bet · H101KU23 · 2014-03-13 00:00:00 — Beivrande av oegentligheter kan operatörerna åstadkomma genom att via leveransavtalen ställa krav på kunderna att hålla sig till vissa uppförandekoder. Statsrådet ansåg det inte påkallat med något statligt initiativ för att inrätta en internetombudsman. I sitt slutbetänkande En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55 s. 433 f.) kommer fram till att det inte bör införas någon straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd. Däremot anser kommittén att det finns skäl för regeringen att överväga en straffbestämmelse utanför det grundlagsskyddade området. Kommittén hänvisade i betänkandet till att dess genomgångar av databaser med frivilligt grundlagsskydd sammantaget har gett vid handen att det endast i mycket begränsad omfattning förekommer integritetskränkningar på dessa. Genomgångarna ger enligt kommittén således inte några indikationer på att det finns behov av ett starkare integritetsskydd beträffande publiceringar på sådana webbsidor. Kommittén anför att det i rättspraxis finns flera exempel på fall där enskilda har blivit utsatta för allvarliga integritetskränkningar – t.ex. smygfilmning av privatpersoner i en intim situation i hemmiljö – men där den tilltalade har frikänts i avsaknad av en uttrycklig kriminalisering.1[ Kränkande fotografering är kriminaliserat, se 4 kap. 6 a § (prop. 2012/13:69, bet. 2012/13:JuU21, rskr. 2012/13:250).] De fall som kommittén känner till är emellertid uteslutande sådana där grundlagarna inte har varit tillämpliga. Kommittén uttalar följande i sitt betänkande (s. 439 f.): Varje åtgärd som syftar till ett starkare skydd för privatlivet vid yttranden innebär i princip en motsvarande inskränkning av tryck- och yttrandefriheten. Alla ingrepp i TF eller YGL måste därför ha sin grund i ett angeläget behov som dessutom inte rimligen kan tillgodoses på något annat sätt. I vissa fall kan dock en skyldighet att vidta lagstiftningsåtgärder följa av en internationell förpliktelse som är bundet av. Det lagstiftningsmässiga skyddet för den enskildes privatliv kan vid en internationell jämförelse framstå som relativt svagt i . Vi har emellertid inte kunnat konstatera att de förpliktelser som följer av är tillräckligt tydliga för att ensamma motivera förändringar i TF och YGL. Våra undersökningar har inte heller gett belägg för att det finns något egentligt behov av att stärka det generella skyddet för enskildas integritet och privatliv i TF och YGL. De integritetskränkningar av allvarligare slag som förekommer inträffar nästan bara utanför det grundlagsskyddade området. Att under dessa förhållanden tillgripa lagstiftning skulle kunna medföra en risk för att de grundlagsskyddade medierna blir mer försiktiga i sin publicistiska verksamhet och att lagstiftningen därmed får en återhållande effekt som inte är motiverad. Vi har därför stannat vid att det inte finns tillräckliga skäl att införa en straffbestämmelse om integritetsskydd i grundlagarna. Kommittén hänvisar också till att Datainspektionen i två skrivelser till kommittén (daterade och ) beskrivit olika former av integritetskränkande publiceringar som förekommer i databaser (webbplatser) på internet. Bland annat framgår att Datainspektionen regelbundet tar emot samtal från personer som har råkat illa ut genom att andra publicerat kränkande uppgifter om dem på forum och i bloggar och sociala medier. Det kan röra sig om att man publicerar nakenbilder, skriver kränkande inlägg av olika slag eller skapar grupper i sociala medier av typen alla vi som hatar NN. Datainspektionen får också klagomål på databaser som publicerar personers namn, adress och telefonnummer tillsammans med uppgifter om att personerna t.ex. erhåller försörjningsstöd eller misstänks för brott. Det förekommer vidare att databaser skapas med syfte att hänga ut en viss person. Vissa av dessa kränkningar är enligt kommittén sannolikt straffbara enligt gällande rätt, t.ex. eftersom de kan utgöra förtal. Kommittén drar slutsatsen att det utanför det grundlagsskyddade området förekommer integritetskränkningar i en inte obetydlig omfattning. Att dessa kränkningar inte alltid kan beivras utgör ett problem och kan i många fall framstå som stötande. Mot den bakgrunden finns det enligt kommittén skäl för regeringen att överväga lagstiftning utanför det grundlagsskyddade området. Vad gäller enskildas ställning gentemot medierna föreslår kommittén att möjligheten att väcka allmänt åtal vid förtal utvidgas något (SOU 2012:55 s. 454. f.). I regeringens proposition 2013/14:47 Några ändringar av tryck- och yttrandefrihetskommittén föreslås i enlighet med kommitténs förslag att enskilda personer ska ges en starkare processuell ställning i ärekränkningsmålen och ett ökat skydd för den personliga integriteten. Regeringen föreslår att kravet i på särskilda skäl för att väcka allmänt åtal för förtal och förolämpning tas bort. Detta innebär enligt regeringen att allmän åklagare och Justitiekanslern i högre grad kommer att kunna bistå enskilda som t.ex. har utsatts för förtal på internet. Förslaget bereds av (bet. 2013/14:KU17). Enligt ett pressmeddelande på regeringens webbplats har regeringen gett i uppdrag att genomföra en kartläggning av polisanmälda hot och kränkningar som sker via internet. Uppdraget ska redovisas till regeringen . behandlade utskottet en motion om att inrätta en internetombudsman i syfte att skydda barns integritet (bet. 2002/03:KU17). Utskottet hänvisade till dåvarande arbete och till det inom EU pågående (Safety and Awareness för Tweens) och ansåg inte att någon åtgärd med anledning av vad som anfördes i motionen var nödvändig. Motionen avstyrktes därmed. Utskottet ser allvarligt på att enskilda utsätts för kränkningar på internet. Frågan om ett förstärkt integritetsskydd har utretts av . Kommittén ansåg inte att det finns tillräckliga skäl att införa en straffbestämmelse i TF eller YGL om integritetsskydd. Som skäl anförde kommittén att man inte har funnit belägg för att det finns något egentligt behov av att stärka det generella skyddet för enskildas integritet i grundlagarna. De integritetskränkningar av allvarligare slag som förekommer inträffar nästan enbart utanför det grundlagsskyddade området. Att under sådana förhållanden tillgripa lagstiftning skulle kunna medföra en risk för att de grundlagsskyddade medierna blir mer försiktiga i sin publicistiska verksamhet och att lagstiftningen får en återhållande effekt som inte är motiverad. Utöver detta kan hänvisas till det av regeringen framlagda förslaget i proposition 2013/14:47 som – om det införs – stärker enskildas processuella ställning i ärekränkningsmål och innebär ett ökat skydd för den personliga integriteten. Mot denna bakgrund är utskottet inte nu berett att göra något tillkännagivande och avstyrker motion 2013/14:Ju389 (KD) yrkande 3. Utskottet anser inte heller att det finns skäl att inrätta en särskild internetombudsman. Motion 2013/14:K220 (V) avstyrks. Blockering eller filtrering av internet Utskottets förslag i korthet avslår en motion om blockering eller filtrering av internet. I kommittémotion 2013/14:N441 yrkande 22 av m.fl. (MP) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen om blockering, filtrering eller svartlistning av användarna. Motionärerna anför att filtrering inte är ett effektivt verktyg för att bekämpa brottslighet. De metoder för blockering, filtrering eller svartlistning av användare som har antagits i , och inskränker också individens grundläggande rättigheter rejält. Privatpersoner, skolor, företag eller andra organisationer ska dock kunna välja att använda filter mot olämpligt material. Varje sådant filter måste stå under full kontroll av slutanvändarna och får inte installeras av tjänsteleverantörerna eller i strukturen av internet. Allvarliga brott ska åtalas, inte döljas. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen (RF) är varje medborgare i förhållande till det allmänna tillförsäkrad frihet att inhämta och mottaga upplysningar och i övrigt ta del av andras yttranden. Denna informationsfrihet får enligt 2 kap. 20 § RF i den utsträckning som medges i 21–24 §§ begränsas genom lag – eller i vissa fall efter bemyndigande i lag – för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får emellertid aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett den eller utgöra ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Informationsfriheten får begränsas endast med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, en enskilds anseende, privatlivets helgd, förebyggande och beivrande av brott och i övrigt endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Särskilda bestämmelser om frihet att yttra sig i ljudradio, television och vissa liknande överföringar, offentliga uppspelningar ur en databas samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar finns i YGL. Enligt 1 kap. 9 § YGL tillämpas grundlagens bestämmelser om radioprogram när en redaktion för en tryckt periodisk skrift med hjälp av elektromagnetiska vågor på särskild begäran tillhandahåller allmänheten information ur en databas vars innehåll kan ändras endast av den som driver verksamheten. Det är även möjligt för andra aktörer än traditionella massmedieföretag att få grundlagsskydd för t.ex. en webbplats på internet. För det krävs att utgivningsbevis har utfärdats för verksamheten. För att få ett utgivningsbevis måste överföringarna utgå från . Webbplatsen måste ha en behörig utgivare och ha ett namn som innehåller ett domännamn som inte kan förväxlas med namnet på någon annan webbplats som finns registrerad hos Myndigheten för radio och tv. Man brukar här tala om att skyddet är frivilligt eftersom den som driver verksamheten kan välja om denna ska omfattas av YGL eller inte. I 1 kap. 3 § YGL finns bestämmelser om censurförbud och mot hindrande åtgärder. I första meningen föreskrivs att det inte får förekomma att något som är avsett att framföras i ett radioprogram eller en teknisk upptagning först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. I andra meningen sägs att det inte heller är tillåtet för myndigheter och andra allmänna organ att utan stöd i grundlagen på grund av det kända eller väntade innehållet i ett radioprogram eller en teknisk upptagning förbjuda eller hindra dess offentliggörande eller spridning bland allmänheten. gäller enligt 1 kap. 10 § TF och 1 kap. 13 § YGL att varken TF eller YGL är tillämplig på skildring av barn i pornografisk bild. Grundlagarna kan dock fortfarande tillämpas på pornografisk text. I lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor föreskrivs att den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla ska hålla sådan uppsikt över sin tjänst som skäligen kan krävas för att uppfylla den skyldighet som lagen anger om att bl.a. ta bort meddelanden som uppenbart innehåller sådant som avses i bestämmelser om uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografibrott eller olaga våldsskildring. I lagens förarbeten (prop. 1997/98:15) kommenteras frågan om vem som ska anses som tillhandahållare. Regeringen framhöll att definitionen av elektronisk anslagstavla innefattar alla tjänster där någon inrättar en möjlighet för användare att sända in egna och ta del av andras meddelanden. Den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla är den som kan bestämma över tjänstens användning, inklusive tekniska och administrativa rutiner. Det enda praktiska exempel som ges i lagens förarbeten är tillhandahållande av webbhotell. Man kan notera att begreppet sociala medier knappast förekom som massmedium vid lagens tillkomst. Nätoperatörer som endast tillhandahåller nät eller andra förbindelser för överföring av meddelanden omfattas inte av lagen. Lagen gäller inte tjänster som skyddas av TF eller YGL. Enligt uppgifter i medierna (se t.ex. en artikel i med rubriken förklarar krig mot internetporren) har premiärminister förklarat krig mot pornografin på internet. I samarbete med de ledande bredbandsleverantörerna har ett filter konstruerats som ska hindra brittiska minderåriga att komma åt pornografi. Från början hade – liksom flera tidningar och politiker – propagerat för att ett anti-pornografifilter ska vara standard hos alla bredbandsleverantörer så att "skadligt material" blockeras automatiskt. Den som vill ta bort filtret måste aktivt ta kontakt med leverantören. Premiärministern vill att filtret ska marknadsföras som en förvald inställning, vad man på teknikspråk brukar kalla "default". Efter kritik enades den brittiska regeringen och branschen i stället om en kompromiss som innebär att kunden aktivt måste välja om denne vill ha filtret eller vara utan det. På det sättet förbjuds pornografi på ett "mjukare" sätt, enligt premiärministern, som på det här sättet försöker ändra vanorna hos porrsurfarna. I har flera internetleverantörer på frivillig väg agerat för att på olika sätt förebygga och beivra att brott och andra oönskade beteenden förekommer inom ramen för de tjänster som de tillhandahåller. De olika internetleverantörerna ställer upp egna avtalsvillkor i förhållande till kunden för användningen av uppkopplingen. De ageranden som man i första hand söker motverka är missbruk i form av spridning av virus och s.k. skräppost (Ds 2007:13, Vuxnas kontakter med barn i sexuella syften, s. 68 f.). Internetleverantörerna bedriver vidare viss självsanerande verksamhet när det gäller barnpornografibrott. finns ett samarbete mellan och ett flertal internetleverantörer som är verksamma i , det s.k. blockeringsprojektet. De frivilliga avtalen förnyades och gäller tills vidare. Projektet syftar till att minska lönsamheten i den kommersiella spridningen av barnpornografi men också till att skydda internetanvändare från att ofrivilligt komma i kontakt med barnpornografi. Samarbetet innebär att fortlöpande underrättar internetleverantörerna om internetadresser som leder till sidor med barnpornografiskt innehåll. Leverantören kan då blockera dessa adresser med följden att när användaren anger eller länkas till adressen kommer det i stället upp en informationstext från upp på skärmen där det anges att den sökta sidan bedöms innehålla barnpornografi (Ds 2007:13 s. 69). Enligt polisens uppskattningar blockeras på detta sätt av alla internetanvändares tillgång till de webbplatser som finns angivna på en särskild lista som polisen upprättat (SOU 2012:55 s. 345). När det gäller försöken att stoppa tillgången på barnpornografi via internet tog fram ett förslag som skärper kraven på medlemsländerna att vidta åtgärder (direktiv /93/EU om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi). Artikel 25 i direktivet innehåller en bestämmelse om avlägsnande och blockering av webbsidor som innehåller eller sprider barnpornografi. Artikeln ålägger medlemsstaterna att på värdservrar inom sitt territorium vidta åtgärder för att se till att tillträdet till sådana sidor spärras samt att på värdservrar utom sitt territorium sträva efter att uppnå att sådana sidor tas bort. Därutöver anges i artikeln att medlemsstaten, för internetanvändare inom sitt territorium, får vidta åtgärder för att blockera tillträde till webbsidor som innehåller eller sprider barnpornografi; sådana åtgärder ska dock vara förenade med vissa skyddsmekanismer som bl.a. även ska inbegripa möjlighet till rättslig prövning. Direktivet skulle vara genomfört . Regeringen gjorde i proposition 2012/13:194 Stärkt skydd för barn mot sexuella övergrepp bedömningen att svensk rätt genom befintlig reglering uppfyllde åtagandena i direktivet med undantag för vissa frågor om preskription och registerkontroll som föranledde ändringar (prop. 2012/13:194 s. 198 f., bet. 2013/14:JuU8, rskr. 2013/14:36). Det kan nämnas att i sitt slutbetänkande En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55 s. 348 f.) övervägde om den s.k. distributionsplikt som gäller för postbefordringsföretag och andra allmänna trafikanstalter borde utsträckas till att gälla för dem som tillhandahåller internetaccess och dem som erbjuder värdtjänster, t.ex. driver ett webbhotell där enskilda kan hyra utrymme för sina webbplatser. Eftersom det finns ett stort antal operatörer som tillhandahåller internetaccess har den som nekas uppkoppling eller ogillar att en operatör spärrar tillgången till vissa webbplatser möjlighet att skaffa en annan operatör. På samma sätt finns möjlighet att hitta en ny leverantör av värdtjänster för den som nekas utrymme på ett webbhotell för att publicera yttranden. Marknaden får enligt kommittén sägas ha tillgodosett yttrandefrihetsintresset. Mot bakgrund härav övervägde kommittén inte närmare frågan som också berör etableringsfriheten. gjorde dock bedömningen att det på detta område finns anledning att noga följa utvecklingen eftersom ett fåtal internetoperatörer dominerar marknaden. Under /10 behandlade utskottet en motion om skärpt innehållsansvar för internetoperatörer (bet. 2009/10:KU14). Utskottet underströk vikten av att åtgärder som vidtas i kampen mot den internetrelaterade brottsligheten måste vara proportionerliga, rättssäkra och väl avvägda med hänsyn till integritetsaspekter. Att ålägga internetleverantörer innehållsansvar kan i förlängningen innebära att webbsidor med visst innehåll blockeras, så att dessa inte blir tillgängliga för internetanvändare. För att uppfylla sådana förpliktelser måste en internetleverantör på något sätt övervaka vad användarna gör på internet. Tvingande bestämmelser med krav på att internetleverantörer åläggs att blockera webbsidor med visst innehåll låter sig svårligen förenas med den grundlagsskyddade informationsfriheten och den svenska tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen. Utskottet noterade även att det pågår ett frivilligt samarbete mellan internetleverantörer och när det gäller barnpornografibrott. Med det anförda avstyrkte utskottet motionen. beslutade att bereda tillfälle att yttra sig över kommissionens meddelande Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst (KOM(2009) 262). begränsade sitt yttrande (bet. 2008/09:KU7y) till de delar av meddelandet som berör beredningsområde, bl.a. dataskydd och informationsutbyte i den mån grundläggande fri- och rättigheter påverkas, och eventuella framtida konflikter mellan unionens lagstiftning inom ramen för programmet och den svenska grundlagsregleringen av tryck- och yttrandefriheten. I sitt ställningstagande framhöll utskottet betydelsen av att regeringen i det fortsatta arbetet betonar att åtgärderna i kampen mot it-brottsligheten ska vara proportionerliga, rättssäkra och väl avvägda med hänsyn till integritetsaspekter. Utskottet förutsatte att det fortsatta arbetet bedrivs med en inriktning som inte urholkar svenska tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principer. Tvingande bestämmelser med krav på att svenska myndigheter ska blockera eller ålägga internetleverantörer att blockera webbsidor med visst innehåll var, enligt utskottet, svårförenliga med informationsfriheten och den svenska tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen. Vad gäller begränsning av tillgång till barnpornografiskt bildmaterial på internet lade utskottet märke till möjligheten till samarbete på frivillig basis med internetleverantörer, och nämnde att ett sådant samarbete förkommer i . Utskottet har tidigare i olika sammanhang anfört att tvingande bestämmelser som innebär krav på att t.ex. internetleverantörer ska blockera webbsidor med visst innehåll är svårförenliga med informationsfriheten och den svenska tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen. Vad gäller begränsning av tillgång till barnpornografiskt bildmaterial på internet har utskottet noterat möjligheten till samarbete på frivillig basis med internetleverantörer, och nämnde att ett sådant samarbete förekommer i . Den gällande ordningen får sägas ha tillgodosett yttrandefrihetsintresset. Utskottet finner inte något skäl att föreslå något tillkännagivande med anledning av motion 2013/14:N441 (MP) yrkande 22. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om skadestånd vid ärekränkningsbrott. I motion 2013/14:K335 begär och (båda SD) ett tillkännagivande till regeringen om skadestånd vid ärekränkningsbrott. Motionärerna föreslår att medieföretag som har fällts för förtalsbrott och andra ärekränkningsbrott ska betala skadestånd till den skadelidande beräknat på medieföretagets bruttointäkter från den specifika mediekanal vari den brottsliga gärningen begicks de dagar som det fällande materialet varit publicerat i tryckta alster, sänts i media eller för allmänheten funnits tillgängligt på internet. TF och YGL vilar på vissa grundläggande principer. Av central betydelse för grundlagssystemet är den s.k. exklusivitetsprincipen (1 kap. 3 § TF och 1 kap 4 § YGL). Enligt denna princip får ingen åtalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryck- eller yttrandefriheten eller medverkan till det i något annat fall eller i någon annan ordning än grundlagarna medger. Vad som är missbruk bestäms utifrån innebörden och syftet med tryck- och yttrandefriheten såsom detta framgår av 1 kap. 1 § första och andra styckena TF och 1 kap. 1 § första och andra styckena YGL. Enligt dessa bestämmelser tillförsäkrar grundlagarna medborgarna rätt att i de skyddade medierna offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och att i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst till säkrande av ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och, enligt YGL, ett fritt konstnärligt skapande. Justitiekanslern () är ensam allmän åklagare i mål om tryck- och yttrandefrihetsbrott (9 kap. 2 § TF och 7 kap. 1 § YGL). Den s.k. instruktionen innehåller en särskild erinran om vilket synsätt som ska tillämpas av den som tillämpar grundlagarna, främst JK och domstolarna. Instruktionen innebär att den som dömer över missbruk av yttrandefriheten eller vakar över denna ska betänka att yttrandefriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick, uppmärksamma syftet mer än framställningssättet och hellre fria än fälla (1 kap. 4 § TF och 1 kap. 5 § YGL). TF innehåller en uppräkning av de gärningar som utgör tryckfrihetsbrott när de begås genom tryckt skrift och är straffbara enligt lag (7 kap. 4 § TF). Det gäller bl.a. olika brott mot rikets säkerhet (t.ex. högförräderi och spioneri), uppvigling, hets mot folkgrupp och ärekränkningsbrott, dvs. förtal och förolämpning. Genom en hänvisning i YGL ska tryckfrihetsbrotten anses som yttrandefrihetsbrott om de begås i en framställning som omfattas av YGL och är straffbara enligt lag (5 kap. 1 §). Grundlagarna vilar på principen om ensamansvar som innebär att bara en person kan hållas straff- och skadeståndsrättsligt ansvarig för innehållet i en framställning som omfattas av TF eller YGL. Vem som ansvarar för brott pekas ut i grundlagarna (8 kap. TF och 6 kap. YGL). Som utgångspunkt gäller att för en periodisk skrift, ett radio- eller tv-program, en teknisk upptagning och databasöverföringar är utgivaren ansvarig. För en icke periodisk skrift är författaren ansvarig. Det finns inte utrymme för att hålla någon ansvarig för medverkan till brott. I fråga om skadestånd kan dock ett solidariskt betalningsansvar gälla i vissa situationer, se nedan. Enligt 11 kap. 1 § TF gäller att talan om enskilt anspråk, dvs. skadestånd, i anledning av tryckfrihetsmissbruk endast får grundas på att den skrift som anspråket gäller innefattar tryckfrihetsbrott. Enligt 8 kap. 1 § YGL får skadestånd inte utdömas på grund av innehållet i ett radioprogram eller en teknisk upptagning i andra fall än när framställningen innefattar ett yttrandefrihetsbrott. Skadestånd kan utkrävas både av den som bär det tryckfrihetsrättsliga ansvaret och exempelvis av ägaren till en tidning (11 kap. 2 § TF och 8 kap. 2 § YGL). Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207) ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen innebär.