bet · H101FöU6 · 2014-01-21 00:00:00 — 2013/14:FöU6 Strålskydd, kärnteknisk säkerhet och explosivämnen m.m. Strålskydd, kärnteknisk säkerhet och explosivämnen m.m. I betänkandet behandlas 26 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden och 2013 inom områdena strålskydd, kärnteknisk säkerhet, elsäkerhet och explosivämnen. Flera yrkanden rör strålskyddsfrågor, närmare bestämt elektromagnetiska fält och deras hälsoeffekter, radon i bostäder, starka laserpekare och solarieanvändning. Några yrkanden rör vidare säkerheten vid kärnkraftverk, kärnavfallsavgiften, elsäkerhetsbestämmelser och användningen av fyrverkeriprodukter. Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden bl.a. med hänvisning till pågående arbete inom och andra ansvariga myndigheter. I betänkandet finns sex reservationer (S, SD, MP, V) och ett särskilt yttrande (V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Elektromagnetiska fält och elöverkänslighet 2012/13:N339 av (MP), 2013/14:Fö210 av och (MP, V), 2013/14:Fö225 av i (S), 2013/14:Fö226 av i (C) yrkandena 1 och 3, 2013/14:Fö231 av (S), 2013/14:Fö237 av i och (båda S), 2013/14:Fö242 av m.fl. (S), 2013/14:Fö253 av (MP) yrkandena 1 och 2, 2013/14:Fö254 av (MP) och 2013/14:Fö255 av (MP) yrkandena 1 och 2. Reservation 1 (MP) 2013/14:Fö233 av och (båda C) yrkandena 1 och 2. Förbud mot starka laserpekare 2013/14:Fö240 av (M). 2013/14:Fö228 av och (båda M) och 2013/14:Fö243 av m.fl. (S). 2013/14:Fö221 av och (båda S) och 2013/14:Fö235 av m.fl. (S). Reservation 2 (S, V) 2013/14:N334 av m.fl. (MP) yrkande 4. Reservation 3 (MP) 2013/14:Fö229 av (S). Reservation 4 (S, MP, V) 2013/14:C280 av m.fl. (V) yrkande 18, 2013/14:Fö213 av (S), 2013/14:Fö230 av (S) och 2013/14:Fö248 av och (båda SD). Reservation 5 (SD) Reservation 6 (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (S), (M), (FP), (S), (C), (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V), (S), Abdirizak Waberi (M), (S) och (M). I betänkandet behandlas 26 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden och 2013 inom områdena strålskydd, kärnteknisk säkerhet, elsäkerhet och explosivämnen. Flera yrkanden rör strålskyddsfrågor, närmare bestämt elektromagnetiska fält och deras hälsoeffekter, radon i bostäder, starka laserpekare och solarieanvändning. Några yrkanden rör vidare säkerheten vid kärnkraftverk, kärnavfallsavgiften, elsäkerhetsbestämmelser och användningen av fyrverkeriprodukter. Elektromagnetiska fält och elöverkänslighet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om elektromagnetiska fält och elöverkänslighet. Jämför reservation 1 (MP) och särskilt yttrande (V). i och (båda S) anför i motion 2013/14:Fö237 att bör starta ett arbete kring rekommendationerna i resolution om elektromagnetiska fält och öka forskningsinsatserna för att få fram alternativ till nuvarande telekommunikation. Enligt resolution bör medlemsländerna vidta alla rimliga åtgärder för att minska människors exponering för elektromagnetiska fält, i synnerhet när det gäller barn och ungdomar, och vidta särskilda åtgärder – t.ex. inrättande av strålningsfria zoner – för att skydda elöverkänsliga. Medlemsstaterna uppmanas också att intensifiera forskningen om bl.a. utveckling av alternativ teknik för telekommunikation. Även i motion 2013/14:Fö226 av i (C) yrkande 1 anför motionären att elöverkänslighet är på väg att bli ett stort folkhälsoproblem och att det därmed finns ett behov av att se över möjligheten att inrätta lågstrålande zoner i alla kommuner, liksom strålningsfria miljöer på sjukhus och andra vårdinrättningar. I motionerna 2013/14:Fö242 av m.fl. (S) och 2013/14:Fö231 av (S) framhålls särskilt behovet av att utveckla och tillhandahålla värdiga boendeformer för elöverkänsliga. Motionärerna hänvisar till att elöverkänslighet är en funktionsnedsättning och att för personer med funktionsnedsättning uttrycker att individens behov ska ligga till grund för samhällsplaneringen. I motion 2012/13:N339 av (MP) och i motion 2013/14:Fö210 av (MP) och (V) framhåller motionärerna behovet av åtgärder mot vagabonderande strömmar, dvs. fenomenet att returströmmen i en krets tar en annan väg tillbaka än den därför avsedda ledningen. Motionärerna anför att installationer som t.ex. pumpar och fläktar ofta är monterade så att returströmmen går via fjärrvärmesystemet, vattenledningsnätet eller ventilationstrummorna, vilket kan ge upphov till stora magnetfält i byggnader. Strömmarna leder till kraftigt ökad korrosion i fjärrvärmenät och vattenledningar och kan, enligt motionärerna, vara så kraftiga att de utgör en hälsorisk. I motionerna föreslås ett förbud mot att transportera el i infrastruktur avsedd för annat ändamål, t.ex. fjärrvärme eller vatten, och att utformningen av installationer inom byggnader regleras på ett sådant sätt att uppkomsten av vagabonderande strömmar minimeras. i (C) anför i motion 2013/14:Fö226 yrkande 3 att möjligheten till ökad forskning om elöverkänslighet och om hur ny teknik kan användas på ett säkert sätt bör ses över. (MP) framhåller i motion 2013/14:Fö255 yrkande 1 att den vetenskapliga trovärdigheten har stora brister när det gäller bedömningen av möjliga effekter av elektromagnetiska fält på miljön och människors hälsa och att det därmed måste klargöras att försiktighetsprincipen i även gäller på strålsäkerhetsområdet. I samma motions yrkande 2 betonar motionären att myndigheter inte ska kunna välja bort att redovisa den vetenskapliga osäkerheten i de material som de grundar sina yttranden på. Motionären menar att svenska myndigheter bortser från forskningsresultat som indikerar risker med elektromagnetisk strålning och att myndighetsutövningen på området inte i tillräcklig grad sker utifrån försiktighetsprincipen. Med hänvisning till försiktighetsprincipen anför motionären också i motion 2013/14:Fö253 yrkande 1 att gränsvärdena för mikrovågsstrålning bör sänkas. i (S) anför i motion 2013/14:Fö225 att ytterligare forskning om elektromagnetiska strålningseffekter, med speciell inriktning på barns användning av trådlösa nätverk och mobiltelefoner, bör uppmuntras och stödjas. (MP) yrkar i motion 2013/14:Fö253 yrkande 2 och i motion 2013/14:Fö254 på att barns rätt att inte utsättas för höga strålnivåer och trådlösa nätverk i skolmiljön bör utredas i väntan på en förklaring till varför i synnerhet barn skadas av icke-joniserande strålning. Liknande motionsyrkanden har behandlats av utskottet ett flertal gånger, senast (bet. 2010/11:FöU5, bet. 2012/13:FöU3). I det följande refereras i korthet vad utskottet anförde vid den senaste behandlingen , som omfattade frågor om myndigheters, kommuners och landstings ansvar när det gäller elöverkänslighet, frågor om fakta och forskning om elöverkänslighet och redovisning av vetenskaplig osäkerhet samt frågan om en sänkning av gränsvärden för elektromagnetiska fält. I övrigt fokuserar framställningen på utvecklingen sedan den senaste behandlingen och sådana uppgifter som bedömts vara av särskild relevans för den förnyade behandlingen. Strålning i bostäder m.m. Utskottet avstyrkte motionsförslag om att inrätta lågstrålande områden och boenden, bl.a. med hänvisning till att den kommunala självstyrelsen gör det möjligt för enskilda kommuner att besluta om och inrätta sådana områden och boenden, trots () bedömning att det inte finns några strålskyddsmässiga skäl att göra så. På samma sätt kan kommuner upphöra med anpassning till elöverkänsliga med hänvisning till ansvariga myndigheter och till forskningsorgan som övervakar området. Landsting kan på samma vis välja att inrätta elsanerade behandlingsrum trots bedömning att elöverkänslighet inte är en sjukdom, eller välja att inte inrätta sådana rum med hänvisning till den ansvariga myndighetens bedömning. Därmed fann utskottet att motionsförslagen inte krävde någon åtgärd från sida. I betänkandet redovisades att SSM:s miljöövervakning inom elektromagnetiska fält omfattar ett program för att följa utvecklingen av exponeringen för radiofrekventa fält i olika miljöer. utvecklade SSM ett system för mobil mätning av radiovågor i utomhusmiljö och genomförde mätningar av radiovågor från bl.a. mobiltelefoni, trådlösa datornätverk, radio och tv på olika håll i landet. Resultaten indikerar att signalstyrkan i allmän miljö kan variera kraftigt men den var inte på någon plats i närheten av gällande referensvärden (SSM, Årsredovisning 2012). SSM har också genomfört en studie av lågfrekventa magnetfält från bl.a. kraftledningar, transformatorstationer, hushållsapparater och vagabonderande strömmar i bostäder (SSM 2012:69). Av rapporten framgår att magnetfältsnivåerna i stort sett är oförändrade sedan den föregående mätningen 1994. Utifrån resultaten gör SSM bedömningen att lågfrekventa magnetfältsnivåer är att betrakta som normala om de understiger 0,2 mikrotesla (μT) och kraftigt förhöjda om de överstiger 2 μT i medelvärde i boendemiljön räknat över . För magnetfält (magnetfält från kraftledningar) är referensvärdet (rekommenderat maxvärde) 100 μT och några säkerställda hälsorisker finns inte under 200 μT. SSM framhåller i samma rapport att vagabonderande strömmar kan ge betydande bidrag till magnetfälten i bostäder och är en trolig orsak till att magnetfälten i bostäder kan uppvisa kraftiga dygnsvariationer. Värdena i de mätningar som genomförts ligger emellertid långt under referensvärdet. Enligt SSM kan resultaten användas som vägledning vid utformningen av försiktighetsstrategier när det gäller allmänhetens exponering för lågfrekventa magnetfält i bostäder (jfr Myndigheternas försiktighetsprincip nedan). Vidare framgår av Svensk standard för elinstallationer i byggnader (SS 436 40 00) att elinstallationer ska utföras så att de inte orsakar brand, korrosion eller elektromagnetiska störningar. Standarden är enligt även tillämplig på elinstallationer för eldistribution, dvs. yttre nät, och myndigheten framhåller att åtgärder mot vagabonderande strömmar vidtas på frivillig basis av t.ex. vatten- och fjärrvärmedistributörer, delvis påskyndat av de skador på näten som vagabonderande strömmar kan leda till. Forskning om icke-joniserande strålnings hälsoeffekter hos vuxna och barn Motioner om forskning om icke-joniserande strålnings hälsoeffekter och elöverkänslighet avstyrktes av utskottet vid den senaste behandlingen (bet. 2012/13:FöU3). Utskottet uppmärksammade två rapporter om elektromagnetiska fält som publicerats , dels av för arbetsliv och samhälle (FAS), dels av Helse- og omsorgsdepartementet och Samferdselsdepartementet i . I konstaterades att det inte finns något vetenskapligt belägg för hälsorisker vid exponering för elektromagnetiska fält – t.ex. radiofrekventa fält i samband med mobiltelefoni – under aktuella referensvärden. Även expertgruppen bakom den norska studien konstaterade att det inte finns bevis för att svaga radiofrekventa fält har hälsoeffekter eller att exponering för elektromagnetiska fält är den verkliga orsaken till de hälsoproblem som individer tillskriver elektromagnetiska fält. När det gäller kravet på att myndigheter ska redovisa vetenskaplig osäkerhet hänvisade utskottet till ett uttalande från föredragande läkare på området om vikten av att inte dra för långtgående slutsatser av enskilda studier och av att inkludera alla studier med tillräcklig kvalitet i sammanvägningen när det gäller riskbedömningar. Urvalet får inte göras utifrån resultaten utan måste baseras på i förväg uppsatta vetenskapliga kvalitetskriterier. SSM och har publicerat nya forskningssammanställningar som i huvudsak bekräftar tidigare slutsatser. I rapporterna redovisas också särskilt rön som avser barns exponering för elektromagnetisk strålning och eventuella hälsoeffekter av detta. SSM:s vetenskapliga råd för elektromagnetiska fält publicerade sin senaste rapport , med fokus på de två senaste årens forskningsresultat (SSM 2013:19). I fråga om lågfrekventa fält konstateras i rapporten att rådets tidigare slutsats kvarstår: ett robust samband har observerats mellan exponering för lågfrekventa magnetfält och barnleukemi men något orsakssamband har inte kunnat fastställas. När det gäller radiofrekventa fält framgår att de studier som publicerats sedan IARC klassificerade radiofrekventa fält som möjligen cancerframkallande sammantaget inte ger stöd åt ett sådant samband. Dock påpekas att dataunderlaget när det gäller risker med långtidsanvändning av mobiltelefon ännu är begränsat, och att den vetenskapliga osäkerheten därmed kvarstår för regelbunden användning av mobiltelefon i mer än 13–. Det är också för tidigt, framhåller SSM, att helt utesluta en ökad risk för cancer hos barn, även om den relativt begränsade forskning som bedrivits inte tyder på någon ökad risk. I rapporten betonas vidare att forskningen om elkänslighet gjort stora framsteg genom experimentella studier på försökspersoner med exponering för elektromagnetiska fält. Studierna tyder inte på några korttidseffekter av exponeringen. Kvarstående osäkerhet uppges gälla i första hand höga exponeringsnivåer från trådlösa telefoner och längre uppföljningstider än . presenterade om barns hälsa. Rapporten baseras på en genomgång av nya forskningsresultat och en omfattande enkät till vårdnadshavare för barn i olika åldersgrupper med frågor om barnens exponering för olika miljöfaktorer och deras hälsotillstånd. I rapporten konstateras att forskningen inte kan utesluta en ökad risk för leukemi hos barn som utsätts för förhöjda nivåer av strålning från extremt lågfrekventa fält. Nya resultat stöder i detta avseende tidigare observationer, om än med något svagare samband. Någon ökad risk för andra cancerformer hos barn relaterat till kraftfrekventa fält har inte påvisats. När de gäller radiofrekventa fält konstateras att kunskapsbasen har ökat väsentligt genom nya experimentella och epidemiologiska studier och att inga hälsoeffekter har bekräftats för exponering i den allmänna miljön eller i samband med användning av mobiltelefoner. Dock påpekas att kunskap om eventuella effekter av längre exponeringstider än och av ackumulerad exponering under en livstid saknas, varför det finns anledning att följa utvecklingen av cancerstatistiken. Något vetenskapligt stöd för att barn skulle vara mer känsliga än vuxna för låga nivåer radiofrekventa fält finns inte, enligt rapporten. Däremot har det visats att barn, på grund av att de är mindre, absorberar mer av energin som genereras vid radiofrekvent exponering. Eftersom referensvärdena är satta med stor säkerhetsmarginal skyddas dock även barn mot etablerade hälsorisker. Gränsvärden för elektromagnetisk strålning Utskottet avstyrkte vid den senaste behandlingen motionsförslag om en sänkning av gränsvärden för elektromagnetisk strålning. Utskottet hänvisade till den norska expertkommitténs (jfr ovan) slutsatser om att några särskilda åtgärder för att minska allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält inte ansågs nödvändiga med hänsyn till hälsoriskvärderingen. I anges referensvärden för elektromagnetiska fält i SSM:s föreskrift med allmänna råd om exponering för elektromagnetiska fält (SSMFS 2008:18). Referensvärdena baseras på rekommendationer från för icke-joniserande strålning (ICNIRP), som i sin tur baseras på internationella forskningsresultat om elektromagnetiska fält och hälsoeffekter. Begränsningar för allmänheten är satta till ungefär en femtiondel av nivån för konstaterade hälsoeffekter. I SSM:s årsredovisning framhålls i bedömningen av strålsäkerheten att allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält är mycket låg jämfört med gällande referensvärden och att den inte bedöms innebära något miljö- eller hälsoproblem. bedömer i myndighetens årliga uppföljning av miljömålen (rapport 6557) att de delar av miljömålet Säker strålmiljö som innefattar strålskydd och elektromagnetiska fält kan nås med beslutade och planerade styrmedel. Myndigheten konstaterar att som mängden trådlösa produkter och tjänster ökar kraftigt utvecklas tekniken snabbt mot att data kan skickas med god kvalitet med allt lägre effekt. Det framhålls att det därmed inte är givet hur exponeringen på personnivå kommer att utvecklas men att det knappast finns någon risk inom överskådlig framtid att effekttätheten i allmän miljö skulle komma i närheten av gällande referensvärden. antogs ett nytt EU-direktiv (2013/35/EU) om yrkesmässig exponering för elektromagnetiska fält. Direktivet anger gränsvärden för yrkesmässig exponering för elektromagnetiska fält för frekvenser mellan till 300 GHz. finns i endast gränsvärden för högfrekventa elektromagnetiska fält för frekvenser mellan och 300 GHz i föreskrifter om högfrekventa elektromagnetiska fält (AFS 1987:02). De svenska gränsvärdena motsvarar i allt väsentligt kommissionens förslag på insatsvärden för högfrekventa fält. För lågfrekventa fält, för frekvenser mellan 0 och 100 kHz, saknas gränsvärden i (2010/11:FPM132). Direktivet kommer att genomföras i form av nya föreskrifter från . När det gäller försiktighetsprincipens giltighet inom strålskyddsområdet har de hänsynsregler som fastställs i 6 § strålskyddslagen (1988:220) samma syfte som de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. 3 § (1998:808). Enligt bestämmelsen ska den som bedriver verksamhet med strålning iaktta de försiktighetsmått som behövs för att hindra eller motverka skada på människor, djur och miljö. har föreslagit att reglerna i strålskyddslagen, kärntekniklagen och samordnas i ett nytt kapitel i med hänsyn till att reglerna i flera avseenden är överlappande (SOU 2011:18). Beredningen av förslaget pågår inom . finns också en vägledning för beslutsfattare i form av Myndigheternas försiktighetsprincip om lågfrekventa elektriska och magnetiska fält (477), som är framtagen gemensamt av ansvariga myndigheter. Enligt vägledningen bör åtgärder som generellt minskar exponeringen och som kan vidtas till rimliga kostnader och konsekvenser i övrigt beaktas vid samhällsplanering och byggande. Strävan ska vara att utforma och placera nya kraftledningar så att exponering för magnetfälten begränsas, att undvika att placera nya bostäder, skolor och förskolor nära elanläggningar som ger förhöjda magnetfält samt att begränsa fält som starkt avviker från vad som kan anses normalt i hem, skolor, förskolor och arbetsplatser. hänvisade miljöministern i ett svar på en skriftlig fråga om de potentiella riskerna med elektromagnetiska fält (2012/13:721) till dessa rekommendationer och betonade att det, i enlighet med det kommunala ansvaret för detaljplanering i städer, är kommunen som bedömer om försiktighetsåtgärder behövs och i vilken utsträckning de bör tillämpas. Ministern uppgav vidare att regeringen fortsätter att följa forskningen om hälsorisker kopplade till elektromagnetiska fält och menade att några ytterligare åtgärder inte behöver vidtas . Utskottet konstaterar att de personer som upplever svåra besvär och lider i närheten av elektrisk utrustning har en mycket besvärlig situation och att ytterligare kunskap kan vara till stor hjälp för hur frågorna ska hanteras av samhället. Utskottet konstaterar , liksom tidigare, att det inte finns något vetenskapligt belägg för ett orsakssamband mellan elektromagnetisk strålning och de symptom som beskrivs som elöverkänslighet. Inrättande av lågstrålande områden och särskilda boendeformer, satsningar på forskning om alternativ teknik och införande av nya bestämmelser enligt motionärernas förslag förutsätter att ett samband bekräftats mellan strålningen i den allmänna miljön och rapporterad ohälsa, vilket alltså inte är fallet. Det moderna samhället är starkt beroende av elektricitet och tekniker baserade på radiovågor och det är av yttersta vikt att riskbedömningar görs och skyddsåtgärder vidtas på solid kunskapsgrund. Det råder stor samstämmighet internationellt om hur starka magnetfält som krävs för att ge upphov till direkta hälsoeffekter. Styrkan på dessa magnetfält ligger långt över vad som normalt finns i vår omgivning, och referensvärden är satta med goda marginaler. Med anledning av kvarstående vetenskaplig osäkerhet om ett eventuellt samband mellan barnleukemi och exponering för lågfrekventa magnetfält från t.ex. kraftledningar har svenska myndigheter valt att rekommendera en viss försiktighet vid samhällsplanering och byggande. Utskottet noterar i sammanhanget att den senaste forskningen tyder på ett svagare samband än tidigare resultat visat och att någon ökad risk för andra cancerformer hos barn relaterat till lågfrekvent strålning inte påvisats. Några hälsorisker kopplade till radiovågor från mobiltelefoni och trådlösa datornätverk har inte konstaterats, vare sig för vuxna eller barn. På grund av en viss osäkerhet om långtidseffekterna förespråkar dock SSM alltjämt viss försiktighet vid användning av mobiltelefon i väntan på ytterligare kunskap. Utskottet noterar att regeringen och ansvariga myndigheter följer forskningen om elektromagnetisk strålning och dess potentiella hälsoeffekter. Med beaktande av det rådande forskningsläget anser utskottet att de gränsvärden och försiktighetsmått som enligt gällande bestämmelser och rekommendationer tillämpas är tillfredsställande. Mot bakgrund av det ovan anförda avstyrker utskottet motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om radonhalten i inomhusluft. I motion 2013/14:Fö233 av och (båda C) anför motionärerna att satt upp som mål att reducera radonhalten i alla bostäder till under . Motionärerna framhåller att WHO rekommenderar att riktvärdet sätts till luft. Med hänvisning till resultat från en enkätundersökning från menar motionärerna att det är uppenbart att ett flertal av landets kommuner inte tar sitt tillsynsansvar på ett tillfredsställande sätt och att mål inte kommer att uppnås om inte antalet radonmätningar ökar kraftigt (yrkande 1). Motionärerna anser även att en del av problemet är att flera myndigheter har ett delansvar för radonfrågan. Regeringen bör, menar de, ge en lämplig myndighet övergripande ansvar för frågan och ett uppdrag att ta fram en handlingsplan för hur miljömålet ska uppnås (yrkande 2). En i allt väsentligt likalydande motion om radonhalten i inomhusluft behandlades av utskottet i betänkande 2012/13:FöU3. Utskottet anförde då att det delar motionärernas uppfattning att radon i inomhusluft är ett problem som måste åtgärdas. konstaterade utskottet att utvecklingen går åt rätt håll genom att mätningar, saneringar och informationsinsatser ökat. Utskottet uppgav att det avser att följa utvecklingen och avstyrkte därmed motionsyrkandet. Med anledning av att WHO 2009 rekommenderade att bostäder ska ha en radonhalt på högst tillsatte ansvariga myndigheter en arbetsgrupp, Radonsamordningsgruppen, för att utreda konsekvenserna av att införa . I rapporten i inomhusmiljön (2010) gjorde arbetsgruppen bedömningen att varken gränsvärdet för nybyggda bostäder eller riktvärdet för befintliga bostäder på luft bör sänkas, då beräknade kostnader för nödvändiga saneringsåtgärder och förebyggande åtgärder inte bedöms samhällsekonomiskt rimliga. Det framhölls också att det är oklart om det går att få ned radonhalten till under i alla bostäder och att ett striktare gränsvärde därmed riskerar att bli ett slag i luften. I stället för sänkta gräns- och riktvärden föreslog arbetsgruppen förbättrade informationsinsatser för att effektivare uppnå dagens rikt- och gränsvärden. Även Kommuner och Landsting (SKL) har framhållit att mer information om radonets hälsopåverkan, mer information och stöd från de nationella sektorsmyndigheterna till kommunerna samt bibehållna eller höjda statsbidrag för saneringsåtgärder skulle kunna påskynda radonsaneringsarbetet (bet. 2012/13:FöU3). Enligt är radon i bostäder den främsta källan till att människor exponeras för joniserande strålning i . Radon i bostäder orsakar ca 500 lungcancerfall , varav ca 450 hos rökare. I ungefär 450 000 bostäder, vilket motsvarar bostäder för av befolkningen, beräknas radonhalten överstiga riktvärdet . Av (1998:808) särskilda bestämmelser om hälsoskydd (9 kap. 9 §) följer att det är fastighetsägarna som ansvarar för att riktvärdet för radon i inomhusluften i bostäder inte överskrids.