bet · H101AU8 · 2014-06-12 00:00:00 — Det förstår till och med min lille grabb, som läser matte i tredje klass.Om vi inte har tillväxt, om företagen går sämre och om skatteintäkterna minskar kommer de som i första hand drabbas av detta att vara de svaga i samhället. De funktionsnedsatta kommer att vara de som får ta de största smällarna om samhället måste spara. Så har det varit tidigare. Därför bör man vara väldigt försiktig och göra avvägningar när det gäller ytterligare pålagor på företagen.Jag tycker att det här är en rimlig bedömning. Man måste ha en absolut rättighet till vård och omsorg oavsett om man har en funktionsnedsättning eller inte. Det är också rimligt att de större företagen med stor ekonomi genomför den här förändringen genast. Men vi ska vara försiktiga med att göra saker som kan få oförutsedda konsekvenser, vilka i slutändan kanske till och med drabbar de funktionsnedsatta. sade att man måste tänka på nyttan. Det som det här ska åstadkomma är nyttan med tillgänglighet. Det är hela grejen, och det är därför vi står här. Det handlar om tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning, inte om hur man beskattar företag. Om man inte håller med om detta är det bara att säga att man inte anser att det här skulle vara så viktigt. Här har vi helt olika åsikter. Det kan bero på att jag hela mitt liv har arbetat med människor med funktionsnedsättning och därmed ser på vilket sätt detta drabbar inte bara den här miljonen människor utan även familjerna runt om.Jag tycker att det är fegt och otillbörligt att man i ett land som inte säger ja hela vägen ut. Man lämnar över alltihop till juridiken. Jag tycker att det är ett tragiskt misstag som riksdag gör när det gäller bristen på tillgänglighet. Som jag sade tidigare är tillgänglighet för funktionsnedsatta en viktig fråga för . Det var därför vi 2012 var med och röstade för det tillkännagivande som gjort att det här lagförslaget över huvud taget kan komma på plats. Det är därför vi också har varit med och fällt allianspartierna i utskottet vad gäller undantaget för vård- och omsorgsföretag med färre än tio anställda. Det är därför vi också i övriga utskott driver många tillgänglighetsfrågor.Men i alla frågor måste man agera ansvarsfullt. Man måste genomföra saker i små steg, så att de inte får oförutsedda konsekvenser som kanske går direkt emot de avsikter man egentligen hade. Jag förstår att det bästa för personer med funktionsnedsättning i det korta perspektivet hade varit om vi inte haft några undantag alls. Men det finns andra aspekter att väga in också. Som jag sade måste ekonomin gå runt. Alla är beroende av att vi har en väl fungerande välfärd. Alla är också beroende av att vi har tillväxt. Jag vet att inte tycker det. Men det är en förutsättning för att vi ska ha en välfärd och för att vi ska kunna ta hand om människor med sjukdomar, funktionsnedsättningar och så vidare. Därför måste vi vara försiktiga med hur stora pålagor vi lägger på företagen; de kan riskera att hämma företagens tillväxt.Jag säger inte att vi ska stanna här . Vi kommer att ta ett viktigt första steg när vi röstar . Vi utesluter inte att gå vidare, men först vill vi utvärdera och se vilka effekter detta fått och om det fått några konsekvenser som vi inte kunnat förutse. Därefter funderar vi på vad vi kan göra därnäst. Men jag är ändå glad över att vi har tagit detta viktiga första steg. Vi debatterar i huvudsak propositionen Bristande tillgänglighet som en form av diskriminering. Det är inte för . beslutade, som flera varit inne på, för strax att regeringen "skyndsamt" skulle återkomma med ett lagförslag om detta, inte minst mot bakgrund av att det fanns en gedigen utredning . Ett litet "äntligen" är väl på sin plats, men tyvärr bara ett litet och kantstött.Som flera har sagt innebär propositionen på ett principiellt plan ett viktigt steg framåt. Bristande tillgänglighet till följd av funktionsnedsättning eller funktionsvariationer inarbetas äntligen i den samlade diskrimineringslagstiftningen. Det innebär ett förtydligande av att det här är frågor som rör mänskliga rättigheter. Arbetet mot diskriminering hjälps av ett språk och ett juridiskt ramverk som redan finns på plats. Det är bra.Men tyvärr är det svårt att vara så mycket mer entusiastisk än så vid detta högtidliga tillfälle. Regeringen har nämligen infört så många begränsningar och undantag i lagförslagen att det nästan blir en ironisk blinkning till namnet på utredningen : Bortom fagert tal. I stora delar blir det kvarstående resultatet av förslaget nämligen att det fagra talet kodifieras - vilket är bra - medan de faktiska möjligheterna att motverka diskriminering genom lagen beskärs.Herr talman! vill ha ett samhälle där människor inte utestängs på grund av funktionsvariationer. Vi måste organisera samhället så att vi lär oss att planera efter den mångfald som är ett faktum. Man måste göra rätt från början och arbeta långsiktigt efter principen om universell utformning. Befintliga hinder, både fysiska och kommunikativa, måste undanröjas så att fler kan delta på lika villkor.Vi behöver som samhälle ta steg bort från att se tillgänglighet som i första hand en kostnadsfråga. Det är i första hand en fråga om mänskliga rättigheter och icke-diskriminering. Men det är också så att människor får ökade möjligheter att delta och leva ett självständigt liv, vilket i längden skulle innebära positiva samhällsekonomiska effekter.Utvecklingen mot mer tillgänglighet, som många säkert skulle säga sig stödja, har gått alldeles för långsamt och trögt. Då spelar lagstiftningen en viktig roll. Men vi i ser stora brister med det förslag som regeringen har lagt fram. Vi menar att man i utredningen fagert tal har resonerat väl och föreslagit rimliga och genomtänkta förslag för att möta olika avvägningar som dyker upp i praktiken. Det centrala är att det finns en skälighetsbedömning när det ska avgöras vilka åtgärder som man kan kräva för tillgänglighet. Det är alltså inte så att utredningen har föreslagit bestämmelser som skulle kunna leda till absurda resultat sett från enskilda näringsidkares eller samhällsekonomins sida. Ändå sätter regeringen utöver detta på en massa hängslen och livremmar och gör aktivt lagen betydligt mer tandlös.Det mest begränsande undantag som regeringen föreslår är att företag med färre än tio anställda helt ska undantas från bestämmelserna. Det är ett undantag som vi i finner både märkligt och olyckligt. av företagen kommer inte att beröras. Detta är en siffra som kommer från propositionen. Regeringen menar uppenbarligen själv att det är bra att av företagen inte träffas av lagen.I den typen av verksamheter behöver man inte ens fundera på tillgänglighetsfrågan med utgångspunkt i den nya lagen. Det innebär att alldeles för många personer också fortsättningsvis skulle kunna stängas ute från att handla i en massa butiker, komma in hos frisörer, äta eller fika på många restauranger och kaféer eller dramatiskt begränsa sina besök på teater eller bio - helt i enlighet med lagen!Lagstiftaren säger att det är okej att diskriminera, oavsett förutsättningar i övrigt. Vi menar att detta inte är rimligt. I vissa situationer kan det naturligtvis vara svårt för mindre företag att bära kostnaderna för en åtgärd. I andra fall kan det handla om enklare och inte särskilt kostsamma åtgärder. Därför måste avgränsningarna göras inom ramen för en skälighetsbedömning, inte på detta grovhuggna sätt.Signaleffekten av den här begränsningen är också problematisk därför att man entydigt från regeringens sida säger att tillgänglighet är ett problem och en kostnad. Men återigen, tillgänglighet skulle kunna ge fler kunder och vara en möjlighet och inte ett hot, också för mindre företag.Från sida vill vi ha bort den här begränsningen. Det är bra att det finns en majoritet i utskottet för att åtminstone inom hälso- och sjukvårdens område ge regeringen bakläxa när det gäller undantaget. Vi vill dock att undantaget ska tas bort också i övrigt.En annan viktig och märklig bestämmelse i propositionen är att regeringen föreslår en begränsning baserad på hänsyn till varaktigheten och omfattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde. I motiveringen till begränsningen verkar det dessutom som att det bara är relationer i arbetslivet och inom utbildning som ska kunna räknas som varaktiga i verkligheten. Inte ens långvariga behov av vård och omsorg räknas tydligen till varaktiga relationer som ställer krav.Man säger också: "En relation bör inte anses vara långvarig enbart på grund av att samma vara eller tjänst tas i anspråk upprepade gånger." Då måste man ju fråga sig: Vad blir kvar då? Med dessa förutsättningar riskerar tolkningen av lagen att bli extremt begränsad och leda till ett moment 22. Om nu en verksamhet är otillgänglig och man exempelvis helt enkelt inte kommer in för att handla eller ta del av en tjänst, hur ska en långvarig relation till den verksamheten kunna uppstå? Det är klart att rekvisitet om varaktighet bör avskaffas.Herr talman! Ovanpå alla dessa begränsningar vill regeringen dessutom ha en begränsning på grundval av det man kallar ekonomiska förutsättningar. Detta riskerar att få oacceptabla konsekvenser. Lagrådet tolkar den föreslagna formuleringen som att den skulle innebära att ett företag utan problem kontinuerligt kan prioritera annan verksamhet framför åtgärder för att förbättra tillgängligheten, fast sådana åtgärder kan vara starkt motiverade. Lagrådet finner inte detta godtagbart. Regeringen har ändå hållit fast vid sin ståndpunkt. Det säger en del om vad som är viktigt för regeringens avvägningar i den här propositionen.Jag ska säga något om bostadsmarknaden också, innan jag går in på avslutningen. Regeringen har försett lagstiftningen med ett generellt undantag för tillhandahållande av bostäder, också det i konflikt med utredningens förslag. Utredningen nämner till exempel att vid visningar skulle det kunna bedömas vara skäligt att göra en del saker, såsom att flytta på föremål som står i vägen eller på starkt doftande blommor - allt detta inom ramen för en skälighetsbedömning.I propositionen har regeringen i stället valt att skrämmas med faran för jättehöga krav som skulle kunna göra allt jätteorimligt och besvärligt. Vi menar att det är olyckligt att den som tillhandahåller en bostad till allmänheten helt och hållet undantas från diskrimineringsförbudet. Vilka åtgärder som skulle vara rimliga att vidta bör i stället regleras genom en skälighetsbedömning, menar vi i Vänsterpartiet.Utredaren föreslog också ett andrahandsansvar för den som hindrar åtgärder mot bristande tillgänglighet. Det är ganska viktigt. Det kan till exempel handla om en fastighetsägare som säger nej till åtgärder som den enskilde behöver få vidta i sin egen bostad. I andra fall kan det handla om företag som hyr lokaler för sin verksamhet och som vill genomföra tillgänglighetsskapande åtgärder men får nej av fastighetsägaren. Som ni förstår är detta potentiellt väldigt viktiga situationer.Utredningen föreslog därför att fastighetsägare skulle kunna hållas ansvariga genom ett andrahandsansvar om de vägrar att godkänna skäliga åtgärder som en verksamhetsansvarig vill genomföra. Men regeringen vill inte lägga fram förslaget, trots att det stötts av flertalet remissinstanser. Detta har ifrågasatts av Lagrådet.Enkelt uttryckt kan det få oacceptabla följder om ett ansvar faller ingenstans och inget kan göras med lagens hjälp. Då har man föreslagit en generell begränsning. Vi tycker att detta är en stor brist med lagförslaget och att ett andrahandsansvar bör införas för den som hindrar åtgärder mot bristande tillgänglighet.Avslutningsvis, herr talman, kommer man inte ifrån frågan om varför. Varför har regeringen pepprat utredningsförslaget med undantag när man har skrivit sin proposition? Det är slående att medan utredningsförslaget resonerar och argumenterar är regeringens försvar för de inslängda undantagen både svagt och kortfattat.Argumentet för den stora inskränkningen, där företag med färre än tio anställda undantas, är i princip två meningar långt. Jag kan citera dem här och : "Enligt måste det säkerställas att reformen beaktar förutsättningarna för näringslivets utveckling. Till detta kommer regeringens arbete med att förenkla för företag genom att minska deras administrativa bördor." Detta är regeringens argumentation.Med all respekt för både det ena och det andra är inte detta ett särskilt förtroendeingivande sätt att förhålla sig till villkoren för mänskliga rättigheter.Det är heller inte särskilt bra att regeringen implicit kommunicerar en oro för att det ska komma horder av okynnesanmälningar. Så har inte kampen för rättvisa och tillgänglighet sett ut , och så fungerar inte funktionshindersrörelsen.Från sida menar vi i likhet med utredningen att en skälighetsbedömning är ett rättssäkert, lämpligt och tillräckligt sätt att reglera den här frågan. Jag vill också understryka att en lagstiftning baserad på en skälighetsbedömning i stället för den här typen av grovhuggna begränsningar är både flexibel och täckande. Det innebär att man har en dynamisk lagstiftning som håller . Något som i ett läge eller en situation kan framstå som oskäligt kan med teknisk och social utveckling bli skäligt.Men om man har den typ av absoluta begränsningar som regeringen föreslår försvinner den dynamiken. Det är också ett problem som sätter in den här propositionen i ett större sammanhang. Den sittande högerregeringen tycks ha gjort det till sin paradgren att göra till ett mer medelmåttigt land på områden där vi har haft en tätposition.Det är också något som riskerar att bli resultatet på det här området, där vi till och med får kritik från olika FN-organ. Med de undantag regeringen föreslår riskerar det att bli så. Vi vet att andra länder har gått före, och de har inte gått under. Andra länder kommer att gå förbi om inte ändringar sker.Vänsterpartiet har drivit tillgänglighetsfrågorna i och deltagit i tillgänglighetsmarscherna. Vi såg tisdagsaktionen utanför , och den har vi har haft skäl att se som ett viktigt påtryckningsmedel på de folkvalda.Som jag har redogjort för föreslår vi i det här betänkandet flera skärpningar av lagen. Vi kommer inte att nöja oss med att driva frågan nu i , och vi kommer inte att ge oss förrän en skarpare lagstiftning är verklighet och vi får ett tillgängligare samhälle. Det är en fråga vi kommer att ha med oss i valrörelsen och som vi ska genomföra, om inte nu så med en rödgrön regering.Jag står bakom samtliga yrkanden, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till yrkandena 2, 5 och 9. Hur många av er som sitter och lyssnar och tittar på vår debatt här i kammaren har ställt er på en handikapparkering på stan eller tagit med hunden in i en tunnelbanevagn som har en skylt med en överkryssad hund? Det finns mängder av vardagliga exempel som personer med olika typer av funktionsnedsättningar är med om . Det är detta som gör hela debatten oerhört svår.När vi bara ägnar oss åt fysiska funktionsnedsättningar blir det plötsligt en exkludering av många andra människor i andra grupper.Kanske de känner sig diskriminerade . Vad gör vi med alla elöverkänsliga? Ska restauranger kunna servera mat som inte alla med glutenintolerans, laktosintolerans eller något annat kan äta? Ska de verkligen få ha sin restaurang öppen om de inte kan tillgodose människors behov av olika kost?Ska vi över huvud taget kunna ha verksamheter som har lampor och olika elektriska anordningar i sin verksamhet för dem som inte tål elektricitet?Som ni förstår drar jag detta till sin yttersta spets. Men frågan kvarstår ändå i sin grund: Hur kan vi med lagstiftningens hjälp tillgodose alla människors olika behov när det gäller funktionsnedsättningar? Det är en jättesvår och viktig fråga. Jag tillhör dem som tror att lagstiftning inte alla gånger kan tillgodose alla människor.Däremot tycker jag att det är otroligt viktigt att vi har påbörjat arbetet med att funktionsnedsättningar ska ses som en form av diskriminering.När jag jobbade inom den internationella mötesindustrin för var man till exempel i väldigt noga med att hänvisa till American Disabilities Act, , som antogs . Det var en utökning av diskrimineringslagarna i . Vad hade det med mötesindustrin att göra? Jo, från handikapprörelsen i var man mycket noga med att alla hotell, konferenscenter, turistbussar och så vidare skulle vara handikappanpassade. Där var man tidigt ute med att ställa krav på olika sätt, inte minst inom näringslivet.När det handlar om näringslivet här i och den diskussion som vi har just nu kring undantag, till exempel på hälso- och sjukvårdsområdet, ser jag tyvärr att oppositionspartierna bara vill rikta in sig på att försöka ta bort så många aktörer som möjligt inom hälso- och sjukvårdsområdet.Det är intressant att pratar om valfrihet. Vad är det för valfrihet om man lyckas få bort en mängd näringsidkare inom vård- och omsorgsområdet? Vad handlar det om för vård- och omsorgsföretag och hälso- och sjukvårdsföretag som har fler än tio anställda? Det är ganska få - tro mig! Jag har gått igenom ett antal SNI-koder över landet och tittat på olika former av sådana företag. Det är väldigt få som har över tio anställda.Vi kan ta en tandläkarmottagning som ligger på andra våningen och har gjort det . Ska man då helt plötsligt välja just den tandläkaren, bara för att man måste göra det, medan det finns tio andra tandläkare som man kan välja där man kan komma in med sitt funktionshinder?Är det så att vi kan ha något slags relevans i den här diskussionen? Det handlar väl ändå om att vi måste se det som jag talade om från början, att det finns människor med många olika typer av funktionsnedsättningar. Jag tror rent av att vi allihop som sitter i vårt utskott har någon form av funktionsnedsättning.Jag är i alla fall en av dem som har det, fast det inte alltid syns. Jag är en av dem som inte blir glada när folk tar med sig hundar och andra djur i tunnelbanevagnar och olika allmänna utrymmen där man inte får ha det. Jag är pälsdjursallergiker, och det kan faktiskt vara oerhört besvärligt emellanåt, för att inte tala om alla personer som man har fått avstå från att umgås med därför att de har katt- och hundkvalster, har ridit eller vad det kan vara. Det finns en mängd olika typer av funktionsnedsättningar som inte syns.Jag har också jobbat med personer med arbetshinder, till exempel neuropsykiatriska funktionsnedsättningar. Där finns det helt andra orsaker som gör att man kanske känner att man inte klarar av att gå in i en lokal där det är för mycket ljus eller ljud eller för mycket människor.Återigen: Hur ska vi kunna tillgodose alla former av funktionsnedsättningar så att alla blir nöjda?Jag är inte nöjd. Jag ser detta som en början, en viktig början på att också ändra attityder hos människor, att tillgänglighet, precis som jämställdhet och andra viktiga frågor som vi har diskuterat, faktiskt ska ses som en konkurrensfördel. När man startar en ny verksamhet, när man bygger om, när man restaurerar eller när man över huvud taget vill fräscha upp sin näringsverksamhet är det självklart att detta ska finnas med.Jag tror att många företagare och näringsverksamheter, speciellt inom hälso- och sjukvården, är så klarsynta att de förstår att när det gäller fysiska hinder är man bland de första att ta bort dem. Men det finns många andra verksamheter, och det finns naturligtvis en hel mängd saker att göra fortfarande, inte minst en attitydförändring till människor med funktionsnedsättningar. Jag har tittat på faktablad om funktionshinderspolitik. Under rubriken står det: "inkludera bristande tillgänglighet i diskrimineringslagen". Lite längre ned skriver ni: "skapa 10 000 nyanställningar för personer med funktionsnedsättning inom den offentliga sektorn".Jag känner inte riktigt igen anförandet utifrån det som står i ert program, för här står det inget om att ni vill göra inskränkningar. Men om jag ställer den frågan får jag säkert samma svar som jag fick från , att det är en början, så jag hoppar över den frågan.I stället undrar jag om kan se sambandet mellan att anställa väldigt många och tillgången på tillgänglighet. En fråga till gäller att se sambandet mellan attityder och den proposition som vi diskuterar nu om tillgänglighet. Jag är inte säker på att jag förstår fråga om att anställa väldigt många. Det handlar om att människor med funktionsnedsättningar över huvud taget måste kunna ha jämlika villkor med andra i samhället. I den meningen skulle vi som kristdemokrater aldrig backa.Skillnaden mellan oss och till exempel är att vi förstår och inser att man inte kan göra alla nöjda. Det blir ren populism när man från oppositionspartiernas sida tror att det går att göra alla nöjda, för det kommer inte att ske.Jag är ledsen, men allt går inte att lagstifta om. Men när det handlar om attityder är det precis just det. befinner sig inte i vårt utskott annars och har kanske inte varit med på våra debatter kring särskilt personer med arbetshinder. Där handlar det verkligen om att vilken arbetsgivare som helst - inte bara offentliga - ska kunna anställa personer med funktionsnedsättningar. Det finns till och med gott om ekonomiskt stöd för att göra det. Vilken arbetsgivare som helst ska kunna göra det, om de bara försöker lite och om de bara anstränger sig för att ta reda på möjligheterna att göra det.Det är en ren och skär attitydfråga. Där finns det verkligen inga hinder. Det är väl på grund av alla ansträngningar som görs som av alla personer med funktionsnedsättning är utan arbete. Det har aldrig varit så många med funktionsnedsättning som är arbetslösa som just . Det gäller speciellt unga. Jag vill påstå att ni har backat. Ni backar när ni inte kan se vilken vikt som tillgänglighet har när det handlar om attityder. Har man den attityden att något annat är viktigare än den medborgerliga rättigheten till delaktighet och tillgänglighet då har man ett problem och om man så att säga vill gå in där genom att säga att de ska ha rättigheter men inte riktigt ser till att förutsättningarna finns. Det talas om att alla är nöjda. har vi hört flera, och jag vill säga igen att det finns andra länder som har gjort detta och som inte har några som helst inskränkningar. Vi har FN:s kommission för personer med funktionsnedsättning som har tittat på detta och som verkligen uttrycker sin oro och som inte alls är nöjda med det som gör. Därför är definitivt inte alla nöjda . Det kan jag säga. Det är jätteintressant att som är miljöpartist talar om att samhället inte är tillräckligt tillgängligt med den politik som alliansregeringen bedriver. Men om kommer till makten i en regering, hur kommer det att se ut då? Ni vill ta bort till exempel möjligheten till flyg för människor från olika delar av . Hur gynnar det tillgängligheten för personer med funktionsnedsättningar och som av olika skäl kanske inte kan välja något annat transportsätt? Det är en del. Vi talar om kollektivtrafik. Flyget är en del av kollektivtrafiken, och det finns faktiskt människor som av olika skäl måste välja det på grund av sin funktionsnedsättning för att komma fort fram. De kan inte välja något annat transportsätt om de ska resa långt. Hur har ni tänkt där? Skulle man inte kunna se det som en ren och skär diskriminering, alltså att människor inte kan röra sig över landet för att ett visst parti tycker att man inte har rätt att välja transportsätt?Om man talar om näringspolitik och arbetsmarknadsfrågor när det gäller personer med funktionsnedsättningar måste man se det i ett sammanhang, . Man måste se att människor är olika och har olika behov. Och man måste kunna göra individuella ställningstaganden emellanåt också. Men återigen vill jag säga att mycket inte handlar om lagstiftning utan om attityder. Det kan vi uppenbarligen tyvärr inte hjälpas åt med här. Det var flera saker i anförande som inte var helt glasklara. En var resonemangen om olika fantasifulla problem som skulle kunna uppstå.