier i olika delar av landet om s.k. åtgärdsvalsstudier. Åtgärdsvalsstudier ingår i den nya planeringsprocess för transportlösningar som har introducerats . Vid sidan av ger ut material som stöd för hur trafikfrågorna kan integreras i den fysiska planeringen på och regional nivå. Ett aktuellt exempel på ett sådant stöd är rapporten i samhällsplaneringen – underlag för tillämpning av 3–5 kap. och av (Rapport 2013:121) som behandlar hur transportssystemet kan beaktas i bl.a. översikts- och detaljplanearbetet och i samband med bygglov. Rapporten innehåller ställningstaganden om hur den fysiska planeringen bör interagera med transportsystemet för att långsiktigt säkerställa en utveckling i de nationella mål som har bäring på transportsystemet. Rapporten vänder sig till dem som arbetar med samhällsplanering i kommunerna och på länsstyrelserna. fick regeringens uppdrag att analysera frågor om sambandet mellan det regionala tillväxtarbetet och kommunernas översiktsplanering (S2013/7372/PBB). I detta uppdrag ingår att analysera hur det regionala tillväxtarbetet, inklusive arbetet med det regionala trafikförsörjningsprogrammet och länsplanerna för regional transportinfrastruktur, har samordnats med kommunernas översiktsplanering. Om analysen visar på ett behov av ytterligare insatser för att stärka samordningen mellan det kommunala översiktsplanearbetet, infrastruktur- och transportplaneringen samt det regionala tillväxtarbetet, ska förslag till sådana insatser läggas fram. Uppdraget ska redovisas . Som framgår av redovisningen ovan har utskottet behandlat och avstyrkt motionsförslag med motsvarande inriktning som de nu aktuella. Utskottet anser att plan- och bygglagens bestämmelser, tillsammans med regleringen i anknytande lagar, ger ett bra underlag för kommunernas planering av frågor om trafikförsörjning och trafiklösningar i olika avseenden. Det gäller även frågor om mellankommunal och regional samordning i trafikplaneringen. Möjligheten att förstärka denna samordning analyseras inom ramen för ett regeringsuppdrag till . Även i övrigt ges kommunerna ett omfattande stöd för att hantera olika trafikfrågor i planeringen, såväl av som av andra myndigheter. Flera publicerade myndighetsrapporter är inriktade på att ge kommunerna stöd i arbetet med att samordna trafikfrågorna med övriga frågor som ska beaktas i den fysiska planeringen. När det gäller frågan om planeringen av cykelvägar som tas upp i en av motionerna konstaterade i sitt slutbetänkande (SOU 2012:70) att det redan inom ramen för nu gällande system är möjligt att planera för och beakta cyklingens behov och att det saknas skäl att ändra lagen i detta avseende. Utskottet anser liksom motionärerna att den fysiska planering som utgår från bestämmelserna i bör kunna bidra till miljöanpassade trafiklösningar som bl.a. beaktar uppsatta miljömål. De förslag som förs fram i motionerna ger emellertid inte utskottet anledning att föreslå något tillkännagivande till regeringen om lagändringar eller andra åtgärder. Med hänvisning till detta och till tidigare behandling av de aktuella frågorna avstyrker utskottet motionerna 2013/14:C431 yrkande 10, 2013/14:T264 yrkandena 1 och 2 samt 2013/14:T526 yrkandena 5–8 och 22. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om användningen av parkeringsnormer och om kommunernas rätt att ställa krav i frågor om parkering. Utskottet anser att kommunerna även fortsättningsvis bör ha en relativt stor frihet att hantera parkeringsfrågor i samband med planläggning och frågor om bygglov utifrån de lokala förhållandena. Jämför reservation 9 (MP, V). I partimotion 2013/14:C419 av m.fl. (MP) föreslås ett tillkännagivande om att bör förtydligas så att det framgår att parkeringsnormerna inte bara ska användas för att ordna den lokala trafiksituationen utan också bidra till att miljökvalitetsmålen och de trafikpolitiska målen nås (yrkande 9). Detta kan enligt motionen exempelvis ske genom att kommunerna bestämmer ett maximalt antal bilparkeringar, ett minimikrav för cykelparkeringar och sänker kraven på parkeringsplatser för de exploatörer som ordnar bilpooler för de boende. Vidare föreslås att ska utarbeta en miniminorm för cykelparkeringar vid nybyggnation av bostäder i tätort (yrkande 11). m.fl. (MP) föreslår i motion 2013/14:T526 yrkande 20 ett tillkännagivande som motsvarar yrkande 9 i ovanstående motion. Enligt motion 2013/14:C415 av (M) bidrar kommunernas krav på byggande av parkeringsplatser som villkor för bygglov för bostadshus till ett fortsatt bilberoende. Motionären föreslår därför ett tillkännagivande om att regeringen bör överväga kommunernas bestämmanderätt i fråga om detaljplanering för parkeringsplatser. Vissa bestämmelser i m.m. Enligt får kommunen i en detaljplan bestämma de krav i fråga om att ordna utrymme för parkering, lastning och lossning som behövs med hänsyn till bestämmelserna i lagen om att det på tomten eller i närheten av den i skälig utsträckning finns lämpligt utrymme för parkering, lastning och lossning av fordon (4 kap. 13 § 1 och 8 kap. 9 § första stycket 4). Vissa kommuner använder s.k. parkeringsnormer som är avsedda att ge vägledning till hur kommunerna bedömer parkeringsbehovet i olika områden eller vid olika typ av bebyggelse. Kommunernas användning av parkeringsnormer regleras inte genom och har inte någon direkt rättslig verkan. Det är varje enskild kommun som får besluta om man ska använda sig av parkeringsnormer som underlag i arbetet med detaljplaner och bygglov. Utskottet har behandlat och avstyrkt olika förslag om en förändrad reglering av parkering i . behandlade utskottet ett motionsförslag om att kraven på parkering i skulle tas bort (bet. 2012/13:CU9). Utskottet anförde följande: Med anledning av det nu aktuella förslaget om bilparkering och behandlingen i föregående avsnitt av motionsförslag om cykelparkering finns det först skäl att erinra om att bestämmelserna i om parkering inte begränsas till ett visst fordonsslag. De aktuella bestämmelserna ger kommunerna möjlighet att ställa krav på hur parkeringsfrågorna ska lösas inom ett planområde eller vid behandling av ett bygglovärende. Bestämmelserna ger utrymme för kommunerna att anpassa kraven i olika avseenden, exempelvis utifrån byggnadernas användningssätt. Det förefaller inte realistiskt att, som motionärerna förordar, helt ta bort kommunernas möjlighet att reglera frågor om bilparkering. Det skulle kraftigt begränsa kommunernas möjlighet att utforma en hållbar trafikplanering och parkeringspolitik. När det gäller utformningen av kommunernas parkeringsnormer bör dessa givetvis anpassas efter det bedömda behovet av parkeringsplatser. Exempelvis kan behovet av parkeringsplatser för bilar vid fastigheter med studentbostäder i ett område med god tillgång till kollektivtrafik vara mycket begränsat. Det får förutsättas att de kommuner som använder sig av parkeringsnormer beaktar de olika förhållanden som kan påverka behovet av utrymme för parkering. Stöd till kommunernas arbete med parkeringsfrågor har tagit upp frågor om planering av parkering i flera rapporter, även särskilda frågor om bl.a. cykelparkering och parkering vid studentbostäder. har rapporter om parkering inriktade på stöd till kommunerna getts ut av bl.a. (Parkering i täta attraktiva städer – dags att förändra synsätt, ) och Kommuner och Landsting (Parkering för hållbar stadsutveckling, ). Enligt utskottet ger bestämmelserna i stort utrymme för kommunerna att i samband med planläggning och prövning i ärenden om bygglov anpassa kraven på parkering till lokala förhållanden och behov. I de två motionerna från föreslås att ska förtydligas vad gäller kommunernas användning av s.k. parkeringsnormer. Det bör därför först erinras om att användningen av parkeringsnormer inte regleras i utan används av många kommuner som en vägledning till hur kommunerna bedömer parkeringsbehovet i olika områden eller vid olika typ av bebyggelse. Utskottet anser inte heller att det bör införas bestämmelser om parkeringsnormer i lagen. När det gäller kommunernas arbete med att utforma en parkeringspolicy och att beakta parkeringsfrågorna i arbetet med en hållbar stadsutveckling har, som framgår ovan, , och Kommuner och Landsting (SKL) gett stöd i form av metodutveckling och vägledningar. I dessa vägledningar behandlas bl.a. den typ av frågor som tas upp i motionerna, dvs. hur kraven på parkering kan anpassas i förhållande till typ av bebyggelse, möjlighet till samutnyttjande, tillgång till kollektivtrafik m.m. Enligt den ovan omnämnda skriften från SKL använder sig redan flera kommuner av flexibla bilparkeringsnormer som har utformats med sådana utgångspunkter. Utskottet anser att kommunerna även fortsättningsvis bör ha en relativt stor frihet att hantera parkeringsfrågorna i samband med planläggning och frågor om bygglov utifrån de lokala förhållandena. De nu aktuella motionerna avstyrks av detta skäl och med hänvisning till det anförda. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen. Utskottet hänvisar till sina tidigare ställningstaganden i de aktualiserade frågorna och till ett pågående arbete med att genomföra funktionshinderspolitiken. Jämför reservation 10 (MP, V). I motion 2013/14:C260 av (MP) framhålls att det finns brister i efterlevnaden av de krav på tillgänglighet som finns i plan- och bygglagstiftningen. Motionären föreslår därför ett tillkännagivande om att brister i tillgänglighet inte får förekomma vid nybyggnation (yrkande 3). Vidare anser motionären att handikapp- och tillgänglighetsfrågorna ofta kommer in för sent i planeringsprocessen och föreslår därför att ska framhålla att kunskapen hos handikapporganisationerna måste tas till vara i ett tidigt stadium i planprocessen och att det bör övervägas att ge handikapporganisationer samma möjlighet som miljöorganisationerna att överklaga vissa beslut (yrkande 4). I motion 2013/14:C450 av (S) föreslås ett tillkännagivande om behovet att se över lagstiftningen så att bostäder och lokaler blir tillgängliga för alla. Vissa bestämmelser i m.m. Bestämmelserna i om tillgänglighet i byggnader innebär i korthet bl.a. följande (8 kap. 1–2 §§ PBL). En byggnad ska vara tillgänglig och användbar för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. Detta krav ska uppfyllas i samband med nybyggnad, ombyggnad eller en annan ändring av en byggnad. Vid nybyggnad ska kraven uppfyllas för hela byggnaden. Vid ombyggnad ska kraven uppfyllas för hela byggnaden eller, om detta inte är rimligt, den betydande och avgränsbara del av byggnaden som förnyas genom ombyggnaden. Vid en annan ändring av en byggnad ska kraven uppfyllas för ändringarna. Hinder mot tillgänglighet till eller användbarhet av lokaler dit allmänheten har tillträde ska alltid avhjälpas, om hindret med hänsyn till de praktiska och ekonomiska förutsättningarna är enkelt att avhjälpa. Ett byggnadsverk ska ha de egenskaper som är väsentliga i fråga om tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga (8 kap. 4 § första stycket 8). Vad som gäller för att detta krav ska uppfyllas framgår av föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar med stöd av lagen. Om det behövs för att uppfylla kravet på tillgänglighet ska byggnaden enligt plan- och byggförordningen vara försedd med en eller flera hissar eller andra lyftanordningar (3 kap. 18 § PBF). En bostad behöver emellertid inte vara tillgänglig genom en hiss om byggnaden har färre än tre våningar. Utskottet har behandlat och avstyrkt motioner med förslag motsvarande de nu aktuella i motion 2013/14:C260. anförde utskottet bl.a. följande (bet. 2011/12:CU14): anser liksom motionärerna att behovet av att utforma den byggda miljön så att den så långt som möjligt är tillgänglig för alla människor bör vara en av de centrala utgångspunkterna vid planering och byggande. Kraven på tillgänglighet i den byggda miljön var också en av de frågor som ägnades särskild uppmärksamhet i det utredningsarbete som låg till grund för den nya . Ett allvarligt problem som hade uppmärksammats och som också tas upp i motion 2011/12:C245, var att även nya byggnader och bostadsområden ibland visar upp brister i tillgänglighet. Genom bestämmelser i den nya lagen har risken för sådana problem begränsats bl.a. genom en utvidgning av bygglovsprövningens omfattning. Kraven på tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga ska, till skillnad mot tidigare, behandlas redan i bygglovsprövningen. Den tidigare gällande ordningen ansågs leda till att tillgänglighetskraven ibland uppmärksammades alltför sent i byggprocessen. Utskottet delar uppfattningen som förs fram i samma motion att det är angeläget att på ett tidigt stadium i en planprocess ta till vara handikapporganisationernas kunskap och erfarenhet. I anges också att kommunen i arbetet med att ta fram ett förslag till en detaljplan ska ge tillfälle till samråd för bl.a. sammanslutningar som har ett väsentligt intresse av förslaget (5 kap. 11 §). I denna krets anses bl.a. olika handikapporganisationer ingå. Den fråga som tas upp i motionen om att ge handikapporganisationer rätt att överklaga detaljplaner prövades och avstyrktes av utskottet i samband med beslutet om att införa den nya (bet. 2009/10:CU25). Utskottet hänvisade då till de bedömningar som regeringen tidigare hade redovisat i fråga om PBL-systemets principer vad gäller uppgiften att göra den slutliga avvägningen när det gäller samhällets intressen. Regeringen beslutade om en strategi för genomförande av funktionshinderspolitiken –2016. Inom ramen för arbetet med regeringens strategi har fått i uppdrag att arbeta efter följande delmål (S2011/8810/FST): – En bättre tillsyn över hur bestämmelserna om tillgänglighet och enkelt avhjälpta hinder följs. – En förbättrad tillämpning av bestämmelserna om enkelt avhjälpta hinder. – Fler kommuner ska ha inventerat sitt flerbostadshusbestånd ur tillgänglighetssynpunkt. – Funktionshindersperspektivet ska tydligt avspegla sig i den fysiska planeringen vid utgången av 2016. – ska kommunerna utöva en väl fungerande hantering av bostadsanpassningsbidraget med en hög grad av rättssäkerhet. Arbetet med delmålen ska redovisas till regeringen i en särskild rapport. Den första rapporten redovisade hur situationen var när arbetet med de uppsatta målen påbörjades (, rapport 2012:5). I den andra rapporten redovisade arbetet med delmålen och beskrev genomförda insatser och resultat (, rapport 2013:12). administrerar även ett stöd för inventering av den fysiska tillgängligheten i flerbostadshusbeståndet som kan ges till kommuner mellan och . delar givetvis uppfattningen i MP-motionen att nytillkommande bebyggelse måste leva upp till de krav på tillgänglighet och användbarhet som ställs med stöd av plan- och bygglagstiftningens bestämmelser. Som anförs i det ovan refererade ställningstagandet från civilutskottets tidigare behandling av ett motsvarande motionsförslag uppmärksammades problemet med att även nya byggnader och bostadsområden ibland visade upp brister i tillgänglighet i arbetet med den nya . För att motverka detta problem infördes bestämmelser om att kraven på tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga ska behandlas redan i bygglovsprövningen. Den tidigare gällande ordningen ansågs leda till att tillgänglighetskraven ibland uppmärksammades alltför sent i byggprocessen. Som framgår ovan har utskottet tidigare även tagit ställning till motionsförslag om att kunskapen hos handikapporganisationerna måste tas till vara i ett tidigt stadium i planprocessen. Utskottet hänvisade till att synpunkter kan föras fram vid samrådet om förslag till en detaljplan. Däremot var utskottet inte berett att ställa sig bakom förslaget om att ge dessa organisationer en särställning vad gäller möjligheten att överklaga planer. Utskottet står fast vid sitt tidigare ställningstagande. När det gäller motionsförslaget om en allmän översyn av lagstiftningen i syfte att uppnå en god tillgänglighet för alla vill utskottet hävda att det nu i första hand gäller att etablera ett synsätt och vidta åtgärder som kan bidra till ett samhälle som utformas så att människor med funktionsnedsättning blir fullt delaktiga i samhället. Ett flertal myndigheter, däribland , har regeringens uppdrag att arbeta efter ett antal delmål som kan bidra till en sådan utveckling. En av de angelägna frågor som ska ägna särskild uppmärksamhet åt är tillämpningen av bestämmelserna i om enkelt avhjälpta hinder mot tillgänglighet. Vidare ska arbeta med sikte på att funktionshindersperspektivet tydligare ska avspegla sig i den fysiska planeringen. I uppdraget ingår även att ge stöd till kommunernas arbete med att skaffa sig ett bättre kunskapsunderlag om tillgängligheten i bostadsbeståndet. Därmed anser utskottet att det inte finns något skäl för att tillstyrka de förslagna tillkännagivandena. Motionerna 2013/14:C260 yrkandena 3 och 4 samt 2013/14:C450 avstyrks således. Skydd av kulturhistoriskt värdefulla byggnader Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om ytterligare skydd av kulturhistoriskt värdefulla byggnader. Utskottet hänvisar till gällande skyddsbestämmelser och konstaterar att det inte framgår av motionen i vilka avseenden dessa bestämmelser anses vara otillräckliga. Vidare hänvisar utskottet till att förslag om att förtydliga den aktuella regleringen avseende varsamhets- och skyddsbestämmelser i detaljplan är föremål för överväganden. Jämför reservation 11 (SD). m.fl. (SD) framhåller i motion 2013/14:C390 vikten av att arkitektoniskt värdefulla och sällsynta historiska byggnader bevaras till eftervärlden. Motionärerna föreslår därför ett tillkännagivande om behovet att stärka skyddet för historiskt värdefulla byggnader i (yrkande 14). Vissa bestämmelser i m.m. En byggnad som är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt får inte förvanskas (8 kap. 13 §). Denna bestämmelse gäller även för bebyggelseområden. Det finns även krav på att ett byggnadsverk ska hållas i vårdat skick och underhållas. Underhållet ska anpassas till omgivningens karaktär och byggnadsverkets värde från historisk, kulturhistorisk, miljömässig och konstnärlig synpunkt. Om byggnadsverket är särskilt värdefullt från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt, ska det underhållas så att de särskilda värdena bevaras (8 kap. 14 §). Vidare gäller att ändring av en byggnad och flyttning av en byggnad ska utföras varsamt så att man tar hänsyn till byggnadens karaktärsdrag och tar till vara byggnadens tekniska, historiska, kulturhistoriska, miljömässiga och konstnärliga värden (8 kap. 17 §). I en detaljplan får kommunen ange rivningsförbud och skyddsbestämmelser för byggnader som är särskilt värdefulla från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt eller som ingår i bebyggelseområde av denna karaktär (4 kap. 16 §). Kommunen kan också i detaljplanen ange utökad lovplikt för åtgärder som kan påverka skyddsvärdet (4 kap. 15 §, 9 kap. 8 och 10 §§). Även innehåller bestämmelser till skydd för kulturvärden i bebyggelsen. Det gäller bl.a. tredje kapitel om hushållning med mark- och vattenområden där det ställs det krav på att områden och miljöer som har allmän betydelse på grund av deras kulturvärden så långt som möjligt ska skyddas mot åtgärder som påtagligt kan skada dem. Om området är av riksintresse ska det skyddas mot sådana åtgärder. I fjärde kapitel pekas också ett antal särskilt värdefulla områden ut. Ytterligare bestämmelser om skydd av kulturhistoriskt värdefulla byggnader finns i kulturmiljölagen (1988:950), benämnd lagen om kulturminnen m.m. En byggnad som har ett synnerligen högt kulturhistoriskt värde eller som ingår i ett bebyggelseområde med ett synnerligen högt kulturhistoriskt värde får med stöd av denna lag förklaras för byggnadsminne av . Utskottet delar givetvis motionärernas uppfattning om vikten av att vårda och bevara det kulturhistoriskt värdefulla byggnadsbeståndet. Som framgår av ovanstående redovisning finns det också skyddsbestämmelser i bl.a. som syftar till att tillgodose detta samhällsintresse. I webbaserade vägledning för (PBL-kunskapsbanken) har Kulturvärden publicerats som ett nytt tema. Temat, som har tagits fram i samarbete mellan och , syftar till att tydliggöra vilka möjligheter som ger att värna kulturvärdena och att ställa krav på att de tas om hand. Av motionen framgår inte i vilka avseenden de gällande bestämmelserna anses vara otillräckliga och vilka ytterligare former av skydd som i så fall skulle behöva övervägas.