bet · H101SoU18 · 2014-03-25 00:00:00 — Utskottet delar inte bedömningen att styrningen i stället bör ske genom en folkhälsolag som ålägger kommuner och landsting att vidta vissa åtgärder. Den nya ger ökade förutsättningar för att ta sig an folkhälsofrågorna på ett samlat och integrerat sätt och att utveckla formerna för ett kunskapsstöd som leder till att effektiva och verksamhetsnära metoder får ett praktiskt genomslag hos ansvariga huvudmän. bör inte ta något initiativ med anledning av motionerna 2013/14:C419 (MP) yrkande 27, 2013/14:So431 (S) yrkandena 2 och 3 och 2013/14:So670 (MP) yrkandena 1 och 3. I motion 2013/14:So296 (FP) föreslås att läkemedelsmissbruk och läkemedelsberoende ska ingå som en del av målområde 11, Tobak, alkohol, narkotika, dopning och spel. Med läkemedelsberoende avses oftast överkonsumtion av förskrivna läkemedel. Läkemedelsberoende är utan tvekan en beroendesjukdom. Då det är ett stort och sannolikt ökande problem1[ Jfr betänkande Bättre insatser vid missbruk och beroende (SOU 2011:35), s. anser utskottet att det är mycket angeläget att läkemedelsberoende uppmärksammas och att kunskap om beroendet utvecklas och sprids. Läkemedelsberoende skiljer sig från andra typer av beroenden eftersom huvuddelen av problematiken uppstår inom ramen för förskrivning av läkemedel – även om det också förekommer illegal handel med läkemedel. Ansvaret för att förebygga och tidigt upptäcka läkemedelsberoende ligger hos alla förskrivare av läkemedel med beroendeutvecklingspotential. En adekvat uppföljning torde vara förskrivarens ansvar. Förebyggande insatser måste därför till stor del ske inom sjukvården. Problemen med läkemedelsberoende kan därför delvis sägas ingå i målområde 6, En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård. I propositionen Mål för folkhälsan behandlas hälso- och sjukvårdens roll i det förebyggande arbetet.2[ Proposition 2002/03:35 Mål för folkhälsan (s. 67 f.).] I propositionen betonas att det förebyggande arbetet inte ska begränsas till läkemedelsförskrivning. I patientarbetet ska hälso- och sjukvården bidra till mindre sjukdom, mindre handikapp och mindre smärta men också till ett ökat fysiskt, psykiskt och socialt välbefinnande. Utskottet har fått veta att frågan om läkemedelsmissbruk och läkemedelsberoende finns med som en fråga att ta ställning till i regeringens arbete med ANDT-strategin efter 2015. Utskottet anser att det är positivt. bör inte ta något initiativ med anledning av motion 2013/14:So296 (FP). Utskottet noterar att regeringen, för att främja samverkan mellan olika aktörer på folkhälsoområdet, har inrättat ett forum för hälsofrämjande. Utskottet välkomnar detta arbete. Ett av syftena med initiativet är att skapa ett forum för dialog, information och erfarenhetsutbyte. Ett annat är att skapa förutsättningar för att koordinera och kommunicera insatser och bidra med underlag för att utveckla initiativ och strategier som utifrån den enskildes perspektiv främjar en positiv hälsoutveckling. Utskottet välkomnar även Kommuner och Landstings och samarbete Mötesplats social hållbarhet. Tanken med mötesplatsen är att den ska utveckla välfärdstjänsterna på ett socialt hållbart sätt som utjämnar hälsoskillnader och tillgodoser människors grundläggande behov och rättigheter. Mötesplatsens arbete utgår bl.a. från det nationella samarbetet Samling för social hållbarhet – minska skillnader i hälsa, som i sin slutrapport presenterade fem rekommendationer som kommuner, landsting och regioner kan arbeta med för att stärka den sociala hållbarheten och minska skillnaderna i hälsa. Det är även positivt att regeringen har tagit fram en samlad strategi för en jämlik vård. Mot bakgrund av pågående arbete anser utskottet inte att bör ta något initiativ till att föreslå att en kommission för jämlik hälsa ska inrättas. Motionerna 2013/14:So358 (KD), 2013/14:So431 (S) yrkande 1, 2013/14:So445 (M), 2013/14:So503 (S), 2013/14:So547 (S), 2013/14:So652 (S), 2013/14:So657 (S) yrkande 32 och 2013/14:So670 (MP) yrkande 4 avstyrks. Det är viktigt att sambandet mellan levnadsvanor och psykisk ohälsa uppmärksammas. Insatser mot psykisk ohälsa har också lyfts upp som ett prioriterat område i En folkhälsopolitik med människan i centrum (skr. 2011/12:166). Motionerna 2013/14:So262 (SD) och 2013/14:So664 (MP) yrkande 1 avstyrks. Utskottet delar inte den bedömning som görs i motion 2013/14:So418 (C). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av smittskyddslagen, om en handlingsplan mot hepatit B och C och om stigmatiseringen av hivpositiva. Jämför reservationerna 7 (V), 8 (S, V) och 9 (MP, V). I kommittémotion 2013/14:So342 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör genomföra en översyn av smittskyddslagen med särskilt fokus på informationsplikten för hivpositiva. Liknande yrkanden finns i motion 2013/14:So373 av (M) och 2013/14:So390 av (FP). I motion 2013/14:So422 av (S) i denna del begärs ett tillkännagivande om att avskaffa informationsplikten. Handlingsplan mot hepatit B och C I motion 2013/14:So391 av (FP) begärs ett tillkännagivande om en nationell handlingsplan mot hepatit B och C vilken också inbegriper utbildningsinsatser. Motionären konstaterar att det är tre olika myndigheter som har ansvar för att förebygga spridning av hepatit B och C med delvis lika målgrupper. I kommittémotion 2013/14:So342 av m.fl. (V) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning som undersöker vilket ansvar regeringen, och myndigheterna har för stigmatiseringen av hivpositiva och i de fall då hivpositiva bemötts på ett oacceptabelt sätt sedan de första fallen upptäcktes . sakbehandlade motioner om en översyn av smittskyddslagen senast i betänkande 2010/11:SoU16 Folkhälsofrågor. Utskottet anförde då följande (s. 19, 1 res. MP + V): När det gäller frågan om ett eventuellt behov av en översyn av smittskyddslagen, t.ex. vad avser reglerna om informationsplikt och tvångsisolering, konstaterar utskottet att smittskyddslagen trädde i kraft . Enligt 4 § ska smittskyddsåtgärder bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet och får inte vara mer långtgående än vad som är försvarligt med hänsyn till faran för människors hälsa. Åtgärderna ska vidtas med respekt för alla människors lika värde och enskildas integritet. Den som är verksam inom smittskyddet ska värna både om skyddet för osmittade och om dem som bär på en smittsam sjukdom. De smittade ska få det stöd och den vård som behövs från smittskyddssynpunkt (6 §). ansvarar för samordning av smittskyddet på nationell nivå och ska ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd. ska följa och vidareutveckla smittskyddet. ska som expertmyndighet följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för att landets smittskydd ska fungera effektivt (7 §). Utskottet konstaterar att det gått smittskyddslagen trädde i kraft och utgår från att regeringen noga följer utvecklingen och lagens tillämpning. Mot denna bakgrund anser utskottet att inte bör ta något initiativ. Motionerna [] avstyrks. Av 1 kap. 4 § smittskyddslagen (2004:168) framgår att smittskyddsåtgärder ska bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet och får inte vara mer långtgående än vad som är försvarligt med hänsyn till faran för människors hälsa. Åtgärderna ska vidtas med respekt för alla människors lika värde och enskildas integritet. Av 2 kap. 2 § första stycket framgår att den som vet eller har anledning att misstänka att han eller hon bär på en smittsam sjukdom är skyldig att vidta de åtgärder som krävs för att skydda andra mot smittrisk. Av andra stycket framgår att den som vet att han eller hon bär på en allmänfarlig sjukdom är skyldig att lämna information om smittan till andra människor som han eller hon kommer i sådan kontakt med att det kan uppstå en beaktansvärd risk för smittoöverföring. Av 4 kap. 2 § första stycket framgår att den behandlande läkaren ska besluta om individuellt utformade förhållningsregler för att hindra smittspridning för den som bär på eller misstänks bära på en allmänfarlig sjukdom. Förhållningsreglerna får bl.a. avse skyldighet att informera sexualpartner om smittbärarskap och skyldighet att vid sexuella kontakter iaktta ett beteende som minimerar risken för smittspridning. I andra stycket anges att förhållningsreglerna ska meddelas skriftligt så snart det är möjligt samt tas in i den undersöktes patientjournal. Läkaren ska så långt som det är möjligt se till att förhållningsreglerna följs. De allmänfarliga sjukdomar som omfattas av lagen framgår av bilaga 1 till lagen. Bland annat gäller det hepatit A–E och hivinfektion. Med samhällsfarliga sjukdomar avses allmänfarliga sjukdomar som kan få en spridning i samhället som innebär en allvarlig störning eller överhängande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunktioner och som kräver extraordinära smittskyddsåtgärder (1 kap 3 §). Smittkoppor och sars (svår akut respiratorisk sjukdom) är samhällsfarliga enligt bilaga 2 till smittskyddslagen. Av 1 kap. 7 § första stycket smittskyddslagen framgår att ansvarar för samordning av smittskyddet på nationell nivå och ska ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd. ska följa och vidareutveckla smittskyddet. ska, enligt 1 kap. 7 § andra stycket smittskyddslagen, som expertmyndighet följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för att landets smittskydd ska fungera effektivt. inledde det dåvarande , tillsammans med andra experter inom området, ett arbete med att ta fram ett underlag som beskriver kunskapsläget gällande smittsamhet hos personer med pågående behandling mot hivinfektion. Målet var att på ett tydligt sätt förmedla kunskapsläget så att en fortsatt utveckling av samhällets åtgärder i fråga om hiv vilar på bästa möjliga kunskap när det gäller smittsamhet och smittspridning, såväl inom hälso- och sjukvården, smittskyddet och hivpreventionen som inom andra berörda samhällssektorer. Av kunskapsunderlaget Smittsamhet vid behandlad hivinfektion – Kunskapsunderlag från och Referensgruppen för Antiviral terapi (RAV), som publicerades , framgår bl.a. att en hivinfekterad person som är följsam till behandling har låga eller omätbara nivåer av virus i blodet, vilket innebär att smittsamheten är minimal. Inom pågår ett projekt för att ta fram en lägesbeskrivning av svenskt smittskydd. Lägesrapporten ska enligt plan presenteras . har berörda myndigheter bjudits in och en arbetsgrupp har träffats för att påbörja insamlandet av erfarenheter att hantera olika smittskyddshändelser. Det gäller dels anmälningspliktiga sjukdomar (t.ex. hiv), dels smittsamma sjukdomar som kan utgöra ett samhällshot men som inte omfattas av samma lagreglering. Handlingsplan mot hepatit B och C publicerade ett kunskapsunderlag om vaccination mot hepatit B. Kunskapsunderlaget ingick i underlag inför ett ställningstagande till eventuell allmän barnvaccination mot hepatit B i (Hepatit B-vaccination, Kunskapsunderlag från experter). Det förebyggande arbetet mot hiv och STI3[ STI är en förkortning av engelskans Sexually Transmitted Infections (sexuellt överförda infektioner). De STI som följer inom ramen för den nationella strategin är bl.a. hiv och hepatit B och C.] i ska bedrivas samordnat på olika arenor och i samverkan mellan olika aktörer. Arbetet utgår från proposition 2005/06:60 Nationell strategi mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar (bet. 2005/06:SoU20). Från har det nationella uppdraget att förebygga hiv och STI inom ramen för den nationella strategin. Myndighetens arbete omfattar bl.a. att planera, stödja, samordna och följa upp det hälsofrämjande och förebyggande arbetet, utveckla området och initiera insatser, ta fram och sprida kunskap och ge stöd till metodutveckling, ta fram kunskapsunderlag och vägledning och genomföra nationella kommunikationsinsatser. Inom pågår bl.a. ett arbete med att ta fram en vägledning för att minska risken för smittspridning (hiv/hepatit) bland injektionsmissbrukare och personer inom kriminalvården. Arbetet väntas vara klart . () har regeringens och uppdrag att se till att bl.a. arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningarna följs. Myndighetens mål är att minska riskerna för ohälsa och olycksfall i arbetslivet och att förbättra arbetsmiljön ur ett helhetsperspektiv. föreskrifter om ändring i föreskrifter (AFS 2005:1) om mikrobiologiska arbetsmiljörisker – smitta, toxinpåverkan, överkänslighet (AFS 2012:7) syftar till att förhindra stick- och skärskador bland vård- och omsorgspersonal och därmed även minska risken för överföring av hepatit B, C och hiv. Av förordningen (2013:1020) med instruktion för framgår bl.a. att myndigheten ska verka för att begränsa spridningen och konsekvenserna för samhället och för enskilda av hiv/aids samt verka för att skapa öppenhet om hiv/aids och motverka stigmatisering och diskriminering av personer som lever med hivinfektion, bland annat genom att främja utvecklingsinsatser och långsiktigt förebyggande arbete (3 § 12). publicerade även rapporten i – Kunskaper, attityder och beteenden hos allmänheten 1987–2011. Rapporten ger en bild av hur kunskapsläget och attityderna har förändrats . När det gäller attityder till personer med hiv visar rapporten bl.a. följande (s. 25): I samtliga enkäter har deltagarna fått frågor om hur de skulle reagera om de kom i kontakt med hivsmittade personer. Med hjälp av svaren på dessa frågor har man velat skapa ett underlag för att arbeta mot fördomar mot hiv och omotiverad rädsla för smittan. Svaren tyder på en ökad tolerans och minskad rädsla gentemot personer som bär på hiv. Vi ser också en minskad andel som uppger att de säkert eller troligen skulle undvika en nära kontakt med en arbetskamrat eller skolkamrat som bär på hiv. 1987 uppger drygt hälften, , av allmänheten att de skulle undvika nära kontakt. Motsvarande siffra är år . De yngre under ger uttryck för en betydligt större oro än de äldre för nära kontakt med en skol- eller arbetskamrat som bär på hiv. av de svarande uppger dock att de skulle stötta en arbetskamrat eller skolkamrat om de fick reda på att han eller hon hade hiv. En lika hög andel säger att de skulle lära sig mer om infektionen. antog regeringen en strategi som syftar till att komma till rätta med omotiverade skillnader mellan olika grupper i hälso- och sjukvården (Strategi för en god och mer jämlik vård 2012–2016). Som ett led i strategin har i uppdrag att, i samverkan med , ta fram ett utbildningspaket för vårdpersonal om värdigt och professionellt bemötande och agerande i vården. Diskrimineringslagen (2008:567) ger skydd mot diskriminering av personer som lever med hiv/aids under diskrimineringsgrunden funktionsnedsättning (jfr prop. 2007/08:95 Ett starkare skydd mot diskriminering s. 123). I en interpellationsdebatt om aids anförde socialminister bl.a. följande (ip. 2012/13:20, prot. 2012/13:19, anf. Man kan dra sig till minnes åren när det började gå upp för många, kanske alla, i att det hade kommit en ny sjukdom. När larmet gick om en ny svår sjukdom som var okänd svämmade medierna över av skrämmande scenarier och en väldig massa ödesmättade prognoser, och en del personer tappade i det sammanhanget bildligt talat huvudet inför det okända. Utifrån ett bräckligt, obefintligt kunskapsunderlag gjorde många människor i och naturligtvis i andra länder uttalanden, väckte förslag och beskrev situationen. En del av de här uttalandena framstår som minst sagt konstiga, orimliga, och en del av dem var grundade på en alldeles förfärlig människosyn. När kunskapen har ökat har vi kunnat få ett något annorlunda förhållningssätt och en annorlunda diskussion. Situationen har förändrats, men fortfarande lever många människor med samma skräck, samma oro och samma ångest som många som drabbades , en rädsla att omgivningen ska få reda på hur det hänger ihop och hur det förhåller sig. Det här bygger förstås i mycket stor utsträckning på okunnighet om sjukdomen och om hur den förs vidare. Det bästa vi kan göra är att utifrån bästa möjliga kunskapsunderlag arbeta metodiskt med behandling och forskning som kommer till nytta för dem som har drabbats men också, och det är viktigt, att arbeta med attityder och bemötande. Även där är kunskapen nyckeln till framgång. Det är naturligtvis inte värdigt att människor som har drabbats av en svår sjukdom, som går att bromsa upp med fantastiska läkemedel som kommit fram men som fortsatt är en väldigt allvarlig sjukdom, utöver det drabbas av omgivningens sneda blickar eller – ännu värre – öppna förakt. Det är människor som det handlar om, människor som har rätt att bemötas med samma värdighet och respekt som alla andra. ansvarar för samordningen av smittskyddet på nationell nivå och ska ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd. ska även följa och vidareutveckla smittskyddet. ska som expertmyndighet följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för att landets smittskydd ska fungera effektivt. Utskottet noterar bl.a. att det inom pågår ett projekt för att ta fram en lägesbeskrivning av svenskt smittskydd. Lägesrapporten ska presenteras . Utskottet utgår fortfarande från att regeringen noga följer utvecklingen. bör inte ta något initiativ med anledning av motionerna 2013/14:So342 (V) yrkande 2, 2013/14:So373 (M), 2013/14:So390 (FP) och 2013/14:So422 (S) i denna del. ansvarar nationellt för det breda förebyggande arbetet mot bl.a. hepatit B och C. Arbetet utgår från den nationella strategi som antogs av (prop. 2005/06:60, bet. 2005/06:SoU20). Myndighetens arbete omfattar bl.a. att planera, stödja, samordna och följa upp det hälsofrämjande och förebyggande arbetet, utveckla området och initiera insatser, ta fram och sprida kunskap och ge stöd till metodutveckling och genomföra nationella kommunikationsinsatser. Flera andra aktörer samverkar på nationell, regional och lokal nivå. Utskottet förutsätter att regeringen följer utvecklingen och vid behov vidtar åtgärder. Motion 2013/14:So391 (FP) avstyrks. Kunskapen om hiv och attityderna till personer med hiv har förändrats i positiv riktning. Det är naturligtvis viktigt att fortsätta att motverka stigmatisering och diskriminering av personer som lever med hivinfektion. Utskottet noterar att bl.a. ska verka för detta enligt sin instruktion. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motion 2013/14:So342 (V) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om betydelsen av ett ökat nationellt samarbete för att ta fram nya antibiotika. I motion 2013/14:So239 av (MP) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om betydelsen av ett ökat internationellt samarbete för att ta fram nya antibiotika. Bakgrund och pågående arbete Antibiotikaresistens är en av fem övergripande prioriteringar inom ramen för strategin för samarbete med WHO –2015. WHO satsar på en organisatorisk struktur för att ta antibiotikafrågan mer konkret framåt och på utveckling av globala övervakningssystem för att kunna mäta resistensläget och sjukdomsbördan (jfr prop. 2013/14:1 utg.omr. 9 s. 110). WHO arbetar också för en mer rationell användning av antibiotika. Regeringen avser att satsa på att ge WHO tekniskt stöd och personalstöd för att göra detta. Vidare har regeringen beslutat om bidrag till /React för att stödja WHO i dess arbete med en global övervakningsplan och att samla berörda parter för att ta fram en konkret handlingsplan. har tillsammans med drivit på för att en resolution kring antibiotikaresistens ska antas vid Världshälsoförsamlingen (WHA) . Enligt uppgift från är den viktigaste punkten i förslaget till en resolution en uppmaning till WHO att ta fram en global handlingsplan. Därutöver har fortsatt samarbetet om antibiotikaresistens inom ramen för de hälsosamarbetsavtal som har upprättats mellan och respektive . Inom ramen för EU:s nordliga dimension leder , på regeringens uppdrag, en arbetsgrupp med fokus på antibiotikaanvändning och -resistens. Under det svenska ordförandeskapet i 2009 prioriterades frågan om utvecklingen av nya antibiotika. En rad uppföljningskonferenser som har anordnats av det internationella har bidragit till att etablera ett samarbete mellan och de läkemedelsföretag som fortfarande bedriver antibiotikaforskning. Samarbetet bedrivs inom ramen för det gemensamma teknikinitiativet för innovativa läkemedel () (). Vidare pågår ett forskningssamarbete mellan vissa EU-länder inom ramen för det s.k. Joint Programming Initiative on Antimicrobial Resistance (JPIAMR). Samarbetet har stöd av och sekretariatet drivs av via (). JPIAMR syftar till att samordna den forskning som bedrivs inom antibiotikaresistensområdet för att den på så sätt ska få större genomslagskraft och för att undvika dubbelarbete. Enligt regleringsbrev ska myndigheten i samverkan med utvärdera befintliga antibiotika ur nya vinklar för att undersöka om ytterligare effekt kan erhållas ur dessa och om effekten kan optimeras för att bevara möjligheten till effektiv behandling med antibiotika. En projektplan ska lämnas till . Delredovisningar ska lämnas och . Uppdraget ska slutredovisas . Frågan om att utveckla nya antibiotika är mycket angelägen. Utskottet ser därför mycket positivt på det samarbete som har etablerats mellan och läkemedelsföretag som bedriver antibiotikaforskning inom ramen för det gemensamma teknikinitiativet för innovativa läkemedel (). Utskottet ser även positivt på det arbete som pågår inom och . Motion 2013/14:So239 (MP) yrkande 5 avstyrks i den mån det inte kan anses tillgodosett med det anförda. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att utöka det nationella vaccinationsprogrammet. I motion 2013/14:So573 av (M) begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheten att utöka barnavårdscentralens vaccinationsprogram. Motionären anför att även vaccination för rotaviruset bör finns med i det ordinarie vaccinationsprogrammet. Bakgrund och pågående arbete Nya bestämmelser om nationella vaccinationsprogram trädde i kraft genom ändringar i smittskyddslagen (2004:168) (prop. 2011/12:123, bet. 2011/12:SoU20, rskr. 2011/12:260). Enligt den nya regleringen är landstingen och kommunerna skyldiga att erbjuda människor vaccinationer mot vissa smittsamma sjukdomar i syfte att förhindra spridning av dessa sjukdomar i befolkningen. Det gäller både allmänna vaccinationer och vaccinationer av särskilda riskgrupper. Kommunerna och landstingen utför och bekostar vaccinationerna som därmed blir kostnadsfria för den enskilde. Vårdgivarna ska registrera alla vaccinationer som ges inom nationella vaccinationsprogram i ett nationellt register (lagen om register för nationella vaccinationsprogram [2012:453]). Regeringen ska enligt den nya ordningen fatta beslut om vilka sjukdomar som ska omfattas av de nationella vaccinationsprogrammen, efter att ha beaktat särskilt reglerade kriterier. ansvarar för att ta fram beslutsunderlag inför regeringens ställningstagande. Beslutsunderlagen ska tas fram genom en öppen och strukturerad process. Regeringen beslutade om nya bestämmelser i smittskyddsförordningen (2004:255) i fråga om vilka aspekter ska belysa när det gäller förslag om ändringar i de nationella vaccinationsprogrammen. fick även i uppdrag av regeringen att utarbeta en modell som beskriver arbetsprocessen för beslutsunderlagen och att ta fram en generell modell för samhällsekonomiska analyser av de nationella vaccinationsprogrammen. har lämnat en rekommendation till regeringen om att införa vaccination mot hepatit B i det allmänna nationella vaccinationsprogrammet. lämnade in rekommendationen 2012. Regeringen bad om en komplettering av underlaget, som lämnades in . Förslaget bereds nu inom . Avsikten är att remittera det. har utfärdat rekommendationer för vaccination mot hepatit b, tuberkulos, influensa och pneumokocker till personer i riskgrupper.