bet · H101SoU12 · 2014-03-11 00:00:00 — Regeringen betonar vidare i budgetpropositionen att föräldrar, barn, intresseorganisationer och andra som kommer i kontakt med har ett självklart intresse av att kunna ta del av bestämmelser som reglerar den sociala barn- och ungdomsvården. Barn och unga behöver känna till vart de ska vända sig bl.a. för att få veta vilket stöd de har rätt till om det uppstår behov av insatser. De ska enligt regeringen också på ett lättillgängligt sätt nå i en akut situation. I propositionen Stärkt stöd och skydd till barn och unga (prop. 2012/13:10) betonas vikten av en synlig och tillgänglig socialtjänst för barn och unga. Regeringen har därför gett i uppdrag att utforma och sprida information till barn och unga om och dess verksamhet. Regeringen anser vidare att det är särskilt angeläget att kontinuerligt följa barns upplevelser av sin placering. Att få en bild av hur barn och unga själva uppfattar den sociala barn- och ungdomsvården är en betydelsefull kunskap som kan utveckla kvaliteten i verksamheten. Som ett första steg i arbetet med att utveckla brukarundersökningar i den sociala barn- och ungdomsvården har fått i uppdrag att ta fram en modell för att lyssna på barn i familjehem i syfte att låta dem förmedla sina upplevelser om sin vistelse i familjehemmet. Modellen ska testas i en pilotundersökning, och ska göra en analys av hur den skulle kunna användas i återkommande och regelbundna undersökningar. Uppdraget ska genomföras i samverkan med och redovisas . I budgetpropositionen (s. 162) noteras vidare att nästan samtliga kommuner kan erbjuda individuella krissamtal för barn som bevittnat våld, medan sex av tio kan erbjuda gruppverksamhet för dessa barn. Inspektionen för vård och omsorg () som startade sin verksamhet , har inlett sina inspektioner och publicerat bl.a. rapporten Vad har vi sett? Resultat från inspektioner 2010–2013 av HVB för barn och unga m.m. Rapporten visar att de flesta verksamheterna uppfyller kraven i lagar och förordningar inom de områden som har granskats. har sett att kvaliteten i verksamheterna har förbättrats och att barn och ungdomar i de flesta HVB tas väl om hand men att det också finns brister. framhåller att många verksamheter behöver göra förbättringar för att uppfylla kvalitetskraven och säkerställa att barn och ungdomar får en trygg och säker vård i HVB. Det systematiska kvalitetsarbetet behöver utvecklas i många verksamheter. ger i rapporten bl.a. följande rekommendationer till huvudmännen som ett bidrag till det arbetet: Utveckla ett evidensbaserat arbetssätt i HVB-vården, dvs. ett arbetssätt grundat på ett systematiskt användande av bästa tillgängliga kunskap och erfarenhet och där verksamheten kontinuerligt följs upp. Under vistelsen på HVB: Bevaka barnets rätt till en likvärdig utbildning och ge stöd i skolarbetet för att öka barnets möjligheter till ett bra vuxenliv. I den nämnda rapporten rekommenderar eller motsvarande nämnd att vid val av HVB inför en placering inhämta kunskap om personalens utbildning samt arbetssätt och metoder för att bedöma verksamhetens förutsättningar att bidra till att målen för placeringen uppnås ta ansvar för uppföljningen av de placerade barnens vård – som bl.a. innebär att barnets egen socialsekreterare är tillgänglig för barnet och kommer på regelbundna besök placera de ensamkommande barn som inte ska bo i familjehem i små och familjelika HVB och se till att barnen får vara delaktiga i planeringen och genomförandet av vården. Utredning om LVU och fler placeringsalternativ för barns och ungas boende, vård och uppfostran m.m. Regeringen har tillsatt en särskild utredare som ska göra en översyn av bestämmelserna i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, nedan förkortad LVU, samt analysera behovet av förändringar och förtydliganden av regelverket (dir. 2012:79), Utredningen om tvångsvård, nedan kallad . Vissa frågor som berör socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, ingår också i uppdraget. Av direktivet framgår att syftet med utredningen är att ytterligare stärka barnrättsperspektivet och rättssäkerheten för barn och unga som tvångsvårdas enligt LVU samt att bidra till kvalitetsutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården, med särskilt fokus på tvångsvård. Den särskilda utredaren ska bl.a. göra en övergripande översyn av bestämmelserna om tvångsvård av barn och unga enligt LVU se över vissa frågor som berör både LVU och SoL, t.ex. om kraven på familjehems- och jourhemsföräldrars lämplighet bör skärpas analysera om privata konsulentstödda verksamheter i vissa fall bör vara tillståndspliktiga göra en översyn av bestämmelserna som reglerar Statens institutionsstyrelses verksamhet vid de särskilda ungdomshemmen, bl.a. de särskilda befogenheterna se över tillämpningen av förebyggande insatser enligt LVU analysera hur samverkan mellan olika myndigheter och andra relevanta aktörer i samband med att barn tvångsvårdas enligt LVU kan förbättras analysera gränsdragningen mellan familjehem och hem för vård eller boende och lämna förslag om hur kraven på dessa verksamheter bör utformas för att ge förutsättningar för en god och säker vård analysera gränsdragningen mellan tvångsvård enligt LVU och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård förkortad, LPT. Regeringen beslutade att komplettera utredningens uppdrag med en översyn av olika former av placeringsalternativ för barns och ungas boende, vård och fostran enligt SoL och LVU samt att lämna förslag till fler alternativ än vad som finns . Syftet med utredningen är att ytterligare stärka barnrättsperspektivet och rättssäkerheten för barn och unga som tvångsvårdas enligt LVU samt bidra till kvalitetsutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården med särskilt fokus på tvångsvård. Ett delbetänkande i denna del ska lämnas . Tiden för en slutredovisning av uppdraget har förlängts till . redovisade delbetänkandet Boende utanför det egna hemmet – placeringsformer för barn och unga, SOU 2014:3, vilket innehåller en översyn av befintliga placeringsalternativ för barn och unga, och förslag lämnas på nya placeringsalternativ. Ett av förslagen i delbetänkandet är att familjehem och jourhem ska utredas i två steg. I det första steget ska hemmets allmänna lämplighet utredas och leda fram till ett beslut om medgivande. Vid denna bedömning ska särskild hänsyn tas till de tilltänkta familjehems- eller jourhemsföräldrarnas personliga egenskaper, hälsa och sociala förhållanden samt deras förmåga att ge den omvårdnad och fostran som placerade barn i allmänhet behöver. En kontroll ska alltid göras i misstanke- och belastningsregister. I nästa steg – inför en placering – ska en bedömning göras om hemmet kan tillgodose det specifika barnets behov. Inför varje ny placering i hemmet ska en förnyad registerkontroll göras. Ett problem kan vara att ett familjehem eller jourhem tar emot för många barn, och utredningen föreslår därför att en anmälan till tillsynsmyndigheten ska göras vid placering av ett barn i ett hem där redan tre barn eller unga är placerade. I delbetänkandet konstaterar vidare att det med dagens regler finns en särskild risk för bristande insyn i jourhemmen, eftersom dessa ofta anlitas av flera kommuner och det inte byggs upp någon nära kontakt med en och samma socialsekreterare. För att öka säkerheten för barn som placeras i jourhem föreslår utredningen därför att varje kommun som avser att anlita ett visst jourhem måste utreda och lämna medgivande. Medgivandet ska omprövas , vilket bidrar till att insynen i jourhemmen ökar och kontakten mellan och hemmet stärks. Vid omprövningen ska en förnyad registerkontroll göras. lägger i delbetänkandet fram ytterligare förslag för en trygg och säker vård i familjehem och jourhem: – Ett obligatoriskt krav på genomgången grundläggande utbildning för blivande familjehems- och jourhemsföräldrar. – Konsulentverksamheter ska få bedrivas endast efter tillstånd från . – Det bör införas en bestämmelse om att ska genomföra regelbunden tillsyn av hur kommunerna planerar och genomför familjehems- och jourhemsvården. – Det behövs nationella insatser för att säkra rekryteringen av familjehem och jourhem . Det behövs en samlad informationssatsning riktad till allmänheten för att öka intresset för rollen som familjehems- och jourhemsförälder. – Det bör inrättas ett nationellt centrum för familjehemsvården, med syfte att bidra till fortsatt utveckling av vården. delbetänkande bereds inom . Enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen ska socialnämnden verka bl.a. för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Utskottet ser positivt på regeringens aviserade uppföljning av de nya bestämmelserna som trädde i kraft för ett stärkt skydd för barn och unga. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motionerna 2013/14:So303 (MP) och 2013/14:So657 (S) yrkande 46. Utskottet vill framhålla det angelägna i att göra mer synlig och tillgänglig för alla barn och unga samt att kan arbeta mer förebyggande. har i uppdrag att bl.a. utforma och sprida information till barn och unga om och dess verksamhet samt att ta fram en modell för att lyssna på barn i familjehem. bereds rapportering om separationsteam för barnets bästa i samband med separation (skrivelse 2013/14:87 Ett stärkt föräldrastöd s. 46). Någon åtgärd från är inte nödvändig. Motionerna 2013/14:So251 (KD) yrkandena 1 och 2, 2013/14:So664 (MP) yrkande 2 och 2013/14:So666 (SD) yrkande 2 i denna del avstyrks. Utskottet planerar att genomföra ett kunskapsseminarium om arbete med barn som far illa, då företrädare för bl.a. , , forskare på området, vissa kommuners socialtjänst samt deltar. Syftet är att bredda och fördjupa kunskaperna inom området. Motionerna 2013/14:So346 (M), 2013/14:So441 (M), 2013/14:So575 (M), 2013/14:So603 (S) och 2013/14:So604 (S) avstyrks. Utskottet vidhåller sin bedömning att inte bör ta något initiativ med anledning av motionsyrkanden om barnombud. Utskottet anser att den ovan nämnda uppföljningen av lagändringarna bör avvaktas. Motionerna 2013/14:So350 (MP), 2013/14:So610 (S) och 2013/14:So616 (V) yrkandena 5 och 6 avstyrks. Utskottet noterar att regeringen har aviserat att man arbetar vidare för att utveckla statistiken över barn och unga inom samhällsvården. Något initiativ från med anledning av motion 2013/14:So400 (V) yrkande 15 behövs därför inte. har i uppdrag att bl.a. göra en övergripande översyn av bestämmelserna om tvångsvård av barn och unga, se över vissa frågor som berör både LVU och SoL, t.ex. om kraven på familjehems- och jourhemsföräldrars lämplighet bör skärpas samt analysera om privata konsulentstödda verksamheter i vissa fall bör vara tillståndspliktiga (dir. 2012:79). Uppdraget omfattar vidare att se över tillämpningen av förebyggande insatser, att analysera hur samverkan mellan olika myndigheter och andra relevanta aktörer fungerar i samband med att barn tvångsvårdas och att analysera gränsdragningen mellan familjehem och hem för vård eller boende (HVB) samt att analysera gränsdragningen mellan tvångsvård enligt LVU och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. delbetänkande Boende utanför det egna hemmet – placeringsformer för barn och unga, SOU 2014:3, innehåller en översyn av befintliga placeringsalternativ för barn och unga, och förslag lämnas på nya placeringsalternativ. Utskottet välkomnar delbetänkande och anser att resultatet av det pågående arbetet bör avvaktas. Det som tas upp i motionerna 2013/14:So277 (FP), 2013/14:So318 (M), 2013/14:So320 (M), 2013/14:So323 (S) yrkandena 1–3, 2013/14:So331 (S), 2013/14:So339 (MP) yrkande 6, 2013/14:So385 (M), 2013/14:So420 (M), 2013/14:So484 (S), 2013/14:So570 (C) och 2013/14:So616 (V) yrkandena 11–13, omfattas av utredningens uppdrag. bör inte ta något initiativ. Utskottet konstaterar att om barn vårdas med stöd av SoL i ett annat hem än det egna ska socialnämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs. När barnet har varit placerat i samma familjehem från det att placeringen verkställdes ska socialnämnden särskilt överväga om det finns skäl att ansöka om överflyttning av vårdnaden. bör inte ta något sådant initiativ till utredning som föreslås i motionerna 2013/14:So301 (MP) yrkande 11, 2013/14:So645 (M) yrkande 1 och 2013/14:So658 (SD). Utskottets förslag i korthet avslår motioner om tillgänglig missbruksvård, gemensamma mottagningar, stöd till medberoende och spelmissbruk. Jämför reservationerna 25 (V), 26 (MP), 27 (S, MP, V) och 28 (MP, V). I motion 2013/14:So624 av m.fl. (S) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om bättre missbruksvård och psykiatrisk vård. Motionärerna anför att inte bör fungera som kontrollinstans för människor som i första hand behöver hjälp för sitt beroende/sin sjukdom. I yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om mindre krav på kontroll och mer fokus på direkt klientarbete i . Motionärerna anför att det behövs mer samverkan med klienterna och att huvudmålet måste vara att de ska få ett bättre liv. I partimotion 2013/14:So400 av m.fl. (V) yrkande 28 begärs ett tillkännagivande om gemensamma lokala och regionala mottagningar för unga. Motionärerna anför att tidiga insatser är viktigt inom många områden, men kanske särskilt när det gäller missbruk och beroende varför det är angeläget att utveckla gemensamma mottagningar för unga. I kommittémotion 2013/14:So616 av m.fl. (V) yrkande 18 begärs ett tillkännagivande om gemensamma lokala mottagningar för unga. I motion 2013/14:So426 av (S) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att aktivt informera och stötta medberoende. Motionären anser att det behöver göras mer för närstående till missbrukare. Det ligger i samhällets intresse att informera om medberoendeproblematiken och ge stöd till den anhöriga, redan innan missbrukaren kommit till ett aktivt val. I kommittémotion 2013/14:Kr214 av m.fl. (MP) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att synliggöra kommunernas ansvar vid spelberoende. I yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om att ge i uppdrag att se vilka delar av social gaming som kan falla inom ramen för spelberoende. I motion 2013/14:So340 av (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att låta socialtjänstlagen omfatta också dataspelsberoende. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheten att i diagnostiska sammanhang likställa dataspelsberoende med ett psykiskt tillstånd. Av 3 kap. 7 § SoL framgår att socialnämnden ska arbeta för att förebygga och motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel. ska genom information till myndigheter, grupper och enskilda och genom uppsökande verksamhet sprida kunskap om skadeverkningar av missbruk och om de hjälpmöjligheter som finns. Enligt 5 kap. 9 § SoL ska socialnämnden aktivt sörja för att den enskilda missbrukaren får den hjälp och vård som han eller hon behöver för att komma ifrån missbruket. Nämnden ska i samförstånd med den enskilde planera hjälpen och vården och noga bevaka att planen fullföljs. I nämnda bestämmelse klargörs att vården ska planeras i samförstånd med missbrukaren och att nämnden noga ska följa den planerade vården. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att om missbrukaren kan motiveras till frivillig behandling, är det nödvändigt att göra upp en behandlingsplan i samråd med honom eller henne. Vidare uttalas att om behandlingen enligt planen avbryts måste reagera och aktivt försöka motivera till ett nytt behandlingsförsök. infördes en ny bestämmelse 5 kap. 9 a § i SoL som innebär att landsting och kommuner måste komma överens om samarbete i frågor som gäller personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel eller dopningsmedel (prop. 2012/13:77, bet. 2012/13:SoU18, rskr. 2012/13:221). Om det är möjligt bör organisationer som företräder dessa personer eller deras närstående ges möjlighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. Syftet med lagändringarna är att landsting och kommuner bättre ska kunna tillgodose de aktuella gruppernas behov av vård, stöd och behandling. I RÅ 2005 ref. 51 uttalas att 3 kap. 7 § och 5 kap. 9 § SoL tar sikte på missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel och att socialnämnden därför inte har någon generell skyldighet att arbeta för att förebygga spelmissbruk eller tillhandahålla behandling för spelmissbruk. Detta hindrar dock inte att rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL i vissa fall kan komma i fråga även när det gäller behandling för spelmissbruk (jfr prop. 2000/01:80 s. 93). Rätten till bistånd är generell till sin karaktär och inte begränsad till vissa insatser eller ändamål. Till skillnad från vad som gäller vid behov av behandling för missbruk av alkohol etc. förutsätter dock bistånd till behandling för spelmissbruk att de allmänna förutsättningarna för rätt till bistånd är uppfyllda, främst att den enskilde själv inte kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt. Motionsyrkanden om individens ställning och valmöjlighet för den enskilde behandlades av utskottet i betänkande 2012/13:SoU18. Utskottet anförde då följande (s. 22, 1 res. S, MP, V). Utskottet kan konstatera att det av socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen framgår att verksamheterna bl.a. ska bygga på människors självbestämmande och integritet. Av socialtjänstlagen framgår att insatserna ska vara av god kvalitet samt utformas och genomföras tillsammans med den enskilde. bör inte ta något initiativ med anledning av motionerna [] varför dessa avstyrks. I det nämnda betänkandet behandlade utskottet även motionsyrkanden om gemensamma mottagningar. Utskottet uttalade då bl.a. följande (s. 16, 1 res. Utskottet påminner om den möjlighet kommuner och landsting har när det gäller att utveckla gemensamma verksamheter som exempelvis och ungdomsteam. bör inte ta något initiativ med anledning av motion []. I samma betänkande behandlade utskottet även motionsyrkanden om stöd till medberoende. Utskottet uttalade bl.a. följande (s. 33, 1 res. S, MP, V). Det är angeläget att uppmärksamma och prioritera frågor om missbrukets konsekvenser för barn och andra närstående. Utskottet noterar att regeringen och SKL har ingått en överenskommelse om att utvidga stödet till utvecklingsarbetet för missbruks- och beroendevården till att omfatta också insatser för att stärka barn- och föräldraperspektivet i vården. Motionerna [] avstyrks. Motionsyrkanden om förebyggande arbete mot och ansvar för behandling av spelmissbruk behandlades av utskottet i betänkande 2012/13:SoU11. Utskottet uttalade då bl.a. följande (s. 28, 3 res. S, MP, V, SD). Målet för samhällets insatser mot spelberoende är att minska skadeverkningarna av överdrivet spelande. Utskottet kan konstatera att det pågår ett omfattande arbete genom bl.a. och genom öppenvårdsverksamheter med syftet att förebygga och motverka spelberoende. Utskottet har noterat att regeringen i det fortsatta arbetet avser att utveckla både de förebyggande insatserna och stödinsatserna för personer med spelberoende och att detta arbete ska integreras i det ordinarie arbetet inom och hälso- och sjukvården. bör inte ta något initiativ. Motionerna [] avstyrks. Utskottet har även noterat att det pågår ett arbete som bl.a. kommer att innebära att diagnosen spelmani placeras i samma kategori som missbruk av alkohol och narkotika och att regeringen mot den bakgrunden har överfört medel från till för att stödja öppenvårdsbehandlingarna av spelberoende. har ett uppdrag att lämna förslag om bl.a. hur styrelsen kan bidra till att utveckla vård och behandlingsinsatser för spelberoende. bör inte föregripa detta. Mot den bakgrunden avstyrks motionerna []. I budgetpropositionen (s.184) redovisas att konstaterade att vården endast når en av fem som har missbruks- eller beroendeproblem. Personer med s.k. riskbruk nås i än lägre utsträckning. Vården behöver därför enligt regeringen utformas så att den blir bättre på att uppmärksamma och möta det vårdbehov som finns. Regeringen konstaterar att det inom ett flertal kommuner pågår en utveckling där strävar efter att öka tillgängligheten till sina insatser genom att erbjuda stöd och hjälp inom ramen för öppna verksamheter i form av service utan biståndsbeslut. I takt med att kommuner och landsting samverkar inom integrerade beroendeenheter aktualiseras frågan särskilt, eftersom samarbetet underlättas med likartade handläggningsrutiner. har ifrågasatt om denna utveckling har stöd i lagstiftningen. Regeringen ser därför behov av att se över och eventuellt förtydliga lagstiftningen i syfte att främja de positiva aspekterna av denna utveckling som individens rättssäkerhet, liksom kraven på kvalitet, dokumentation och uppföljning på individ-, verksamhets- och nationell nivå säkerställs. Regeringen konstaterar vidare att de som söker vård i regel snabbt kommer i kontakt med vården. För personer med opiatberoende kvarstår dock alltför stora skillnader mellan landstingen när det gäller tillgång till läkemedelsassisterad behandling. har därför i uppdrag att granska situationen i de landsting där tillgängligheten till sådan behandling brister och lämna förslag till hur den kan öka. Uppdraget ska slutredovisas . Regeringen anförde i propositionen God kvalitet och ökad tillgänglighet inom missbruks- och beroendevården (2012/13:77 s.41) bl.a. att det är en fortsatt prioriterad fråga att uppmärksamma missbrukets konsekvenser för barn och andra närstående, och i budgetpropositionen anförs att satsningen på att utveckla stödet till barn som växer upp i familjer med missbruk m.m. fortsätter. , och Kommuner och Landsting är huvudaktörer. Alla län, utom ett, har tillsatt regionala samordnare för att stödja utvecklingen av utbildningsinsatser, kartläggningar m.m. Regeringen konstaterar att en nationell kartläggning om föräldrars och barns behov av stöd har genomförts som grund för det fortsatta arbetet. godkände de mål som regeringen föreslog för alkohol-, narkotika-, dopnings-, tobaks- och spelpolitiken (prop. 2012/13:1, bet. 2012/13:SoU1, rskr. 2012/13:115). ett samhälle fritt från narkotika och dopning med minskade medicinska och sociala skador orsakade av alkohol och med ett minskat tobaksbruk att minska skadeverkningarna av överdrivet spelande. Regeringen anför i budgetpropositionen 2014 (s. 220–221) att insatserna mot spelberoende har dominerats av grundläggande åtgärder, såsom kunskapsinhämtande, stöd till de mest drabbade och informationsspridning till nyckelgrupper. har också problemen med spelberoende fått ökad uppmärksamhet. Regeringen konstaterar att diagnosinstrumentet, DSM 5, har ändrats så att spelberoende, dock inte dataspelsberoende, diagnostiseras i likhet med andra beroenden som t.ex. alkoholberoende och drogberoende. Fokus för regeringens fortsatta arbete anges vara att utveckla både de förebyggande insatserna och stödinsatser för personer med ett spelberoende. Ansvaret för utveckling av behandlingsmetoder av spelberoende förs över från till . Inriktningen i arbetet mot spelberoende bör vara att integrera det i det ordinarie arbetet inom och hälso- och sjukvården. redovisade ett regeringsuppdrag att lämna förslag om hur myndigheten kan bidra till att utveckla vård- och behandlingsinsatser för spelberoende genom att ge stöd och vägledning vid prioriteringar av vilka behandlingar och metoder som olika verksamheter i vård och omsorg bör satsa resurser på (S2012/4384/FST). Redovisningen gällde förslag till organisatoriska lösningar m.m. ska aktivt sörja för att den enskilda missbrukaren får den hjälp och vård som han eller hon behöver för att komma ifrån missbruket. Vården ska planeras i samförstånd med missbrukaren och nämnden ska noga följa den planerade vården. Om missbrukaren kan motiveras till frivillig behandling, är det nödvändigt att göra upp en behandlingsplan i samråd med honom eller henne. Om behandlingen enligt planen avbryts måste reagera och aktivt försöka motivera till ett nytt behandlingsförsök. bör inte ta något initiativ med anledning av motion 2013/14:So624 (S) yrkandena 4 och 5.