bet · H201FöU6 · 2014-12-15 00:00:00 — Elproducenter, elhandelsföretag och nätföretag är skyldiga att vidta de be- redskapsåtgärder som regeringen eller SvK beslutar om. lagen har de berörda företagen en skyldighet att upprätta risk- och sårbarhets- analyser i fråga om säkerheten i den egna verksamheten och redovisa efterfrå- gade uppgifter till SvK. Nätägare ska enligt ellagen (1997:857) även analysera leveranssäkerheten och upprätta en åtgärdsplan som visar hur leveranssäker- heten i det egna elnätet ska förbättras. Nätägare är även skyldiga att redovisa en sammanfattning av arbetet med sin risk- och sårbarhetsanalys för SvK är systemansvarig myndighet för det nationella elsystemet med upp- giften att förvalta, driva och utveckla det svenska stamnätet för el. även verka för att minska riskerna för allvarliga störningar på samhället i hän- delse av omfattande störningar inom elförsörjningen. I fråga om elsäkerhet vid anläggningar där det bedrivs samhällsviktig verksamhet ligger ansvaret på re- I en krissituation har anläggningsinnehava- ren fortfarande ansvaret för att elanläggningen ger betryggande säkerhet mot person- och sakskador på grund av el. elsäkerheten och kan i en krissituation ge dispens från gällande regelverk. Elnätsföretagen ingår i en elsamverkansorganisation för hantering av re- gionala och lokala nätstörningar baserad på frivillig medverkan och avtal mel- Landet är indelat i sju områden med en elsamverkansledning i varje, vars uppgift är bl.a. att samordna hjälpinsatser och skaffa fram resurser till drabbade företag i samband med störningar. I respektive område är SvK Ett lagstadgat s.k. funktionskrav infördes i ellagen med innebörd att oplanerade avbrott i elöverföringen inte får överstiga . Elanvändare som drabbas av elavbrott längre än kan vara berätti- gade till avbrottsersättning. Lagändringen syftar till att skapa drivkrafter för en leveranssäker elöverföring och för att undvika att framtida svåra väderför- hållanden leder till allvarliga konsekvenser, anges det i proposition 2013/14:144. SvK har enligt budgetpropositionen , som elberedskapsmyndighet , genomfört beredskapshöjande åtgärder i teknik, kommunikation, fysiskt skydd samt övning och utbildning. SvK har bidragit med medel till störningsreserven för att upprätthålla beredskapen av gasturbinanläggningar för att vid större driftstörningar kunna starta s.k. ö-drift (när ett elsystem inom ett begränsat geografiskt område drivs lokalt) och elproduktion. har också kartlagt och utfört åtgärder för att möjliggöra dödnätsstart, regler- förmåga, fjärrkontroll och talkommunikation. För att minska risken för intrång och skadegörelse har kameraövervakning, larm och fysiskt skydd installerats vid ett antal prioriterade anläggningar. På myndighets- och företagsnivå har en rad åtgärder vidtagits enligt proposition 2013/14:144, bl.a. gemensamma övningar, utbildning, säkring av reservplatser för krisledning, införande av och anskaffning av utrustning i form av beredskapsstolpar, mobila transformator- och ställverksanläggningar samt mobila lednings- och sambandssystem. Nätföretagen har påskyndat utbyggnadstakten av isolerad luftledning och jordkabel. Ett stort antal bandvagnar och reservkraftsaggregat har placerats ut hos elföretagen. Så kallade ödriftsåtgärder har vidtagits för att , och ska klara sin elförsörjning vid långvarigt elavbrott. pågår utveckling av ett nationellt webbaserat verktyg, (Samverkan Under Störning Inom Elförsörjningen) som används för att underlätta samverkan mellan elnätsföretag. Vid mycket allvarliga störningar i elförsörjningen kan det uppstå sådan effektbrist att man tvingas prioritera bland elanvändarna för att minska störningen på samhällsviktig verksamhet. Från att ha varit ett utvecklingsprojekt blev Styrel en ordinarie arbetsuppgift för , som därefter arbetat med att vidareutveckla planeringssystemet, enligt budgetpropositionen . har också tagit fram föreskrifter som började gälla . Föreskrifterna innebär att metoden för Styrelsplaneringen tillämpas på ett konsekvent och strukturerat vis i hela samhället. Den pågående internationaliseringen av elförsörjningen kombinerat med en strävan efter att minimera kostnader innebär att företag centraliserar vissa funktioner och att viss verksamhet flyttas till andra länder, enligt proposition 2013/14:144. I de fall verksamheter bedrivs eller flyttas utomlands minskar möjligheterna att tillämpa den nationella lagstiftningen, t.ex. elberedskapslagen och säkerhetsskyddslagen (1996:227) för att styra och hantera åtkomst till anläggningar och information. Om elnätsföretag är ålagda att vidta en åtgärd enligt t.ex. ellagen ska åtgärden vidtas oavsett om elnätsföretaget rent fysiskt utför tjänsten i eller i utlandet. På nordisk nivå samarbetar ländernas energi- och elberedskapsmyndigheter och de fem systemansvariga företagen i (Nord-Ber). De nordiska systemansvariga företagen har även etablerat (NordAM) som är ett centralt verktyg för beredskapssamarbetet för det nordiska elsystemet. Utskottet vill fortsatt betona att i fråga om elsäkerhet vid anläggningar där det bedrivs samhällsviktig verksamhet ligger det grundläggande ansvaret på respektive anläggningsinnehavare. Utskottet anser dock att en rad åtgärder har vidtagits på nationell nivå, inte minst på lagstiftningsområdet, för att förebygga, motstå och hantera störningar i elförsörjningen för att som helhet ska ha goda förutsättningar att kontinuerligt kunna upprätthålla I sammanhanget kan som exempel nämnas den planeringsmetod som utvecklats för identifiering och prioritering för att vid en eleffektbrist kunna styra el till samhällsviktiga elanvändare (Styrel) samt det nationella webbaserade verktyget, (Samverkan Under Störning Inom Elförsörjningen) som används för att underlätta samverkan mellan elnätsföre- tag att fördela resurser på ett effektivt sätt. En rad förberedande åtgärder, som bl.a. omfattar reservkraft och s.k. ö-drift, har också genomförts på myndig- Utvecklingen av samverkan på lokal, regional, nationell och nordisk basis är väsentlig för att samhället ska ha fortsatt tillgång till elförsörjning vid ett På grund av det arbete som redan bedrivs på området fin- ner utskottet sålunda inte skäl för att vidta ytterligare Motionsyrkandet avstyrks därmed. Lagring av olja/ransonering av petroleumprodukter Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om behovet av att skapa ett svenskt beredskapslager för olja samt att lagstadga framtagandet av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter. Utskottet hänvisar bl.a. till att kommersiella aktörer är bättre lämpade att hålla beredskapslager för olja. Jämför reservation 10 (SD). m.fl. (SD) anför i motion 2014/15:2961 yrkandena 2 och 3 att det finns ett behov av att skapa ett svenskt beredskapslager för olja samt att lagstadga framtagandet av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter. Det är enligt motionärernas mening inte tillräckligt med ett lager som är placerat utomlands enligt EU:s önskemål. Utskottet ansåg i betänkande 2013/14:FöU11 inte att det fanns skäl att återgå till den nationella regleringen av svensk beredskapslagring av olja där man skilde på samhällets behov av oljelager i freds- och krigstid och staten hade en nyckelroll genom att både äga och driva beredskapslagren. De kommersiella aktörerna är fortfarande bättre lämpade att kostnadseffektivt säkerställa att lagren omsätts regelbundet, håller rätt kvalitet och är rätt placerade i förhållande till marknadens behov. Statens roll ska fortsatt vara att definiera kraven på lagringen och kontrollera hur lagringen genomförs, samt ta hänsyn till gällande internationella krav. Utskottet menade dock, liksom regeringen tidigare gjort, att det inte går att utesluta att det på nytt kan bli aktuellt att en statlig förvaltningsmyndighet deltar i beredskapslagringen. Motionsyrkandet om att skapa ett svenskt beredskapslager för olja avstyrktes därmed. Vid beredningen av förslaget om lagen (2012:806) om beredskapslagring av olja anförde utskottet att det delade regeringens bedömning att vad som ska framgå i den angivna beredskapsplanen bör framgå på lägre nivå än lag. Ut- skottet vidhöll denna uppfattning. Motionsyrkandet om att framtagandet av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter ska lagstadgas avstyrktes därmed. I betänkande 2012/13:FöU2 behandlades en ny lag om beredskapslagring av olja. Utskottet tillstyrkte regeringens förslag om en ny lag om beredskapslagring av olja och avstyrkte motionsyrkanden om inrättande av ett svenskt beredskapslager, samt att i lagen införa en bestämmelse om framtagande av prioriterings- och ransoneringssystem. I det aktuella lagförslaget ersattes dåvarande lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja med en ny lag om beredskapslagring av olja i syfte att anpassa lagstiftningen på området till EU- rätten. Beredskapslagringen av olja styrs av internationella åtaganden inom ramen för EU och Internationella energirådet (IEA). Direktivet om beredskapslagring av olja innebär en anpassning av metoderna för beräkning av lagringsskyldighet och gemenskapens beredskapslager så att de mer liknar de som används inom ramen för tillämpningen av . Utskottet välkomnade en ökad harmonisering mellan europeiska och internationella avtal på detta område. Utskottet delade regeringens bedömning att även fortsättningsvis bör fullgöra sina förpliktelser genom en skyldighet för ekonomiska aktörer att upprätthålla beredskapslager. Regeringen gjorde dock bedömningen att det inte går att utesluta att det på nytt kan bli aktuellt att en statlig förvaltningsmyndighet deltar i beredskapslagringen. Utskottet fann att motionsyrkandet om inrättande av ett svenskt beredskapslager därför borde avstyrkas. I regeringens lagförslag ingick en bestämmelse om en beredskapsplan. Ut- skottet delade regeringens bedömning att vad som ska framgå i beredskapsplanen bör framgå på lägre nivå än lag. Motionsyrkandet om att det skulle införas en bestämmelse om att tillsynsmyndigheten ska ta fram prioriterings- och ransoneringssystem avstyrktes därför. Pågående arbete och gällande ordning I proposition 2013/14:144 understryks att med öppna gränser, frihandel, global prissättning på olja och ekonomier som är starkt beroende av oljepriset krävs det att både beredskapslagring och lageravtappningar vid kris sker samordnat och avser så stor del som möjligt av de oljeförbrukande regionerna i världen. har genom IEA ingått ett avtal som reglerar dessa frågor och utgör grunden för ett globalt koordinerat agerande. Detta avtal ligger också till grund för EU:s motsvarande reglering. Regeringen har aktivt medverkat till den uppdatering av EU-direktivet om beredskapslagring av olja som antogs av rådet (2009/119/EG). planering styrs således i hög grad av reglering som är gemensam för alla med- lemsstater i IEA och EU. regleras beredskapslagringen i den nya lagen (2012:806) om beredskapslagring av olja. Lagen skiljer numera inte på stör- ningar i oljetillförseln vid krig eller fred utan reglerar oljeberedskapen rent liksom tidigare gäller att ska hålla minst 90 dagars behov av olja och att dessa lager ständigt ska vara tillgängliga. rande att lagringen genomförs av kommersiella aktörer, t.ex. större importörer och distributörer, som åläggs en lagringsplikt. Uppdateringen av den tidigare lagen innebär att rutinerna för datainsamling och kontroll har skärpts för att säkerställa att rapporterade lagervolymer verkligen är tillgängliga. Som utskottet uttryckt tidigare finns det inte skäl att återgå till den nationella regleringen av svensk beredskapslagring av olja där man skilde på samhällets behov av oljelager i freds- och krigstid och staten hade en nyckelroll genom att både äga och driva beredskapslagren. Utskottet vidhåller att de kommersiella aktörerna är bättre lämpade att kostnadseffektivt säkerställa att lagren omsätts regelbundet, håller rätt kvalitet och är rätt placerade i förhållande till marknadens behov. Statens roll ska även i fortsättningen vara att definiera kraven på lagringen och kontrollera hur lagringen genomförs, samt ta hänsyn till gällande internationella krav. Utskottet menar dock, liksom regeringen tidigare gjort, att det inte går att utesluta att det på nytt kan bli aktuellt att en statlig förvaltningsmyndighet deltar i beredskapslagringen. Utskottet vill understryka att det enligt gällande lag krävs tillstånd för att det svenska beredskapslagret ska kunna förvaras utomlands. Motionsyrkandet avstyrks av dessa skäl. Utskottet vidhåller den tidigare uppfattningen att vad som ska framgå i den angivna beredskapsplanen bör framgå på lägre nivå än lag. Detta är också fallet då det regleras i förordningen (2012:873) om beredskapslagring av olja. () är tillsynsmyndighet. Be- redskapsplanen ska uppdateras . Därmed avstyrks motionsyrkandet om att lagstadga framtagandet av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om sjö- och kustövervakning. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående samordnings- och samverkansinitiativ på området. Jämför reservation 11 (SD). I motion 2014/15:1435 anför m.fl. (S) behovet av en översyn av möjligheten att samordna statens maritima resurser då det finns en rad statliga myndigheter och andra aktörer som på olika sätt arbetar med maritim verksamhet och därmed också behöver ha resurser tillgängliga för detta. Ett mer effektivt och flexibelt utnyttjande av samhällets samlade maritima resurser skulle innebära kostnadsbesparingar och sannolikt också ett bättre stöd till både enskilda individer och samhällsfunktioner. Ett tydligt exempel, menar motionärerna, är som behöver ett antal resurser för att snabbt kunna rädda liv längs hela . Här finns redan en fungerande samverkan, men genom att samordna resurserna ytterligare och öka samverkan borde verksamheten kunna förbättras ytterligare, utan att sätta sjöräddningstjänsten ur spel. Andra exempel är att () resurser borde kunna användas i betydligt högre utsträckning för isbrytning och att rederiverksamhet borde kunna ta ett större ansvar för att tillhandahålla fartygsresurser för exempelvis forskning och provtagning. m.fl. (SD) föreslår i motion 2014/15:2961 yrkande 73 att KBV ska inordnas under marinen då dessa båda har till uppgift att utifrån olika uppgiftsställningar övervaka sjöterritoriet och omgivande farvatten. För denna övervakning krävs bl.a. fartyg, flygplan, radarstationer och övervakningscentraler. Motionärerna menar att det är uppenbart att en samordning av dessa resurser skulle vara gynnsam av såväl operativa som ekonomiska skäl. Ett organiserat samarbete och gemensamma övningar bör därför etableras mellan marinen och KBV i syfte att därigenom mera effektivt utnyttja samhällets samlade resurser. bör KBV operativt underordnas marinen vad avser sjöoperativa uppgifter. I krig ska KBV:s större fartyg sättas in i det militära försvaret av . Fartygskanoner och långräckviddigt luftvärn behöver därför monteras. Detta ska ske bortom 2024, avslutar motionärerna. I motion 2014/15:2998 framhåller (S) att KBV och Havs- och vattenmyndigheten bör se över sina samarbetsformer då motionären menar att det finns regler från Havs- och vattenmyndigheten som är utformade så att det i stort sett är omöjligt för KBV att följa dem vilket leder till kontroller som är försvårande för yrkesfiskare och skärgårdsverksamhet och där resurserna kunde användas på ett sätt som kunde vara mer ändamålsenligt. I motion 2014/15:2239 anför (M) att möjligheten för ett maritimt kristräningscentrum i ska ses över mot bakgrund av att Ös- tersjön blir ett alltmer trafikerat innanhav med ökande risker för skador på det ekologiskt känsliga innanhavet liksom olyckor med personella offer och att kommun, såväl som lokala och regionala myndigheter samt andra or- ganisationer, har betydande kompetens och tradition inom det maritima områ- Varje myndighet har ansvar för att utbilda och öva för extraordinära hän- delser, understryker motionären. saknas dock möjligheten att genomföra en sådan övning tvärsektoriellt i en miljö som så långt som möjligt motsvarar Endast genom sektorsövergripande övningar där kriser som be- rör flera samhällsområden kontinuerligt genomförs kan man garantera färdig- heten att i ett skarpt läge minimera riskerna för miljö och människors liv och (KD) föreslår i motion 2014/15:1522 att det statliga an- svaret för sjöräddningssamordningen på sjön ska likställas med den på , och där ansvarar för liksom längs våra kuster. Många av de större fritidsbåtarna är försedda med VHF-utrustning där ansvarar för passning och avlyssning av ka- För båtar som kommer utifrån och som lärt sig att kanal 16 är den kanal som ska användas kan detta medföra problem vid en nödsituation på Hjälma- ren då man helt enkelt inte vet att kanal 16 inte avlyssnas där. Som skäl till att kanal 16 inte ges möjlighet att avlyssnas från båtar i anges att sjön inte har handelstrafik. Detta är en alltför snäv gränsdragning, menar motio- nären, då präglas inte bara av ett ökande antal fritidsbåtar utan även omfattande yrkesfiske, färjetrafik och passagerarbåtar. Motionären hävdar att mobiltelefonen har blivit räddningen för dem som hamnat i sjönöd på , i det fall man har mobil och det finns täckning. Men eftersom det runt finns flera kommuner, länsstyrelser, larm- centraler och polisdistrikt är det inte ovanligt att larm från tillbud på försenas eftersom det inte finns någon gemensam central samordningsfunk- Det finns redan i Läppe och för uppsättning av den digi- tala utrustning som krävs. Det är närmast en marginell kostnad både vad gäller inköp och installation av teknik samt för passning och avlyss- ning av kanal 16, men det skulle påtagligt öka sjösäkerheten på , Frågan om samordning av maritima resurser behandlades i betänkande /14:FöU1 där utskottet kunde konstatera att regeringen såg behovet av att använda maritima resurser på ett mer effektivt sätt då man tillsatte en särskild utredare med uppgift att föreslå ett effektivt och flexibelt utnyttjande av samhällets samlade maritima resurser genom stärkt operativ samordning av och samverkan mellan svenska statliga myndigheter med maritima uppgifter, förmågor och resurser (dir. 2010:43). Utredarens förslag Ma- ritim samverkan (SOU 2012:48) överlämnades . Utskottet välkomnade i samma betänkande de resultat som regeringen redovisade i budgetpropositionen i fråga om att KBV tillsammans med Havs- och vattenmyndigheten hade vidareutvecklat fiskerikontrollarbetet, bl.a. när det gäller riskanalyser för inriktning av fiskerikontrollverksamheten. Utskottet lade stor vikt vid att samverkan har utvecklats väl och lett till ett effektivare arbete till sjöss. har KBV bedrivit ett internt förändringsarbete som syftar till att frigöra resurser för den operativa verksamheten. Ett led i det arbetet är den nya regionindelningen inom myndigheten som infördes . Den ska leda till effektivare nyttjande av resurserna, en förbättrad styrning och ledning samt en förbättrad samverkan mellan regionerna. Utskottet kunde dessutom konstatera att Försvarsmakten och KBV ingick avtal om ett utökat samarbete för att stärka ömsesidigt utbyte och öka effektiviteten för båda parter. I budgetpropositionen redovisade regeringen även att samverkan med gränspolisen och hade utvecklats på ett sådant sätt att bl.a. antalet myndighetsgemensamma insatser ökade. Ett sådant koordinerat agerande lade utskottet stor vikt vid, eftersom det kan bidra till att minska upplevelsen av missnöje hos dem som kontrolleras. Utskottet utgick från att regeringen verkade för ett ständigt förbättringsarbete i denna riktning. I budgetpropositionen framkom även att KBV hade varit en ledande part i det pilotprojekt om integrerad övervakning av Nordeuropeiska havsområden som EU initierat, Surveillance North (MARSUNO). Resultatet beskrevs i form av förändring av lagstiftning och åtgärder för att uppnå en mer effektiv och kostnadseffektiv lösning på informationsutbyte över stats- och sektorsgränser. Möjligheter till tvärsektoriellt informationsutbyte inom sektorerna trafikövervakning, fiskerikontroll, gränskontroll och räddningsoperationer såg utskottet som en viktig dimension i samverkan mellan civila och militära myndigheter. KBV:s instruktionsreglerade uppgifter med att bl.a. bedriva sjöövervakning, brottsbekämpande verksamhet, kontroller och tillsyn är viktiga, och utskottet utgick därför från att regeringen också säkerställde att myndigheten kunde lösa dem på ett ändamålsenligt och effektivt sätt. Utskottet kunde vidare konstatera att det redan hade redovisats många exempel på att ett förbättringsarbete skedde kontinuerligt och bedömde därför inte att ytterligare åtgärder från sida var nödvändiga. Motionen avstyrktes därför. När det gäller ett maritimt kristräningscentrum i behandlade utskottet frågan i betänkandena /10:FöU9 och 2008/09:FöU6. Utskottet anförde att om det fanns behov av att utveckla den tvärsektoriella krishanteringsutbildningen och övningsmöjligheterna med maritim inriktning nationellt i är det en fråga som berörda myndigheter har att ta ställning till och i så fall se till att nödvändig utbildning och samordning kommer till stånd. Frågan om huruvida räddningsinsatserna på sjön bör likställas med räddningstjänsten för sjöarna har tidigare behandlats av utskottet i betänkandena /14:FöU11, 2012/13:FöU8 och 2006/07:FöU4. Utskottet avstyrkte i samtliga fall motionsyrkandena. senaste tillfället noterades det att Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap (MSB) har konstaterat att både täckningen av det svenska kommunika- tionssystemet för samverkan och ledning, , och mobiltäckningen är full- goda på , och berörda statliga, regionala och kommunala myndig- heter har i dialogen enats om att den snabbaste positioneringen av nödställda och utalarmeringen av räddningsresurser sker genom larmning via nummer En samverkansövning genomfördes av Hjälmargruppen i syfte att stärka förmågan att hantera en olycka på sjön. står av myndigheter och organisationer med ansvar för räddningstjänst på , och berörda statliga myndigheter (bl.a. Transportstyrelsen, Sjö- fartsverket och MSB). Enligt övningsansvariga bedömdes täckningen vad gäl- ler larmanrop och kommunikation på fungera tillfredsställande. värderingen visade dock att mer effektiva samverkans- och ledningsformer be- hövde tas fram. Utskottet hade tidigare inte sett några skäl att föreslå någon ändring av ansvarsfördelningen mellan statlig och och gjorde det inte heller. Regeringen anser i budgetpropositionen (prop. 2014/15:1, utg.omr. 6) att KBV fortsatt ska vara en samordnande maritim resurs för staten som resurseffektivt värnar liv, miljö och säkerhet till sjöss. för miljöräddningstjänsten till sjöss och ska även svara för den tillsyns- och kontrollverksamhet, ordningshållning och brottsbekämpning till sjöss som andra myndigheter utan egna maritima resurser svarar för på land. Samverkan mellan KBV och Försvarsmakten beskrivs i budgetproposi- Denna samverkan pågår främst inom områden som sjöinformationsut- byte, sjöövervakning, kompetensutbyte för vattendyk (bl.a. genom projektet DykSMART), samordning av materielanskaffning inom vattendyk, samt sam- ordning och samutnyttjande av infrastruktur (kajer, byggnader och liknande). Mot bakgrund av bl.a. Försvarsberedningens rapport försvar för en osäker tid (Ds 2014:20), som bl.a. ansåg att KBV ska kunna stödja För- svarsmakten vid övervakning av det svenska territoriet, gav regeringen den 10 Försvarsmakten och KBV i uppdrag (Fö2014/1285/SSP) att tillsam- mans utreda och redovisa hur samverkan mellan myndigheterna i fråga om övervakning av sjöterritoriet och sjörörlig logistik skulle kunna utvecklas i syfte att uppnå ett effektivare resursutnyttjande. identifierar tillsammans i utredningen (KBV dnr 2014-1586:2, december 2014) inom vilka områden en utökad samverkan skulle kunna leda till ett ef- fektivare utnyttjande av respektive myndigheters resurser enligt följande: 1.