bet · H101TU6 · 2014-01-21 00:00:00 — 2013/14:TU6 Sjöfartsfrågor I detta betänkande behandlar trafikutskottet frågor om sjöfart med utgångspunkt från 50 yrkanden från den allmänna motionstiden . Motionsförslagen berör bl.a. förutsättningar för svensk sjöfart, miljöfrågor, inlandssjöfart samt sjösäkerhet inom fritidsbåtslivet. Utskottet betonar vikten av att har en konkurrenskraftig, inhemsk sjöfartsnäring. En väl fungerande sjöfart till och från svenska hamnar är därför avgörande för svensk industri och dess möjligheter att konkurrera på världsmarknaden. En stark svenskflaggad fartygsflotta innebär att möjligheter att påverka i miljö- och säkerhetsfrågor i internationella forum säkras. Dessutom bidrar den svenska sjöfarten till att skapa arbetstillfällen både direkt och indirekt samt med skatteintäkter. Utskottet konstaterar att regeringen har vidtagit ett flertal åtgärder bl.a. för att stärka sjöfartsnäringens konkurrenskraft och att ett aktivt arbete pågår nationellt och internationellt för att främja en förbättrad miljö- och klimatutveckling inom sjöfarten. Många motionsförslag har därför blivit väl mötta. Vidare påpekar utskottet att det på flera områden som rör sjöfart pågår ett omfattande och ambitiöst beredningsarbete inom och att regeringen har för avsikt att presentera en maritim strategi och att många motionsförslag då kan förväntas bli tillgodosedda. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Förutsättningar för svensk sjöfart 2013/14:T280 av (M), 2013/14:T339 av m.fl. (V) yrkandena 5–8 och 10, 2013/14:T455 av (M), 2013/14:T476 av i och (båda S) yrkandena 1, 2 och 4–6 samt 2013/14:T521 av m.fl. (MP) yrkande 18 i denna del. Reservation 1 (S, MP, V) 2013/14:T217 av m.fl. (MP) yrkande 6, 2013/14:T243 av (M), 2013/14:T337 av och (båda SD), 2013/14:T339 av m.fl. (V) yrkandena 2–4, 2013/14:T350 av och (båda M) yrkandena 1 och 2, 2013/14:T487 av m.fl. (S), 2013/14:T517 av m.fl. (S) yrkandena 43 och 44 samt 2013/14:T521 av m.fl. (MP) yrkande 18 i denna del. Reservation 2 (S, MP, V) 2013/14:T217 av m.fl. (MP) yrkandena 1, 2 och 5, 2013/14:T233 av m.fl. (S), 2013/14:T242 av och (båda M), 2013/14:T262 av och (båda S), 2013/14:T297 av (M), 2013/14:T352 av m.fl. (FP) yrkandena 1–3 och 2013/14:T517 av m.fl. (S) yrkande 42. Reservation 3 (S, MP, V) 2013/14:T429 av (M) och 2013/14:T450 av och (båda FP) yrkandena 1 och 2. 2013/14:T386 av Per Lodenius (C). 2013/14:T475 av m.fl. (S). 2013/14:T212 av (S), 2013/14:T234 av och (båda S), 2013/14:T260 av (M), 2013/14:T339 av m.fl. (V) yrkande 11, 2013/14:T371 av (S), 2013/14:T375 av (S), 2013/14:T437 av (KD) och 2013/14:T485 av (KD) yrkandena 1 och 2. Reservation 4 (S, MP, V) Krav på flytväst inom fritidsbåtslivet 2013/14:T381 av (M). Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (M), (M), (S), (FP), (S), (C), (S), (M), (MP), (KD), (V), (M), (S), (S) och (SD). Ärendet och dess beredning I detta betänkande behandlas 50 yrkanden från den allmänna motionstiden . Motionsförslagen rör bl.a. förutsättningar för svensk sjöfart, miljöfrågor, inlandssjöfart samt sjösäkerhet inom fritidsbåtslivet. I sammanhanget kan nämnas att utskottet tidigare under har behandlat sjöfartsområdet genom beredningen av regeringens proposition Tekniska föreskrifter för inre vattenvägar (prop. 2012/13:177, bet. 2013/14:TU2, rskr. 2013/14:52). Utskottet avser vidare att senare under behandla den proposition om några sjömansfrågor som regeringen aviserat. Sjöfarten är av stor betydelse för det svenska transportsystemet. har en av längsta kuststräckor och goda djupförhållanden till farleder i de flesta hamnar. av utrikeshandel, mätt i volym, transporteras sjövägen, vilket innebär ca transporterat gods. Utöver det transporteras ca 30 miljoner passagerare med färja till och från grannländer. Den svenska sjöfarten och dess omgivningsföretag omfattar totalt omkring 100 000 anställda, inom sjöfartsnäringen arbetar ca 15 000 personer, varav antalet anställda ombord på fartyg är ca 10 000 personer. Omsättningen i svenska rederier uppgår till . Antalet handelsfartyg i det har minskat från omkring 250 till ca 100 . Sjöfarten agerar på en global marknad vilken tillsammans med regelgivning på global nivå sätter spelreglerna för rederiernas verksamheter. Politiska initiativ för sjöfarten godkände regeringens förslag om en ny målstruktur på transportområdet (prop. 2008/09:93, bet. 2008/09:TU14, rskr. 2008/09:257). Det övergripande målet för transportpolitiken är att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgarna och näringslivet i hela landet. För att underlätta avvägningar finns ett funktionsmål, Tillgänglighet, samt ett hänsynsmål, Säkerhet, miljö och hälsa. Dessa båda mål konkretiseras i form av preciseringar inom ett antal prioriterade områden. Specifikt för sjöfarten antog 1996 ett näringspolitiskt inriktat mål (prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:TU1, rskr. 1996/97:1159). Enligt beslut ska målet vara att på olika sätt tillvarata sjöfartens möjligheter som en konkurrenskraftig exportnäring och därigenom stärka betalningsbalansen och att den svenska handelsflottan tillförsäkras rimliga konkurrensvillkor. Även efter detta beslut har regeringen och uttalat att det är angeläget att slå vakt om en svensk sjöfartsnäring och att näringen måste ges likvärdiga konkurrensvillkor som i de närmaste konkurrentländerna. Ett exempel är propositionen En sammanhållen svensk havspolitik (prop. 2008/09:170, bet. 2008/09:MJU29), där regeringen framhöll det angelägna i att det finns en betydande svensk sjöfartsnäring som kan bidra till att skapa nya arbetstillfällen och som underlättar svenska företags exportmöjligheter. Regeringen presenterade en handlingsplan för svensk sjöfart. Där framgår att svensk sjöfart står inför stora utmaningar och hård internationell konkurrens. Regeringen presenterar de insatser som den gjort och som den planerar att göra för att stärka den svenska sjöfartsnäringen. Handlingsplanen bygger på en rad utredningar som gjorts . De mest centrala är betänkandet Svensk sjöfarts konkurrensförutsättningar (SOU 2010:73) och Tillväxtanalys rapport om det svenska maritima klustret som båda presenterades 2010. I handlingsplanen lägger regeringen stor vikt vid sju områden: godkände regeringens proposition 2012/13:144 Sjöfartstödets inriktning (bet. 2012/13:TU19, rskr. 2012/13:290). godkände regeringens proposition 2012/13:153 medfinansiering av statlig sjöfartsinfrastruktur (bet. 2013/14:KU2, rskr. 2013/14:21) och godkände regeringens proposition 2012/13:177 Tekniska föreskrifter för fartyg på inre vattenvägar (bet. 2013/14:TU2, rskr 2013/14:52). Regeringen har påbörjat arbetet med att ta fram en maritim strategi för det bredare maritima klustret. Strategin ska presenteras . Enligt förordningen (2007:1161) med instruktion för ska det verka för att de transportpolitiska målen uppnås. Verket ska i sitt arbete ha ett trafikslagsövergripande synsätt. huvuduppgifter är bl.a. att svara för farledshållning och vid behov inrätta nya farleder tillhandahålla sjöräddnings- och flygräddningstjänst verka inom sitt ansvarsområde för att sjöfartens påverkan på miljön minimeras göra en utvärdering av den svenska sjöfartens konkurrenssituation inom ramen för verkets näringspolitiska uppgifter. Verksamheten ska bedrivas med inriktning huvudsakligen på handelssjöfarten. Sjösäkerheten i fritidsbåtstrafiken ska främjas genom information och rådgivande verksamhet. Fritidsbåtstrafikens intressen i övrigt liksom fiskets och marinens intressen ska beaktas. Enligt förordningen (2010:185) med instruktion för ska myndigheten med utgångspunkt i ett trafikslagsövergripande perspektiv bl.a. ansvara för den långsiktiga infrastrukturplaneringen för vägtrafik, järnvägstrafik, sjöfart och luftfart. ska med utgångspunkt i ett samhällsbyggnadsperspektiv skapa förutsättningar för ett samhällsekonomiskt effektivt, internationellt konkurrenskraftigt och långsiktigt hållbart transportsystem. Vidare ska verket verka för att de transportpolitiska målen uppnås. ska – genom ett särskilt organ inom verket – pröva frågor om statligt bidrag till svensk sjöfart (s.k. sjöfartsstöd); samma datum upphörde , den tidigare ansvariga myndigheten. ska särskilt samverka med om att ta fram och genomföra den nationella planen för transportinfrastruktur och i arbetet med ansökningar om budgetmedel för investeringar i det transeuropiska transportnätet om, s.k. TEN-T-bidrag. Enligt förordningen (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen har styrelsen till huvuduppgift att svara för regelgivning, tillståndsprövning och tillsyn inom transportområdet. Transportstyrelsen svarar för vilka krav som ska ställas på sjöfartens infrastruktur och ska verka för att de transportpolitiska målen nås. Verksamheten ska särskilt inriktas på att bidra till ett konkurrenskraftigt, miljöanpassat och säkert transportsystem. Transportstyrelsens tillsyn ska, i enlighet med de föreskrifter som gäller för varje område, utövas över bl.a. den civila sjöfarten, särskilt sjösäkerheten, sjöfartsskyddet och hamnskyddet. Verket ska också följa den svenska sjöfartens internationella konkurrenssituation och genomföra en årlig utvärdering av effekterna av stödet till svensk sjöfart. Enligt förordningen (2007:853) med instruktion för har myndigheten i uppgift att bedriva sjöövervakning och utföra räddningstjänst till sjöss. ska samordna civila behov av sjöövervakning och förmedla civil sjöinformation till berörda myndigheter. En ny myndighet med uppgiften att verka för bevarande och hållbart nyttjande av havs- och vattenmiljöer inrättades . Myndigheten ska bl.a. ha ett övergripande ansvar för arbetet med att nå de miljökvalitetsmål som rör havs- och vattenmiljön. Myndighetens uppgift är att verka för bevarande och hållbart nyttjande av havs- och vattenmiljöer. Vidare leder myndigheten arbetet i . Sjöfartens internationella karaktär innebär att åtgärder på främst säkerhets-och miljöområdena – för att bli verkningsfulla – i regel måste vidtas inom ramen för internationellt samarbete. För detta finns bl.a. följande organisationer och normsystem. havsrättskonvention, Unclos (United Nations Convention on the of the Sea), som trädde i kraft , reglerar nationernas rättigheter och skyldigheter när det gäller deras nyttjande av haven. Konventionen innehåller bl.a. regler om havets indelning i olika havsområden och kuststaternas jurisdiktion över dessa områden. Enligt Unclos gäller principen om rätten till s.k. oskadlig genomfart i internationella sund. Detta innebär att genomfarten är tillåten så länge den inte äventyrar kuststatens fred, ordning och säkerhet, t.ex. genom fiske eller förorening. FN har ingen operativ uppgift vid tillämpningen av konventionen, men vissa organisationer, t.ex. IMO (förkortning förklaras nedan), spelar en viktig roll. FN:s sjöfartsorganisation () har sjösäkerheten och skyddet av den miljön som övergripande mål för sin verksamhet. Inom IMO bedrivs också arbete med att öka kvalitetskraven på flaggstaters sjöfartsadministrationer. Även frågor om s.k. sjöfartsskydd ingår i IMO:s uppgifter. IMO har 170 medlemsstater; är medlem . IMO har antagit omkring 40 konventioner och protokoll. Följande konventioner är av särskild betydelse för sjöfarten. Sjösäkerhetskonventionen, Solas (International Convention for the Safety of Life at Sea, den internationella konventionen om säkerhet för människoliv till sjöss), är det grundläggande internationella regelverket för sjösäkerhetsarbetet. Solas har sedermera kompletterats med den internationella säkerhetsorganisationskoden (International Safety Management Code, ISM-koden) samt med ISPS-koden ochsjöfarts- och hamnskydd. Den internationella konventionen för förhindrande av förorening från fartyg, Marpol (International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, samt ett senare antaget protokoll), är den huvudsakliga internationella konventionen om utsläpp som är avsiktliga eller en följd av en olycka eller av fartygsdriften. Regler finns i olika bilagor om bl.a. förorening av vatten genom olja, sopor och toalettavfall och även förorening av luft. Inspektion och övervakning är en uppgift för medlemsländerna. Det är i bilaga VI till denna konvention som kraven om svavelhalt i bunkerolja finns reglerat inom IMO (se vidare i avsnittet miljöfrågor). Konventionen om normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning, STCW (International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping för Seafarers och den tillhörande koden, STCW 95), reglerar frågor om bl.a. vilken kompetens som sjömän ska ha. IMO har också förhandlat fram ett helt nytt regelverk för hantering och kontroll av barlastvatten, barlastvattenkonventionen. Den har emellertid inte trätt i kraft än; för detta krävs att minst 30 stater som motsvarar av världstonnaget ansluter sig. hade konventionen ratificerats av 37 stater som tillsammans innehar av världshandelsflottans tonnage. anslöt sig 2009. Reglerna innebär att fartygs barlastvatten måste hanteras så att spridning av främmande arter minimeras. Konventionen gäller fartyg som går i internationell trafik, men en stat som ratificerat den kan besluta att konventionen även ska omfatta nationell trafik. Det är IMO som beslutar om systemet med s.k. PSSA-klassning (särskilt känsligt havsområde, Particularly Sensitive Sea Area). Inom IMO pågår också ett utvecklingsarbete för att begränsa utsläppen av växthusgaser från fartyg. (, Internationella arbetsorganisationen) är för utarbetande av normer för arbetslivet, oftast i form av konventioner. Genom sin anslutning till 1920 inträdde som medlem även i . Nästan samtliga konventioner på sjöfartens område har reviderats och förts samman i en konvention, sjöarbetskonvention (Labour Convention, MLC). Ett syfte med konventionen är att uppnå både goda arbetsförhållanden för sjöfolk och säkra ekonomiska intressen inom ramen för sund konkurrens för kvalitetssjöfart. Bestämmelserna rör bl.a. minimikrav för att sjömän ska få arbeta på fartyg, anställningsförhållanden, bostad, rekreationsmöjligheter, mat och förplägnad samt hälsovård, sjukvård och välfärd. Stora delar av konventionen motsvaras i av bestämmelser i lagar, förordningar och föreskrifter samt kollektivavtal. ratificerade konventionen och den trädde i kraft . Den integrerade havspolitiken inom EU initierades genom om politikområdet , den s.k. . antog slutsatser om politikområdet . Den integrerade havspolitiken fokuserar på havsområdena inom och kring EU och deras möjligheter att bidra till en hållbar utveckling. För att skapa ett bättre transportsystem inom EU som på ett effektivt sätt kan leva upp till det ökade transportbehovet finns särskilda budgetmedel för investeringar i det transeuropeiska transportnätet (TEN-T). Som en del av TEN-T ingår sjömotorvägskonceptet. Sjömotorvägsprojekt ska vara gränsöverskridande så att de berör minst två EU-stater och syftar till att stödja utvecklandet av än mer effektiva transportsystem inom EU. Exempel på sjömotorvägsprojekt är utbyggnad av hamnar, infrastruktur i anslutning till hamnar från både land och hav, aktiviteter knutna till isbrytning, sjömätning samt förbättringar av logistiska och intermodala lösningar. Ett exempel är projektet i hamnar som är en förstudie med målet att belysa vilken naturgashantering som behövs i hamnar för att LNG ska kunna användas som fartygsbränsle . Kommissionen lämnade ett förslag till en rättsakt om havsplanering. Vidare har kommissionen presenterat ett meddelande, Kunskap i havsfrågor 2020. Initiativet tas för att främja en tillgänglig och hållbar kartläggning av och havsvatten. Genom strategin Europa2020 har EU lagt ett starkt fokus på ekonomisk återhämtning. Som ett led i detta presenterade ett meddelande om att stödja ekonomisk tillväxt inom den maritima sektorn. Meddelandet har samlingsnamet Blå tillväxt. Exempel på aktiviteter som presenteras i meddelandet är havsbaserad energiproduktion genom vind, vågor och strömmar. Meddelandet understryker att tillväxten inte får ske på bekostnad av den ekologiska hållbarheten i den miljön. Med utgångspunkt från meddelandet antogs en ministerdeklaration som behandlar utvecklingen av framtidens integrerade havspolitik. Kommissionen har också presenterat sitt initiativ på det inre marknadsområdet som avser att bl.a. ytterligare minska administrativa hinder för sjötransporter inom EU till en nivå som är jämförbar med andra transportsätt (Inremarknadsakt II – Tillsammans för en ny tillväxt). Av kommissionens meddelande KOM(2013) 510 framgår att kommissionen har för avsikt att inrätta en politisk ram för ett s.k. Blue Belt koncept. BlueBelt är ett område där fartygen kan färdas fritt inom EU:s inre marknad med ett minimum av administrativa bördor som säkerheten, miljöskyddet och tull och skattepolitiska åtgärder förstärks genom övervaknings- och rapporteringsresurser. Kommissionen föreslog i sitt förslag till och rådets förordning om inrättande av en ram för tillträde till marknaden för hamntjänster och för finansiell insyn i hamnar (KOM(2013) 296) en tydlig ram för tillträde till marknaden för hamntjänster samt gemensamma regler för ledningsorgan eller hamntjänsteleverantörer med avseende på finansiell insyn och avgifter. lämnade dock ett motiverat yttrande till kommissionen med anledning av förslaget och angav att förslaget, enligt åsikt, inte var förenligt med subsidiaritetsprincipen (utl. 2012/13:TU21). Kommissionen har också lämnat förslag till och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 718/1999 om en politik för gemenskapens flottkapacitet inom inlandssjöfarten för att främja transporter på de inre vattenvägarna (KOM(2013) 621). Förslaget syftar till en utökad användning av den fond för inlandssjöfarten som medlemsstaterna har inrättat samt förslag till direktiv om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart och om upphävande av och rådets direktiv /87/EG, (KOM(2013) 622). Förslaget syftar till att upprätta lämpliga strukturer som gör det möjligt för EU och CCNR (Central Commission för the Navigation of the , för Rhensjöfarten) att utarbeta och upprätthålla enhetliga gemensamma tekniska standarder. I kommissionens förslag till rådets beslut om fastställande av den ståndpunkt som ska intas i Helcom och IMO om att utse till kontrollområde för kväveoxid (NECA), KOM(2013) 300 föreslår kommissionen att unionen bör stödja kuststaters inlämnande till IMO av Helcoms förslag om att utse till ett kontrollområde för kväveoxid. Vid ministermöte inom Helcom kunde länderna inte enas om det finns tillgänglig teknologi för att uppfylla NECA-kraven och därmed inte heller om man ska ansöka till IMO att utse till ett NECA-område. för är det första exemplet på en makroregional strategi för en grupp av medlemsstater med vissa gemensamma territoriella utmaningar och behov som tjänar på att hanteras gemensamt. Med Östersjöstrategin öppnades en möjlighet för ett nytt gränsöverskridande arbetssätt inom EU. Ett integrerat arbetssätt, frivillighet och aktivt samarbete och samråd med regionala aktörer är grundförutsättningarna. De tre huvudsakliga målen för Östersjöstrategin är att rädda havsmiljön, länka samman regionen och öka välståndet. EU:s insatser inom sjösäkerhets- och havsmiljöområdena är i betydande utsträckning förknippade med IMO:s arbete, och de inriktas främst på ett effektivt och enhetligt införande av de internationella överenskommelser som har träffats inom IMO. Därutöver verkar EU för medlemsstaternas regionala intressen när det gäller sjösäkerhet och havsmiljö, inte minst på grund av de haverier som ägt rum inom EU-ländernas vattenområden. Den europeiska sjösäkerhetsbyrån (, Emsa) etablerades 2002 och har sitt säte i (och rådets förordning (EG) nr 1460/2002). Dess uppgift är att: ge medlemsländerna och kommissionen tekniskt och vetenskapligt stöd och tillhandahålla sakkunskap på hög nivå för att hjälpa dem att på ett korrekt sätt tillämpa EG:s lagstiftning på området för sjösäkerhet bevaka genomförandet av lagstiftningen utvärdera befintliga åtgärders effektivitet. Ett tredje s.k. sjösäkerhetspaket har tagits fram inom EU som en följd av tankfartyget förlisning. Paketet, som antogs 2009, innehåller följande rättsakter. Direktiv om flaggstaternas ansvar. Syftet är att flaggstaten, dvs. den stat där fartyget är registrerat och som har jurisdiktionen över fartyget, ska uppfylla sina åtaganden enligt IMO:s konventioner. Krav uppställs bl.a. på s.k. flaggstatsrevision. Ändring av direktivet om hamnstatskontroll, dvs. sådan kontroll som hamnstaten utför på utländska fartyg i den stat där fartyget ligger i hamn. Syftet är att stärka EU:s möjligheter att hindra fartyg från att anlöpa gemenskapens hamnar om inte uppställda krav uppfylls, och ändringarna avser bl.a. rapporteringsplikt och ett ökat antal kontroller av högriskfartyg. Ändring av direktivet om klassificeringssällskap för att skapa grundläggande principer för gemensamma regler och standarder för organisationer som utför kontroller och utövar tillsyn av fartyg m.m. Syftet är att dessa ska ges ett större ansvar för sina certifikat. Ändring av direktivet om regler för övervaknings- och informationssystemet för sjötrafik i gemenskapen. Enligt direktivet ska medlemsstaterna utse en eller flera behöriga myndigheter för mottagande av fartyg i behov av assistans. Direktiv om utredningar av sjöolyckor. Syftet är att öka kunskapen om olycksriskerna. Förordning om ansvar för och ersättning till passagerare vid fartygsolyckor. Direktiv om redares skadeståndsansvar. (Helcom) är det verkställande organet Helsingforskonvention om skydd för miljö. Helcom arbetar bl.a. med frågor om förbättrad ruttplanering, sjömätning, tillgång till elektroniska sjökort och avfallshantering i . Medlemmar är , de åtta EU-stater som gränsar till (, , , , , , och ) och Europeiska unionen. För beslut inom Helcom krävs enhällighet. Ordförandeskapet i Helcom roterar mellan de fördragsslutande parterna . var ordförande –och är ordförandeland. antog Helcom vid ett ministermöte en handlingsplan för (Baltic Sea Action Plan, BSAP). Syftet är att åstadkomma en drastisk minskning av föroreningarna och återupprätta ekologiska balans till 2021. Bland de fyra områden som omfattas av planen finns ett som rör sjöfartens miljöpåverkan. har aktivt deltagit i planerandet av den svenska delen i genomförandet av BSAP. Vid ett ministermöte redovisades en uppföljning av genomförandet av BSAP och antogs en deklaration (Moskvadeklarationen). är ett politiskt samarbete mellan stater kring och syftar till att skydda och förbättra miljö. På sjöfartsområdet har främjande av miljövänlig sjöfart samt motverkande av luftföroreningar och marint skräp diskuterats. Begreppet Clean Ship har lyfts fram som ett övergripande tema inom . Det innebär att man ska beakta och försöka minimera all negativ miljöpåverkan som ett fartyg kan medföra under hela sin livscykel. Sedan ministerkonferensen i pågår inte längre något mellanstatligt samarbete i detta forum, men staterna fullföljer de åtaganden som gjorts inom konferensen. Osparkonventionen reglerar skyddet av den miljön i Nordostatlanten. Tillkomsten av konventionen har sitt ursprung i oljetankern grundstötning 1967. Konventionen har ratificerats av alla 16 parter i de ursprungliga konventionerna (Oslo- och Pariskonventionerna), nämligen regeringar från 15 länder samt EU. En lägesrapport presenterades 2010 och ett ministermöte hölls i Bergen, . Förutsättningar för svensk sjöfart Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om förutsättningarna för svensk sjöfart. Utskottet hänvisar till att motionsförslagen till stora delar tillgodoses genom initiativ som regeringen tagit eller kommer att tillgodoses genom pågående beredningsarbete. Jämför reservation 1 (S, MP, V). Allmänt om sjöfartens konkurrensförutsättningar Regeringen har påbörjat arbetet med att utreda möjligheten att göra förenklingar med koppling till fartygsregistret i syfte att förenkla för såväl företag som myndigheter.