bet · H101CU20 · 2014-03-27 00:00:00 — Näringsidkaren ska alltså oavsett hur litet lånebelopp det är fråga om kontrollera att konsumenten har disponibla inkomster som räcker till att täcka kostnaderna för krediten och återbetalningen (prop. s. 101). Genom den nya konsumentkreditlagen har en rätt för konsumenten att frånträda ett ingånget kreditavtal införts. Av 21 och 22 §§ framgår att ångerfristen är och att fristen börja löpa den dag då kreditavtalet ingås, dock tidigast den dag då konsumenten får del av avtalsvillkor och övrig information. Kompletterande bestämmelser till konsumentkreditlagen finns i förordningen (2010:1855) om beräkning av effektiv ränta vid konsumentkrediter. Vidare har och utfärdat allmänna råd om konsumentkrediter, KOVFS 2011:1, respektive FFFS 2011:47. Lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden gäller enligt 1 § avtalsvillkor som näringsidkare använder när de erbjuder varor, tjänster eller andra nyttigheter till konsumenter. Är ett avtalsvillkor som avses i 1 § med hänsyn till pris och övriga omständigheter oskäligt mot konsumenten, får , enligt 3 §, förbjuda näringsidkaren att i liknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor om förbudet är påkallat från allmän synpunkt eller annars ligger i konsumenternas eller konkurrenternas intresse. Enligt 49 § konsumentkreditlagen har tillsyn över att lagen följs med undantag för bl.a. verksamhet som står under tillsyn. tillsyn enligt konsumentkreditlagen omfattar krediter som andra näringsidkare än kreditinstitut lämnar, erbjuder eller förmedlar till konsumenter. Enligt 50 § konsumentkreditlagen har eller den som verket förordnar rätt att företa inspektion hos berörda näringsidkare och att ta del av samtliga handlingar som behövs för tillsynen. Näringsidkaren ska lämna de upplysningar om verksamheten som begärs för tillsynen. Om en näringsidkare inte tillhandahåller handlingar eller lämnar upplysningar får förelägga näringsidkaren att fullgöra sin skyldighet. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. Om en näringsidkare inte följer bestämmelsen om kreditprövning i 12 § konsumentkreditlagen får enligt 51 § meddela näringsidkaren en varning. får också förelägga näringsidkaren att upphöra med att lämna krediter. Det är näringsidkaren som har bevisbördan för att en tillräcklig kreditprövning har gjorts i det enskilda fallet (prop. 2009/10:242 s. 101). har beslutat om vissa ändringar i konsumentkreditlagen (prop. 2013/14:34, bet. 2013/14:CU13, rskr. 2013/14:150). Syftet med ändringarna är att stärka konsumentskyddet vid kreditgivning och därigenom minska överskuldsättningen bland konsumenter. Lagändringarna träder i kraft . I 51 § har införts en bestämmelse om att en varning ska förenas med en sanktionsavgift om överträdelsen inte är ringa. Sanktionsavgiften ska, enligt 52 §, bestämmas till lägst och högst . Avgiften ska dock inte kunna överstiga av näringsidkarens omsättning det närmast föregående räkenskapsåret. När avgiftens storlek bestäms ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig den överträdelse är som föranlett varningen. Sanktionsavgiften ska få efterges helt eller delvis, om det finns särskilda skäl. Vidare har kriterier för när , enligt 51 §, ska få meddela föreläggande om att upphöra med att lämna krediter angetts i lagen. Ett sådant föreläggande ska kunna meddelas om en näringsidkaren har meddelats varning eller om överträdelsen är särskilt allvarlig. Vid bedömningen av om en överträdelse är särskilt allvarlig ska särskild hänsyn tas till om näringsidkaren vid upprepade tillfällen har brustit i skyldigheten att göra kreditprövningar och om bristerna är systematiska. har enligt 13 kap. 2 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse tillsyn över kreditinstitut, dvs. banker och kreditmarknadsföretag. som ägnar sig åt kreditgivning men inte finansierar sig genom upplåning från allmänheten, t.ex. sms-låneföretag, behöver inte tillstånd från för att driva sin verksamhet och står därför i princip inte heller under någon egentlig tillsyn av . Ett finansiellt institut som lämnar eller förmedlar krediter, t.ex. i form av konsumentkrediter, ska dock anmäla sin verksamhet till enligt lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet. för ett register över anmälda institut. Proposition 2013/14:107 Viss kreditgivning till konsumenter I proposition 2013/14:107 Viss kreditgivning till konsumenter föreslår regeringen att det införs en ny lag om viss verksamhet med konsumentkrediter. Den föreslagna lagen innehåller regler avseende företag som lämnar konsumentkrediter, t.ex. snabblåneföretag. Bland annat ställs krav på att företagen ska driva rörelsen på ett sätt som är sunt och att större ägare i företagen, liksom deras ledning, är lämpliga. För att få driva verksamheten krävs tillstånd från . Företagen ställs också under tillsyn. Om ett företag åsidosätter sina skyldigheter, kan ingripa med sanktioner, och ett tillstånd ska kunna återkallas. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Förslagen kommer att behandlas av finansutskottet i betänkande 2013/14:FiU14. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå en åtgärdsinriktad strategi för att motverka skuldsättning (dir. 2012:31). I uppdraget ingick att analysera de problem som olika grader av skuldsättning medför för enskilda personer, närstående och samhället i stort samt kartlägga vanliga orsaker till allvarlig skuldsättning. Situationen för barn och unga i överskuldsatta familjer skulle beaktas särskilt. I uppdraget ingick att resonera kring eventuella behov av förändringar i lagstiftningen. Dock ingick inte att lämna författningsförslag. lämnade Utredningen om överskuldsättning betänkandet (SOU 2013:78) Överskuldsättning i kreditsamhället? I utredningsbetänkandet redovisas ny statistik över svenska hushålls skuldsättning och överskuldsättning. Utredningen konstaterar i betänkandet att det inte är personer med stora lån som har överskuldsättningsproblem, utan personer med mindre lån. De med stora lån har ofta goda förutsättningar, som höga inkomster, för att klara av sin lånesituation. De överskuldsatta är en utsatt grupp med lägre inkomster, högre förekomst av arbetslöshet och sjukdom, färre som äger sitt eget boende och fler ensamstående än befolkningen i övrigt. Den nya statistiken visar enligt utredningen på behovet av en strategi mot överskuldsättning som både tar sikte på att minska risken för personer att bli överskuldsatta och hjälper överskuldsatta att bli skuldfria. För att i förebyggande syfte åstadkomma större balans mellan kreditgivare och kredittagare föreslår utredningen ett antal åtgärder som kan infogas i en strategi mot överskuldsättning. Utredningen föreslår bl.a. ökade resurser till och en eventuell skärpning av lagstiftningen för att bättre kunna övervaka kreditmarknaden ur ett konsumentperspektiv, en förändring av lagarna om ocker för att bl.a. möjliggöra jämkning av orimliga räntevillkor samt en ökad samverkan mellan och andra myndigheter i syfte att arbeta förebyggande för att undvika skuldsättning. För vidgad kunskap och annat stöd till dem som är eller riskerar att bli överskuldsatta föreslår utredningen bl.a. en mer kraftfull och likvärdig budget- och skuldrådgivning över hela landet, försöksverksamhet med saneringslån som innebär att många små dyra lån samlas ihop till ett enda till rimligt låg ränta, en ekonomisk upplysningstjänst, ekonomiakut, som knyts till den upplysningstjänst för konsumenter som regeringen föreslagit i budgetpropositionen och som har ställt sig bakom (prop. 18, bet. 2013/14:CU1, rskr. 2013/14:121), ett uppdrag till och att driva finansiell folkbildning i samverkan med varandra, andra myndigheter, kommuner, det civila samhället och privata aktörer samt stöd för gäldenärer att med hjälp av uppgifter från borgenärerna kontrollera fordringars giltighet. För att i någon mån lindra för de svårt skuldsatta och öka deras möjligheter att bli skuldfria föreslår utredningen att slutlig preskription införs för fordringar som fastställts av eller i domstol. Utredningen föreslår också att avräkningen på skuld först bör ske på kapitalbeloppet och därefter på räntor och avgifter och att bör kunna kalla samtliga okända borgenärer och begära att de skriftligen anmäler sina fordringar till myndigheten. Dessutom föreslår utredningen att privatpersoner vid domstol med kvalificerad majoritet bland borgenärerna ska kunna genomdriva ackord i likhet med vad som gäller för ackord för juridiska personer vid en konkurs eller företagsrekonstruktion. Enligt uppgift från är utredningsbetänkandet föremål för beredning. Regeringens avsikt är att presentera en strategi mot överskuldsättning före valet . granskar hur bolag som erbjuder snabblån till konsumenter genomför kreditprövningarna. granskade kreditprövningen hos tio snabblåneföretag. Samtliga tio företag varnades för brister i kreditprövningen. varnades nio snabblåneföretag för bristande kreditprövningar. inledde också elva tillsynsärenden mot snabblåneföretag som har marknadsfört krediter som gratis. studerar skuldsättningen kring snabblån med särskilt fokus på ungdomar. En rapport kommer . har också inlett ett samarbete med den branschorganisation som snabblåneföretagen har bildat (Svenska Konsumentkreditföretagen) för att motverka överskuldsättning på grund av snabblån. Utvecklingen på kreditmarknaden har inneburit att olika typer av snabblån har gjorts mer tillgängliga för konsumenterna. som en ökad tillgänglighet kan vara positiv för många konsumenter innebär det en större risk för att andra konsumenter fattar förhastade och dåligt underbyggda beslut om lån. Snabblånen har bidragit till skuldsättningsproblem för många människor. Statistik från visar att det inkom 53 709 ansökningar om betalningsförelägganden som rörde obetalda snabblån, vilket motsvarade en ökning jämfört med . inkom 49 192 ansökningar, en minskning jämfört med . Ungdomar står för drygt en femtedel av de obetalda lånen. Antalet obetalda snabblån ligger alltjämt på en hög nivå. Konsekvensen av obetalda snabblån är inte sällan betalningsanmärkningar och en ökad risk för överskuldsättning. I likhet med motionärerna anser utskottet att det är ytterst angeläget att verksamma åtgärder vidtas för att motverka problemen med snabblån. Inledningsvis vill utskottet peka på att det i den nya konsumentkreditlagen som trädde i kraft har införts regler som syftar till att minska de negativa följderna av snabblånen. Samma regler gäller numera för snabblån som för konsumentkrediter i allmänhet. Detta innebär bl.a. att kreditgivaren har fått ett tydligt ansvar för att lämna information om den effektiva räntan. Kreditgivaren ska också alltid vara skyldig att göra en kreditprövning. I och med att snabblånen omfattas av kravet på kreditprövning står även denna form av kreditgivning under tillsyn. Den granskning som har gjort av snabblåneföretagens kreditprövningar visar dock att alltför många snabblåneföretag brister i sina skyldigheter. För att ytterligare stärka konsumentskyddet i samband med kreditgivning har beslutat om ändringar i konsumentkreditlagen som ger effektivare möjligheter att ingripa när det upptäcks brister vid kreditprövningar, bl.a. ska verket kunna ta ut en sanktionsavgift av en näringsidkare som inte gör ordentliga kreditprövningar. Lagändringarna kommer att träda i kraft . Dessutom föreslås i proposition 2013/14:107 Viss kreditgivning till konsumenter som har överlämnats till bl.a. att snabblåneföretagens verksamhet görs tillståndspliktig och ställs under tillsyn. Förutom åtgärder riktade mot oseriösa kreditgivare måste, enligt utskottets mening, den skuldproblematik som snabblånen orsakar också förebyggas genom åtgärder som riktar sig till både dem som är i riskzonen för att skuldsätta sig och dem som redan har skulder. Utredningen om överskuldsättning lämnar i betänkandet Överskuldsättning i kreditsamhället? (SOU 2013:78) flera förslag på åtgärder som kan komma att ingå i en strategi mot överskuldsättning. Utredningsbetänkandet är föremål för beredning inom , och regeringens avsikt är att presentera en strategi mot överskuldsättning före valet . Utskottet kan vidare konstatera att flera myndigheter bedriver ett omfattande arbete för att minska problemen med snabblånen. Som exempel kan nämnas att , och på sina webbplatser lämnar information till konsumenter när det gäller privatekonomiska frågor. Informationsinsatserna riktar sig särskilt till ungdomar. Enligt utskottet måste också branschen ta ansvar för att komma till rätta med problemen. Utskottet anser att det är glädjande att en branschförening för snabblåneföretag har startats. Svenska Konsumentkreditföretagen består av åtta medlemmar och representerar mer än hälften av den totala snabblånemarknaden. Föreningen ska verka för en sund kreditgivning på tydliga villkor. samarbetar med Svenska Konsumentkreditföretagen för att motverka överskuldsättning på grund av snabblån. Utskottet kan således konstatera att ett omfattande arbete bedrivs för att komma till rätta med de problem som snabblånen för med sig. Det pågående arbetet får anses ligga väl i linje med huvuddelen av motionsförslagen. Mot denna bakgrund finns det inte behov av något initiativ från . Samtliga motioner bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att regeringen bör återkomma till med förslag till lagstiftning som innebär att en fordran vid handelstransaktioner mellan näringsidkare alltid ska betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. Därmed bifaller en motion och avslår en motion. Jämför reservation 18 (M, FP, C, KD). I motion 2013/14:N423 anser m.fl. (S) att det för att säkerställa kortare betalningstider bör införas regler om att betalningstiden mellan företag ska vara längst utan möjlighet att kunna avtala om längre betalningstider. I motionen hänvisas till tillkännagivande och motionärerna förutsätter att regeringen återkommer till med en proposition i frågan. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 4). I motion 2013/14:C328 anser (S) att regeringen bör se över möjligheten att införa regler om 30 dagars betalningstid mellan företag. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. beslutade om ändringar i bl.a. räntelagen (1975:635) och lagen (1981:739) om ersättning för inkassokostnader m.m. för att i svensk rätt genomföra EU-direktivet (2011/7/ EU) om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. Enligt lagändringarna ska en fordran betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. I förhållanden mellan näringsidkare får längre betalningstider gälla endast om borgenären uttryckligen har godkänt det. Myndigheter och andra offentliga organ ska inte kunna avtala om längre betalningstider. Vidare ska en borgenär som drabbas av en sen betalning alltid ha rätt till kompensation i form av en förseningsersättning om . Borgenärens rätt till dröjsmålsränta ska inte kunna avtalas bort. Detsamma ska gälla rätten till förseningsersättning, om det inte finns särskilda skäl för det. Myndigheter och andra offentliga organ som betalar för sent ska dessutom alltid vara skyldiga att betala minst den lagstadgade dröjsmålsräntan. En fortsatt tillämpning av en oskälig sedvänja i fråga om betalningstid, dröjsmålsränta eller ersättning för indrivningskostnader ska kunna förbjudas efter en prövning i . Lagändringarna trädde i kraft (prop. 2012/13:36, bet. 2012/13:CU6, rskr. 2012/13:144). I det ovan nämnda lagstiftningsärendet beslutade även om ett tillkännagivande till regeringen (biföll en reservation om ytterligare förslag om betalningstiderna, bet. 2012/13:CU6, res. Enligt den bifallna reservationen bör regeringen återkomma med förslag om hur de små och medelstora företagens ställning fortsatt kan stärkas avseende betalningstider. Reservanterna anförde att de inser att den starkare partens övertag vid en affärsuppgörelse inte helt kan jämnas ut genom en lagstiftning som inte tillåter längre betalningsfrister än , utan undantag, oavsett vem borgenären har sin fordran till, men ser trots det en sådan utformning av lagen som en viktig del för att skapa ett sundare förhållande mellan parterna. Promemorian Tvingande regler om betalningstider i näringslivet Med anledning av tillkännagivande utarbetades inom promemorian Tvingande regler om betalningstider i näringslivet. I promemorian behandlas frågan om hur små och medelstora företags ställning kan stärkas när det gäller betalningstider. Det föreslås att en fordran vid handelstransaktioner mellan näringsidkare ska betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. Den föreslagna regleringen är tvingande, dvs. parterna ska inte kunna avtala om en längre betalningstid. Promemorian har remissbehandlats och bereds inom . Justitieminister anförde i en interpellationsdebatt om betalningstider i näringslivet bl.a. att regeringen arbetar aktivt med att åstadkomma goda förutsättningar för alla företag att verka och utvecklas. Det gäller inte minst små och medelstora företag. Entreprenörskap och företagande ska uppmuntras och ges de förutsättningar som behövs för att kunna bli framgångsrikt. har, anförde justitieministern, generellt bland de kortaste betalningstiderna i . Det finns vidare effektiva bestämmelser som syftar till att leverantörer ska få betalt . Det finns dock företag i vissa branscher som på grund av sin utsatta situation ser sig tvungna att acceptera krav på långa betalningstider. Det är ett problem som bör tas på allvar. På flera håll i är det vanligt med långa betalningstider. För att komma till rätta med det problemet antogs 2011 ett EU-direktiv om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. Direktivet föreskriver att betalningstider mellan näringsidkare inte får vara längre än , om inte annat uttryckligen har avtalats. Regeringen har valt att gå längre än vad direktivet kräver. gäller i att en fordran ska betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning, om inte borgenären uttryckligen har gått med . Oppositionen har i ett tillkännagivande ansett att det bör införas lagstiftning som inte i något fall tillåter längre betalningstider än , dvs. tvingande regler om betalningstider. Mot den bakgrunden togs det fram en promemoria med förslag om tvingande regler, som remitterades . Den samlade bilden av remissinstansernas synpunkter är komplex, och både stöd för och invändningar mot förslaget framförs. Beredningen av promemorians förslag pågår i . Avslutningsvis förklarade justitieministern att regeringen avser att återkomma till i frågan (ip. 2013/14:119 och 121). I en interpellationsdebatt om varför regeringen inte har återkommit med en proposition som ytterligare reglerar betalningstider mellan företag anförde justitieministern bl.a. att det för henne är angeläget att komma med förslag som löser de problem som finns utan att skapa problem på andra håll. Det kräver att konsekvenserna av en förändring noga övervägs. Justitieministern förklarade att det är hennes förhoppning att näringslivet ska ta ett större ansvar för dessa frågor. Ministern uppgav att flera näringslivsföreträdare bl.a. talade om möjligheterna till självreglering vid ett seminarium om sena betalningar . Beredningen av promemorians förslag pågår därför fortfarande i . Regeringen avser att återkomma till i frågan. Ministern ansåg dock att det inte är ansvarsfullt att stressa fram lagstiftning i denna för näringslivet viktiga fråga utan att vara säker på att det man föreslår faktiskt ger rätt effekt. Vidare anförde justitieministern att flera stora aktörer efter den uppföljningsdiskussion med anledning av EU-direktivet som hölls i regi av manifesterat att de är villiga att sätta i gång ett arbete med självreglering. Justitieministern förklarade också att regeringen kommer att bjuda in företrädare för näringslivet till en diskussion om en självreglering (ip. 2013/14:244). I skrivelse 2013/14:75 anför regeringen att upprättades inom en promemoria med lagförslag enligt tillkännagivande. Promemorian har remissbehandlats. Den samlade bilden av remissinstansernas synpunkter är komplex, och både stöd för och invändningar mot förslaget framförs. Det är angeläget att lösa de problem som finns utan att skapa problem på andra håll. Det kräver att konsekvenserna av en förändring noga övervägs. Ärendet bereds därför vidare i . Momentet är inte slutbehandlat. Svenska ICC (), och har gemensamt tagit initiativ till ett möte för att undersöka möjligheterna till självreglering i näringslivet beträffande betalningstider. Ett tiotal näringslivsorganisationer har bjudits in till mötet som kommer att hållas . Liksom motionärerna anser utskottet att långa betalningstider är ett problem för många småföretag. När betalningen drar ut ansträngs likviditeten, vilket i många fall innebär negativa begränsningar, inte minst vad gäller möjligheter till expansion och nyanställningar. tillkännagivande innebär att regeringen bör återkomma med förslag om hur de små och medelstora företagens ställning fortsatt kan stärkas avseende betalningstider. Med anledning av tillkännagivandet utarbetades promemorian Tvingande regler om betalningstider i näringslivet inom . I promemorian föreslås att en fordran vid handelstransaktioner mellan näringsidkare ska betalas senast efter det att borgenären har framställt krav på betalning. Den föreslagna regleringen är tvingande, dvs. parterna ska inte kunna avtala om en längre betalningstid. Promemorian har remissbehandlats. Under interpellationsdebatten förklarade justitieministern att hon avsåg att återkomma till . Vid interpellationsdebatten om varför regeringen inte hade återkommit med en proposition som ytterligare reglerar betalningstiderna mellan företag vilken ägde rum uppgav justitieministern endast att regeringen avser att återkomma till i frågan utan att redovisa någon närmare tidsplan för detta. Det har gått tillkännagivande. En promemoria med förslag till en tvingande reglering utarbetades . Utskottet anser att det är mycket anmärkningsvärt att regeringen ännu inte har återkommit till med något lagförslag. Enligt utskottets mening bör regeringen återkomma till med de efterfrågade lagförslagen. Vad utskottet nu anfört bör , med bifall till motion 2013/14:N423 yrkande 4, som sin mening ge regeringen till känna. Motion 2013/14:C328 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av resegarantisystemet. Utskottet hänvisar till pågående arbete inom EU. I motion 2013/14:C339 anser (M) att resegarantisystemet bör ses över i syfte att tydliggöra lagstiftningen och skapa ett rättvisare regelverk för arrangörer vars resenärer betalar i efterskott. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. (M) anser i motion 2013/14:N220 att det bör göras en översyn av om resegarantibeloppen inom bussbranschen behöver vara så höga som de är . Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 3). Enligt resegarantilagen (1972:204) ska den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor enligt lagen (1992:1672) om paketresor ställa säkerhet hos Kammarkollegiet. Säkerheten får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som betalats för en paketresa som blir inställd eller av annan anledning inte blir av, t.ex. på grund av att researrangören har gått i konkurs. Resenären kan då ansöka om ersättning från som är en del av Kammarkollegiet. Om inte Kammarkollegiet medger annat ska säkerheten bestå av en betalningsutfästelse, utfärdad av bank, kreditmarknadsföretag eller försäkringsbolag, som fullgörs vid anfordran. Säkerheten ska motsvara ett reseföretags totala ekonomiska åtaganden gentemot resenären. Säkerheten ska gälla det belopp som Kammarkollegiet med hänsyn till reseverksamhetens art och omfattning bestämmer. Om det finns särskilda skäl får kollegiet efterge kravet på säkerhet. En researrangör som inte har några transporter i sitt arrangemang och vars resenärer alltid betalar i efterskott kan få undantag från skyldigheten att ställa garanti.