bet · H101SfU6 · 2014-04-08 00:00:00 — Motionärerna framhåller att det inte ska råda någon tvekan om att även transpersoner omfattas av flyktingdefinitionen. Därför bör lagstiftningen kompletteras på denna punkt. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om behovet av en tillämpning av hbt-personers skyddsskäl som står i bättre överensstämmelse med beslut. Enligt motionärerna finns det stora brister i migrationsmyndigheternas syn på asylsökande hbt-personer, och dessa brister är direkt stötande för rättssäkerheten i många ärenden. Exempelvis gäller detta kunskapen om situationen för hbt-personer i deras hemländer. Vidare begärs i yrkande 4 ett tillkännagivande om bedömningen av hbt-skäl som framförs sent i asylprocessen. Motionärerna anför att en asylsökande som inte vågar berätta om sin sexuella läggning förrän sent i processen schablonmässigt anses som icke trovärdig. Detta rimmar illa med kravet på att en individuell bedömning ska göras och visar också på bristande insikt i den oftast svåra situation som många hbt-flyktingar befunnit sig i sitt hemland. Därtill begärs i yrkande 6 ett tillkännagivande om en utvärdering av hur bestämmelserna om hbt-flyktingars asylskäl tillämpas. m.fl. (V) begär i partimotion 2013/14:Sf220 yrkande 20 ett tillkännagivande om att regeringen bör se till att utlänningslagen tillämpas i enlighet med lagstiftarens intentioner. Trots att utlänningslagen är tydlig vad gäller flyktingstatus för den som förföljs på grund av kön eller sexuell läggning förekommer det fortfarande att migrationsmyndigheterna utvisar hbtq-personer till t.ex. , trots att det är klarlagt att människor avrättas där på grund av sin sexuella läggning. Vidare avslås asylansökningar av hbtq-personer med motiveringen att de tidigare dolt sin läggning i hemlandet och därför borde kunna fortsätta med det för att undgå förföljelse. Detta avviker enligt motionärerna från intentioner med lagen. I motion 2013/14:U220 av (FP) begärs i yrkande 4 ett tillkännagivande om att våldtagna kvinnor som blir utfrusna från samhället bör kunna få status som flyktingar precis som personer som förföljs för sin tro, politiska åsikt eller sexuella läggning. I motion 2013/14:Sf218 av och (båda KD) begärs ett tillkännagivande om behovet av en uppföljning för att säkerställa att förföljelse på grund av kön, könsidentitet eller sexuell läggning ger flyktingstatus i enlighet med lagstiftarens intentioner. Enligt motionärerna tyder mycket på att intentionerna inte efterlevs på ett konsekvent och rättssäkert sätt. I samband med att utskottet behandlade regeringens proposition 2005/06:6 Flyktingskap och förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning klargjorde utskottet i sitt av godkända betänkande 2005/06:SfU4 att begreppet kön avser såväl biologiskt som socialt kön. Utskottet välkomnade även propositionens ställningstagande att samtliga transpersoner kan omfattas av begreppet kön men framhöll att det liksom för övriga asylsökande när det gäller samhällsgruppsrekvisitet krävs att förföljelsen har sin grund i just personens kön eller förhållningssätt till könsidentiteten. Rättschefen vid angav i ett rättsligt ställningstagande från (RCI 04/2009) sammanfattningsvis att det inte är ovanligt att förföljelse på grund av homo- eller bisexuell läggning åberopas sent i en asylprocess eller först när avvisnings- eller utvisningsbeslutet har vunnit laga kraft. Om sexuell läggning åberopas först i en senare del av handläggningen eller processen av ett grundärende bör inte enbart detta faktum minska uppgiftens trovärdighet. Inte heller bör i allmänhet enbart det faktum att uppgiften åberopats först i ett verkställighetsärende minska uppgiftens trovärdighet. Av ett annat rättsligt ställningstagande från (RCI 03/2011) framgår att i sin bedömning inte får kräva att den person som gör sannolikt att han eller hon vid ett återvändande offentligt kommer att visa sin sexuella läggning i stället väljer ett diskret levnadssätt. Om personen själv anför att han eller hon kommer att välja ett diskret levnadssätt vid ett eventuellt återvändande, är den avgörande frågan vad orsaken till detta val är. Om orsaken är att det är så han eller hon önskar att leva eller socialt tryck, ska ansökan om asyl avslås. Om däremot orsaken är att han eller hon riskerar en konkret skyddsgrundande förföljelse ska detta godtas. Av årsredovisning framgår att införde ett nytt arbetssätt i prövningen av asylansökningar om det står klart eller finns indikationer på att den sökande är en hbt-person eller anför skäl relaterade till könsidentitet, könsuttryck eller sexuell läggning. Detta innebär i korthet att särskilda hbt-specialister har utsetts – minst en på varje prövningsort – som ska delta i samtliga ärenden där hbt-skäl förekommer. Hbt-specialisterna har genomgått ett särskilt kompetensutvecklingsprogram med inslag av utbildning i normkritik, särskild utredningsmetodik m.m. Vidare har bl.a. hbt-frågor prioriterats i de introduktions- och grundutbildningar för nyanställda som genomförts . Utskottet kan konstatera att var och en som söker asyl i får sitt skyddsbehov prövat i enlighet med skyddsgrunderna i utlänningslagen. Bedömningarna görs alltid utifrån de individuella förutsättningarna i det enskilda fallet. och migrationsdomstolarna ska på de skäl som anförts och med det underlag som presenterats avgöra om det finns grund för uppehållstillstånd. När det gäller att ge vägledning för tillämpningen är det en fråga för Migrationsöverdomstolen i egenskap av praxisbildande instans. Utskottet noterar vidare att enligt regleringsbrevet särskilt ska redovisa hur arbetet för rättslig kvalitet och likformig tillämpning i asylärenden där sexuell läggning och könsidentitet åberopas fortskrider samt hur erfarenheterna från utvecklingsarbetet på hbt-området har tagits till vara för att öka den rättsliga kvaliteten i verksamheten. Mot bakgrund av vad som anförts avstyrker utskottet motionerna 2013/14:Sf376 (S) yrkandena 1, 2, 4 och 6, 2013/14:Sf220 (V) yrkande 20, 2013/14:U220 (FP) yrkande 4 och 2013/14:Sf218 (KD). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om människosmuggling. Jämför reservation 6 (SD). Enligt 20 kap. 8 § UtlL döms den som uppsåtligen hjälper en utlänning att olovligen komma in i eller passera genom , en annan EU-stat eller , , eller för människosmuggling till fängelse i högst . Om brottet är grovt döms till fängelse till lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen utförts mot ersättning, utgjort ett led i en verksamhet som avsett ett stort antal personer eller utförts under former som innebär livsfara för utlänningen eller annars utförts under hänsynslösa former. Är brottet ringa döms till böter eller fängelse . Enligt 20 kap. 9 § UtlL döms den som i vinstsyfte planlägger eller organiserar en verksamhet som är inriktad på att främja att utlänningar reser till utan pass eller de tillstånd som krävs för inresa i för organiserande av människosmuggling till fängelse i högst . Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen innefattar ett systematiskt utnyttjande av utlänningars utsatta situation, eller innefattar livsfara eller annan hänsynslöshet gentemot utlänningarna. Är brottet ringa döms till böter eller fängelse . I motion 2013/14:Sf385 av (SD) begärs i yrkande 1 ett tillkännagivande om att den som smugglats in i som huvudregel ska få avslag på ansökan om uppehållstillstånd eller medborgarskap i . Att smugglas genom hela Schengenområdet eller andra länder för att söka asyl i just är ett oetiskt sätt att kringgå Dublinförordningen. Att nekas uppehållstillstånd kan stävja och motverka människosmugglingen. I yrkandena 2 och 3 begärs tillkännagivanden om att skärpa straffen för människosmuggling och för organiserande av människosmuggling. För både människosmuggling och organiserande av människosmuggling bör minimistraffet vara fängelse och maximistraffet höjas till . För grova fall bör minimistraffet höjas till och maximistraffet till . För fall som är ringa bör maximistraffet höjas till . Att en person som har tagit sig in i med hjälp av människosmugglare automatiskt skulle få avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd kommer i konflikt med internationella förpliktelser, eftersom en person som kommit hit med hjälp av människosmugglare mycket väl kan ha flyktingskäl och därmed en i princip ovillkorlig rätt till skydd. Med det anförda avstyrker utskottet motion 2013/14:Sf385 (SD) yrkande 1. Av regeringens proposition Människosmuggling och tidsbegränsat uppehållstillstånd för målsägande och vittnen m.m. framgår att med hänsyn till den omfattning människosmuggling har fått och de allvarliga konsekvenser som den medför för såväl enskilda som samhället måste brottslighet av detta slag betraktas som allvarlig. Ett sätt för samhället att understryka det klandervärda i ett brott är att belägga det med kännbara påföljder. Regeringen föreslog därför att maximistraffet vid grov människosmuggling respektive grovt organiserande av människosmuggling skulle höjas till fängelse i högst . Detta blev också beslut (prop. 2003/04:35, bet. 2003/04:SfU6, rskr. 2003/04:164). Utskottet har inte ändrat uppfattning vad gäller brottens straffvärde och avstyrker därmed motion 2013/14:Sf385 (SD) yrkandena 2 och 3. Det gemensamma europeiska asylsystemet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden bl.a. om ett gemensamt europeiskt asylsystem, migrationspolitiken inom EU och återtagandeavtal. Jämför reservationerna 7 (S) och 8 (V). Redan vid i enades medlemsstaterna i EU om målet att harmonisera den europeiska migrations- och asylpolitiken. Genom Haagprogrammet beslutade medlemsländerna att utveckla ett gemensamt asylsystem. I Stockholmsprogrammet, som antogs , angavs som målsättning att ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status för personer som har rätt till skydd skulle införas. De viktigaste rättsakterna som i en första etapp lades som grund för ett gemensamt asylsystem är Dublinförordningen, Eurodacförordningen, mottagandedirektivet, skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet. Rättsakterna antogs , och direktiven har därefter genomförts i medlemsstaterna. Som ett led i den fortsatta harmoniseringen presenterade kommissionen –2012 förslag till ändringar i dessa rättsakter. Förhandlingarna mellan Europeiska unionens råd (rådet) och avslutades . Samtliga omarbetade rättsakter ska vara genomförda i nationell rätt senast i mitten av 2015. Den omarbetade Dublinförordningen ska tillämpas fr.o.m. . trädde förordning (EU) nr 439/2010 om inrättande av ett europeiskt stödkontor för asylfrågor (Easo) i kraft. Stödkontoret, som inledde sin verksamhet , hjälper medlemsstaterna att uppfylla sina europeiska och internationella skyldigheter att ge skydd åt människor i nöd. Stödkontoret fungerar också som ett centrum för sakkunskap i asylfrågor och ger stöd till medlemsstater vars asyl- och mottagningssystem är under särskilt tryck. Utgångspunkten för EU:s samarbete kring migration och asyl är genomförandet av Stockholmsprogrammet, som antogs under det svenska ordförandeskapet 2009 och avser perioden –2014. I programmet poängteras vikten av att etablera ett gemensamt asylförfarande och ett likvärdigt skydd i alla medlemsstater. Skillnaderna mellan medlemsstaternas asylinströmning är märkbara och det överenskomna regelverket tillämpas på ett likartat sätt, vilket bidrar till en obalans när det gäller mottagandet av asylsökande. Regeringen eftersträvar ett fördjupat samarbete inom EU på asylområdet och ser etableringen av ett gemensamt europeiskt asylsystem som ett viktigt övergripande mål inom ramen för EU:s asylpolitik. Som ett led i harmoniseringen av asylpolitiken fortsatte arbetet med att omförhandla de rättsakter som utgör grunden för det gemensamma asylsystemet, och hade samtliga omarbetade rättsakter antagits. Arbetet på EU-nivå kommer att fokusera på genomförandet av det gemensamma asylsystemet och praktiskt samarbete mellan medlemsstaterna. Europeiska stödkontorets för asylfrågor (Easo) huvuduppgifter är att bidra till genomförandet av det gemensamma europeiska asylsystemet, stärka det praktiska samarbetet mellan medlemsstaterna i asylfrågor och ge ändamålsenligt operativt stöd till medlemsstater där asyl- och mottagningssystemen är utsatta för särskilt tryck. Särskilt fokus kommer att ligga på att underlätta, samordna och stärka det praktiska samarbetet mellan medlemsstaterna i asylfrågor i syfte att förbättra genomförandet av det gemensamma europeiska asylsystemet. Medlemsstater som utsätts för starkt migrationstryck kan ansöka om stöd från stödkontoret. Rådets slutsatser om en gemensam ram för verklig och konkret solidaritet med medlemsstater som är utsatta för särskilda påfrestningar till följd av blandade migrationsströmmar ger en översikt av vilka åtgärder som finns tillgängliga för att stärka solidariteten. Bland annat omnämns en mekanism för tidig varning i Dublinförordningen, stärkt samarbete mellan Easo och EU:s gemensamma gränskontrollbyrå Frontex, stärkt samarbete vid återvändande och förstärkt samarbete med ursprungs- och transitländer. Även direktivet om tillfälligt skydd (massflyktsdirektivet) betraktas som en solidaritetsåtgärd. Kommissionens förslag till omarbetat asylprocedurdirektiv syftade enligt kommissionen bl.a. till att åstadkomma ett effektivt och rättssäkert asylförfarande. Det omarbetade direktivet innehåller utökade och delvis nya krav på medlemsstaterna om tillgång till asylprocessen, utbildning av tjänstemän, information till de asylsökande, asylintervju, juridisk rådgivning, asylsökande som har behov av särskilda processuella garantier (t.ex. offer för tortyr), ensamkommande barn, tidsfrister för handläggningen av asylansökningar samt rätten att vid ett överklagande invänta besked från domstolen om verkställigheten ska avbrytas. Det omarbetade skyddsgrundsdirektivet innebär att alternativt skyddsbehövande i större utsträckning ska jämställas med flyktingar i fråga om tillgången till de rättigheter som direktivet ger den som har beviljats skydd. Det omfattar även vissa ändringar och förtydliganden i bl.a. reglerna om aktörer som kan ge skydd mot förföljelse, internt flyktalternativ och skäl till förföljelse. Genom den omarbetade Dublinförordningen införs bl.a. en mekanism för tidig varning, beredskap och krishantering. Mekanismen syftar främst till att hantera situationer där tillämpningen av Dublinförordningen skulle kunna äventyras på grund av problem i en medlemsstats asylsystem. Vidare innebär omarbetningen utökade och delvis nya krav på medlemsstaterna, bl.a. när det gäller reglerna om rättsmedel, personlig intervju, information, villkoren för förvar, personer i beroendeställning och ensamkommande barn. Det omarbetade mottagandedirektivet innehåller bl.a. tydligare förvarsregler, förbättrade materiella mottagningsvillkor och möjlighet till ökat tillträde för asylsökande till arbetsmarknaden. Den omarbetade Eurodacförordningen innehåller bl.a. nya tidsfrister för överföring av fingeravtryck, nya bestämmelser om dataskydd och bestämmelser som under vissa villkor ger nationella brottsbekämpande myndigheter och Europol åtkomst till uppgifter i Eurodac i syfte att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott. Enligt direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare ska tredjelandsmedborgare kunna få en särskild status laglig vistelse i en medlemsstat (ställning som varaktigt bosatt). Flyktingar och alternativt skyddsbehövande har tidigare undantagits från direktivets tillämpningsområde. En ändring av direktivet innebär att även personer som har beviljats internationellt skydd kan beviljas ställning som varaktigt bosatt vilket bl.a. ger dem rätt till fri rörlighet inom EU. Enligt folkrätten har alla stater en skyldighet att ta tillbaka sina medborgare. När det gäller EU-samarbetet har rådet gett kommissionen mandat att ingå återtagandeavtal med tredjeländer för att effektivisera återvändandearbetet. Dessa avtal förhandlas av kommissionen och beslutas av rådet och parlamentet. Återtagandeavtal har slutits med , och , , , , , , , , , , och . Avtal med , och förväntas träda i kraft . Kommissionen förhandlar även med och . Kommissionen har också fått mandat från rådet att ingå återtagandeavtal med och , men formella förhandlingar har ännu inte inletts. m.fl. (S) begär i kommittémotion 2013/14:Sf384 yrkande 1 ett tillkännagivande om ett gemensamt europeiskt asylsystem. måste under genomförandefasen vara en pådrivande kraft för en humanitär och kraftfull hållning som ger skydd och skapar stabilitet i en alltmer globaliserad värld. Asylsökande måste få en rättvis och rättssäker behandling, oavsett vilket EU-land de kommer till. Systemet måste även vara solidariskt där länderna gemensamt delar på ansvaret. Vidare begärs i yrkande 17 ett tillkännagivande om ett kraftfullt svenskt agerande inom EU för ett solidariskt mottagande av vidarebosatta på en hög nivå. Motionärerna anser att det är positivt med ett ökat kvotflyktingmottagande, och de ser även positivt på att frågan lyfts fram inom EU. Regeringen bör dock kraftfullare markera det gemensamma ansvarstagande som måste finnas inom EU. m.fl. (S) begär i motion 2013/14:U297 yrkande 4 ett tillkännagivande om förändringar av regelverket vad gäller rörlighet för samkönade par inom EU. Motionärerna framhåller att det är viktigt att hbt-personer som är EU-medborgare ska ha möjlighet att röra sig fritt inom EU och således både kunna studera och arbeta på samma villkor som övriga EU-medborgare. För att detta ska kunna ske krävs det att samkönade pars relationer och familjebildning erkänns inom samtliga medlemsstater, vilket inte görs . I kommittémotion 2013/14:Sf392 av m.fl. (MP) begärs i yrkande 1 ett tillkännagivande om att värna om mänskliga fri- och rättigheter som en utgångspunkt för det svenska arbetet i migrationsfrågor och gränskontroll inom EU. Dessa rättigheter ska ha en väsentligt starkare ställning än . I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att arbeta för en mer human migrationspolitik i EU. Motionärerna anser att den som den är nu är djupt inhuman. Det ska således vara lättare att röra sig över gränser, och asylrätten måste respekteras. Huvudsyftet ska inte vara att stänga ute människor från EU utan att respektera mänskliga fri- och rättigheter. Direktiv, förordningar och annan lagstiftning ska därför bedömas utifrån den inverkan de får för enskilda individers rättigheter. m.fl. (V) begär i partimotion 2013/14:Sf220 yrkande 4 ett tillkännagivande om att regeringen inom EU bör verka för att asyl- och flyktingpolitiken i grunden förändras så att den bygger på respekt för mänskliga rättigheter och människors lika värde. Vidare begär motionärerna i yrkande 5 ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att EU:s politik om återtagandeavtal förändras så att asylrätten inte inskränks. Motionärerna anser att tredjeländers myndigheter genom avtalen görs till agenter för EU när det gäller återtagande av de egna medborgarna från EU. Därtill begärs i yrkande 8 ett tillkännagivande om att regeringen i EU bör verka för att det antagna asylprocedurdirektivet ändras så att rättsäkerhetsgarantierna förbättras, inte försämras. Direktivet behöver arbetas om i grunden för att tillförsäkra de asylsökande hållbara rättssäkerhetsgarantier. I yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om att regeringen även bör verka för att mottagandedirektivet rivs upp och görs till föremål för förnyade diskussioner utifrån kommissionens ursprungliga förslag . Motionärerna anför att direktivet bl.a. innebär att det blir tillåtet att helt avstå från att tillämpa direktivet och att det inte finns någon skyldighet att tillgodose asylsökandes grundläggande behov för överlevnad. Det krävs enligt motionärerna ett radikalt omarbetat och förbättrat innehåll när det gäller mottagandevillkoren för att de ska leva upp till FN:s konvention om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. I partimotion 2013/14:U203 av m.fl. (V) begärs i yrkande 5 ett tillkännagivande om att bör agera i EU för att unionens migrationssamarbete med länderna i och ska ske med och de mänskliga rättigheterna som grund. Enligt vad som anförs i motionen pressas länder i att införa en hårdare politik för att bekämpa migration. Denna politik är baserad på den europeiska modellen med gränskontroller, kriminalisering, frihetsberövande och utvisning. Detta innebär att EU:s gränskontroll förläggs till tredjeländers sjöterritorier. I motion 2013/14:Sf349 av (KD) begärs i yrkandena 1 och 2 tillkännagivanden om att och EU bör samordna flyktinginsatser i större utsträckning och kraftfullt verka för att EU-länderna ska ta emot fler kvotflyktingar. I Stockholmsprogrammet poängteras vikten av att etablera ett gemensamt asylförfarande och ett likvärdigt skydd i alla medlemsstater. Utskottet kan konstatera att samtliga omarbetade rättsakter på asylområdet hade antagits . Arbetet på EU-nivå kommer att fokusera på genomförandet av det gemensamma asylsystemet och praktiskt samarbete mellan medlemsstaterna. I ett yttrande till justitieutskottet över Stockholmsprogrammet (yttr. 2008/09:SfU7y) framhöll utskottet bl.a. att rätten att söka asyl är grundläggande och att en EU-gemensam asylpolitik måste garantera var och en tillgång till rättssäkra skyddssystem och grunda sig på solidaritet mellan medlemsstaterna. Utskottet, som anser att det övergripande målet måste vara att öka EU:s sammantagna kapacitet att ta emot asylsökande, vill se ett rättssäkert och öppet system som värnar möjligheten att söka asyl. Utskottet anser också att det är eftersträvansvärt med ett fördjupat samarbete inom EU på asylområdet och ser etableringen av ett gemensamt europeiskt asylsystem som ett viktigt grundläggande mål inom ramen för EU:s asylpolitik. Asylsökande ska behandlas på ett likvärdigt sätt, oavsett vilken medlemsstat som har ansvaret för prövningen av asylansökan. Utskottet vill betona att alla medlemsstater måste leva upp till tidigare överenskommen EU-lagstiftning och att unionens migrationssamarbete ska ske med och de mänskliga rättigheterna som grund. Utskottet kan konstatera att kommissionen har ett ansvar för att se till att EU-reglerna följs av medlemsstaterna, och vill framhålla vikten av att arbetar för att kommissionen ska fullgöra den uppgiften. Utskottet anser att är och ska vara djupt engagerat i EU:s arbete med solidaritet med utsatta tredjelandsmedborgare. Tydligast görs det genom att verkar för vidarebosättning och för att alla 28 medlemsstater ska skaffa en kvot hos . Förutom vikten av att samtliga EU:s medlemsstater tar emot kvotflyktingar och ökar sina kvoter kan ett välfungerande, gemensamt europeiskt asylsystem leda till att fler personer som söker skydd i får den hjälp som de behöver. Alla medlemsstater lever dock inte upp till sina förpliktelser. Utskottet noterar att det i ramöverenskommelsen om migrationspolitik mellan regeringen och de gröna bl.a. anges. att flera av EU:s medlemsstater brister på ett oacceptabelt sätt i sin hantering av asylsökande och att verkar för att ge en framträdande roll. Utskottet kan konstatera att kommissionen har mandat att ingå återtagandeavtal med tredjeländer för att effektivisera återvändandearbetet. Tanken med återtagandeavtal är att de ska bidra till en förbättrad hantering av återvändande för personer som bedömts sakna skyddsbehov och som ska avvisas eller utvisas till länder utanför EU. Återtagandeavtalen ingås för att reglera procedurer och ansvar för tredjeländer att återta sina medborgare och innebär ett utökat samarbete med ursprungsländer och transitländer.