bet · H201MJU3 · 2014-12-01 00:00:00 — Även inom den förra regeringens satsning – det nya matlandet har det funnits möjlighet att söka stöd för olika ekologiska projekt. I förslaget till landsbygdsprogram –2020 poängteras en satsning på ekologisk produktion som avser att bidra till utvecklingen av den ekologiska sektorn. Förslaget till landsbygdsprogram har överlämnats till EU- kommissionen som väntas godkänna den . Den pågående översynen av EU:s lagstiftning på området syftar även till ett ökat ekologiskt jordbruk i EU bl.a. genom att stärka konsumenternas förtroende för ekologiska produkter. Vidare framgår av budgetpropropositionen (s. 73) att regeringen har höga ambitioner för att öka den ekologiska produktionen och konsumtionen. Regeringen bedömer att mer ekologisk mat kan göra jordbruket och svensk mat mer konkurrenskraftiga. Den ekologiska produktionen bidrar också till arbetet med miljökvalitetsmålen. Det är ett gemensamt ansvar för staten, kommunerna, landstingen och branschen att följa upp och stimulera ökad efterfrågan på ekologiskt bland svenska konsumenter. Regeringens bedömning är att mer ekologisk produktion kan leda till fler jobb och stärkt konkurrenskraft för svenska livsmedelsproducenter. Regeringen bedömer att det är viktigt att skapa incitament och driva på utvecklingen av produktion och konsumtion inom den ekologiska sektorn. Regeringen avser därför att stärka förutsättningarna för det ekologiska jordbruket i . Med det anförda föreslår utskottet att kommittémotion 2014/15:255 (V) yrkande 2 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet bifaller ett motionsyrkande om att regeringen ska ta initiativ för ett ökat internationellt samarbete och engagemang för att minska överanvändningen av antibiotika inom livsmedelsproduktionen. I motion 2014/15:2974 av m.fl. (C, M, FP, KD) yrkande 7 förordas att regeringen ska återkomma med ett initiativ för ett ökat internationellt samarbete och engagemang för att minska överanvändningen av antibiotika inom sjukvården och livsmedelsproduktionen . behandling och kompletterande uppgifter När det gäller arbetet för att främja en ansvarsfull antibiotikaanvändning har utskottet tidigare (bet. 2013/14:MJU21) framhållit följande. är mycket aktivt i det internationella arbetet mot resistensutveckling och för en ansvarsfull antibiotikaanvändning eftersom det finns ett stort engagemang för antibiotikafrågor. agerar enligt Landsbygdsdepartementet för ett ökat globalt samarbete i alla internationella organ som arbetar med antibiotikafrågor. Alla större internationella organisationer har antibiotika på sina dagordningar, och bidrar aktivt med erfarenheter och kunskap. Exempelvis är antibiotikaresistens en av fem övergripande prioriteringar inom ramen för den generella strategin för arbete gentemot () . Regeringen har avsatt särskilda medel för att stödja WHO i detta arbete, och har sänt en sekonderad expert för att på plats i WHO arbeta med antibiotikafrågorna. Vidare har regeringen beslutat om bidrag till React för att stödja WHO i deras arbete, och för att fortsätta det arbete som initierade under EU-ordförandeskapet 2009 om behovet av att ta fram nya antibiotika. för djurhälsa arbetar fortlöpande mot resistensutveckling, och deltar i detta arbete. Antibiotikaresistens kan spridas med livsmedel och är därför en fråga för som har arbetat fram en vägledning för riskanalys och en uppförandekod om minimering av riskerna på livsmedelsområdet. har haft stort inflytande i framtagandet av vägledningen och uppförandekoden, och experter från både och verkade för att svenska erfarenheter togs till vara i det arbetet. Inom ramen för och utvecklings () jordbrukskommitté har det, på svenskt initiativ, utförts en studie av antibiotikaanvändningen inom köttproduktionen. Därutöver har fortsatt samarbetet om antibiotikaresistens inom ramen för de avtal som har upprättats mellan och respektive . Landsbygdsdepartementet uppger att antibiotikaresistens och en ansvarsfull antibiotikaanvändning är en av det prioriterade frågorna för regeringen, och särskilda forskningssatsningar har gjorts . Det är viktigt att intensifiera arbetet med att förebygga antibiotikaresistens, och alla sektorer måste samarbeta. De ansvariga myndigheterna på human- och djursidan har därför tillsammans fått i uppdrag av regeringen att ansvara för en samverkansfunktion och en tvärsektoriell handlingsplan för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens i vårt land. Övervakningen och rapporteringen av antibiotikaanvändningen när det gäller djur fungerar bra inom såväl EU som . Den harmoniserade lagstiftningen inom EU innebär att det är möjligt att samla in och jämföra data mellan medlemsländerna. Dessa kunskaper kan även användas i internationella sammanhang. Avslutningsvis påminde utskottet om att regeringen har fastställt ett etappmål för ökad miljöhänsyn i EU:s läkemedelslagstiftning och internationellt som innebär att beslut ska ha fattats inom EU eller internationellt för att befintliga och eventuella nya regelverk för human- och veterinärmedicinska läkemedel i ökad utsträckning ska väga in miljöaspekter. Utskottet utgår från att regeringen fortsätter att driva frågan om globala begränsningar av antibiotika i livsmedelsproduktionen. Utskottet har vidare fått uppgifter från att WHO satsar på att föra antibiotikafrågan konkret framåt och ska anta en handlingsplan mot antibiotikaresistens. i FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) att besluta om en resolution om antibiotikaresistens. är pådrivande i denna process. Inom ramen för arbetet i har finansierat en fördjupad analys av konsekvenser av antibiotikaanvändning inom jordbruket som kommer att publiceras . inom EU förhandlingar i rådet om harmoniserade regler för veterinärmedicinska läkemedel som särskilt fokuserar på antibiotika. Utskottet konstaterar att djur i inte får antibiotika i förebyggande syfte. Det är dock något som sker i många andra länder och som bidrar till problem med multiresistenta bakterier. Detta är ett problem som är både allvarligt och akut. används mellan 300 000 och antibiotika i världen. Av det går cirka två tredjedelar till djur. Till stor del beror det på att djuren medicineras som kompensation för att djurvälfärden är sämre. Utskottet noterar och välkomnar att är aktivt i det internationella arbetet mot resistensutveckling och för en ansvarsfull antibiotikaanvändning. Ett fortsatt pådrivande internationellt arbete är avgörande. Utskottet anser därför att regeringen ska ta initiativ för ett ökat internationellt samarbete och engagemang för att minska överanvändningen av antibiotika inom livsmedelsproduktionen. Detta bör ges regeringen till känna. Därmed tillstyrks motion 2014/15:2974 (C, M, FP, KD) yrkande 7. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om förbud mot uttag av naturgrus i områden av betydelse för dricksvattenförsörjningen. I motion 2014/15:2548 av (M) yrkande 1 föreslås att möjligheten att förbjuda uttag av naturgrus i de områden där det har betydelse för dricksvattenförsörjningen ses över. I miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö anges som ett av delmålen att uttaget av naturgrus ska minska till högst till 2010. Detta mål är uppnått. Ett nytt mål kommer därför att fastställas. Det föreslagna målet lyder: ”sker uttag av naturgrus bara för oundgängliga behov och i områden där de motstående intressena i form av dricksvattenbehov, natur- och kulturvärden är begränsade.” Detta är ett nytt och rimligt synsätt. I de områden där ett uttag av naturgrus är olämpligt bör uttaget förbjudas. I de områden som har god tillgång på naturgrus och där uttaget har en begränsad påverkan bör det tillåtas. behandling och kompletterande uppgifter Enligt 4 kap. 3 § miljöprövningsförordningen (2013:251) krävs tillstånd för täkt av naturgrus med undantag för markinnehavarens husbehov. För markinnehavarens husbehov av naturgrus gäller anmälningsplikt vid täkt av totalt uttagen mängd naturgrus. Enligt 9 kap. 6 f § får en täkt av naturgrus som kräver tillstånd inte komma till stånd om det med hänsyn till det avsedda användningsområdet är tekniskt möjligt och ekonomiskt rimligt att använda ett annat material. Tillstånd får inte heller ges till uttag av naturgrus som är betydelsefullt för nuvarande och/eller framtida dricksvattenförsörjning och täkten kan medföra en försämrad vattenförsörjning eller om naturgrusförekomsten utgör en värdefull natur- eller kulturmiljö. Den förra regeringen beslutade om en mineralstrategi som innebär att mineraltillgångar ska nyttjas på ett långsiktigt hållbart sätt, med beaktande av ekologiska, sociala och kulturella värden och dimensioner så att natur- och kulturmiljöer bevaras och utvecklas (N2013.972/FIN, s. 4). I mineralstrategin har det bl.a. identifierats behov av ett anpassat underlag för att arbeta aktivt med regional materialförsörjningsplanering. Underlaget ska i första hand användas av länsstyrelserna som har i uppgift att tillhandahålla planeringsunderlag som kommunerna kan nyttja. Kommunerna har ansvaret för planläggningen av vilken mark som ska anvisas för täkter av bergmaterialprodukter som används vid byggande av såväl infrastruktur som bostäder. För att välgrundade beslut ska kunna fattas om var berg- och grustäkter ska lokaliseras behövs ett bra beslutsunderlag och beslutsstödsystem. Underlaget för den regionala materialförsörjningsplaneringen ska vara ett stöd i kommunernas översikts- och detaljplanearbete. En målbild för regeringens mineralstrategi är att resurseffektivitet vid utvinning, bearbetning och återvinning av bergmaterial ska öka. En god planering för materialförsörjning bör även beakta aspekter som bidar till en minskning av transporter av tunga energikrävande massor och underlätta för återvinning av bergmaterial. Detta ligger även väl i linje med målsättningarna inom miljökvalitetsmålet Grundvatten av god kvalitet som innefattar ett mål om minskad användning av naturgrus. Inom ramen för mineralstrategin gav den förra regeringen geologiska undersökning (SGU) i uppdrag att vidareutveckla och slutföra den metodikutveckling som myndigheten har påbörjat i fråga om regional materialförsörjningsplanering (N2013/4066/FIN). I uppdraget ingår även att ta fram en plan för hur myndigheten ska stödja länsstyrelserna i användandet av metodiken samt tillhandahålla en aktuell karttjänst med relevant information. SGU presenterade en delredovisning av uppdraget som omfattar en vägledning i arbetet med att ta fram en materialförsörjningsplan (2015:05). I (s. 5) framhålls att genom att planera för en hållbar materialförsörjning kan de kvarvarande naturgrusavlagringarna sparas för den framtida dricksvattenförsörjningen. En materialförsörjningsplan är således ett viktigt strategiskt styrmedel för att se till att samhällets försörjning av ballastmaterial kan tillgodoses på ett hållbart och resurseffektivt sätt. Regeringsuppdraget ska slutredovisas . Med det ovan anförda föreslår utskottet att motion 2014/15:MJ2548 (M) yrkande 1 lämnas utan vidare åtgärd, i den mån motionen inte kan anses tillgodosedd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att snus bör klassificeras som tobaksvara och om att det svenska snuset är en noga kontrollerad produkt som omfattas av livsmedelslagstiftningen. I motion 2014/15:654 av och (båda FP) yrkande 5 föreslås att klassificeringen av snus ändras från livsmedel till tobaksvara. Omkring 800 000 personer snusar i . Snus innehåller nitrosaminer som är cancerframkallande, men än så länge är det oklart om snus ökar risken för cancer eller inte. Det finns forskning som talar för att användning av snus skulle öka risken för ovanliga cancertyper som bukspottkörtelcancer. Nikotin, den aktiva ingrediensen i tobak, är ett av de mest tillvänjande ämnen vi känner. Det är därför angeläget att snus inte klassificeras som livsmedel utan som tobaksvara. I motion 20014/15:1149 av (S) yrkande 1 framhålls att det svenska snuset är en unik, noga kontrollerad och reglerad produkt som omfattas av livsmedelslagstiftningen. I motionen framhålls att livsmedelsklassningen av snus gör att processen och slutprodukten är kontrollerade vad gäller t.ex. produktstabilitet, bakteriehalt, förpackningar och tjänlighet . Det sistnämnda gör att snus måste ha en bäst-före-märkning, vilket är ett viktigt konsumentskydd. behandling och kompletterande uppgifter tillsattes en särskild utredare (dir. 2014:108 s. 10) som bl.a. ska analysera för- och nackdelar med den nuvarande regleringen av snus och tuggtobak och vid behov lämna förslag, inklusive författningsförslag, i syfte att uppnå en ändamålsenlig nationell reglering av snus och tuggtobak som tar hänsyn till såväl en regelförenkling som konsumentperspektivet. Uppdraget ska redovisas . Av utredningsdirektiv 2014:108 (s. 5 och 6) framgår att snus och tuggtobak är tobaksprodukter och därför omfattas av tobakslagen. Nationellt har vi även valt att i livsmedelslagen jämställa snus och tuggtobak med livsmedel, trots att tobak och tobaksprodukter uttryckligen exkluderas från definitionen av livsmedel enligt EU-lagstiftningen. Flera myndigheter är berörda av regleringen av snus och tuggtobak. är behörig myndighet enligt tobakslagen. Med stöd av bemyndiganden i livsmedelslagen har meddelat föreskrifter om snus och tuggtobak, och kommunerna utövar kontroll av anläggningarna. Vidare på s. 10 står det att med anledning av genomförandet av det reviderade tobaksproduktdirektivet bör den nationella regleringen av snus och tuggtobak ses över i syfte att åstadkomma en ändamålsenlig nationell reglering som även överensstämmer med den EU-rättsliga regleringen av tobaksprodukter. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionerna 2014/15:654 (FP) yrkande 5 och 2014/15:1149 (S) yrkande 1. Kosttillskott som innehåller steroider Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att bör åtgärda handeln med kosttillskott som innehåller steroider. Enligt motion 2014/15:870 av (KD) bör åtgärda handeln med produkter som innehåller steroider. Allt fler unga tränar på gym och äter kosttillskott med tveksamt innehåll. I nästan alla produkter som innehåller näringstillskott finns det någon typ av steroider. Marknadsföringen är massiv och kontrollerna svaga. Det finns anledning att oroas över unga personers hälsa och de stora kommersiella intressen som ligger bakom. bör ta ett ordentligt grepp om frågan med tanke på de skadliga effekter som steroiderna har på människokroppen. behandling och kompletterande uppgifter Enligt vad utskottet hämtat in från och berörda myndigheter är kosttillskott avsedda att komplettera den dagliga kosten och klassificeras därför som livsmedel (LIVSFS 2003:9). Kosttillskott omfattar många olika produktkategorier, och området är komplext. Många produkter som är närliggande till kosttillskott befinner sig i en gråzon mellan läkemedel och livsmedel. Om en produkt klassas som ett läkemedel enligt läkemedelslagen (1992:859) är den definitionsmässigt inte ett livsmedel och kan därmed inte vara ett kosttillskott. Enligt livsmedelslagstiftningen är alla företag ansvariga för att de produkter de säljer och marknadsför är säkra och att märkningen inte vilseleder konsumenterna. För den offentliga livsmedelskontrollen, när det gäller kosttillskott, ansvarar de kommunala kontrollmyndigheterna med stöd av . ansvarar för tillsynen av marknadsföring och reklamen för livsmedel. Kontrollen av läkemedel görs av . När det gäller användning av syntetiska anabola steroider regleras de i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Sådana substanser får bara säljas eller användas för medicinskt eller vetenskapligt syfte. Användning av dessa substanser betecknas som dopning, och den som bryter mot lagen kan dömas till fängelse för dopningsbrott. publicerar en vägledande lista över vilka substanser som faller in under dopningslagens definition. Upptäckter av dopningssubstanser i kontrollen av kosttillskott överlämnas till polisen. Den förra regeringen gav i uppdrag att se över den fördelning av kontrollansvar för livsmedelsanläggningar som fastlagts i 23 § livsmedelsförordningen. Enligt uppdraget skulle de särskilt studera viss verksamhet som till sin karaktär och komplexitet fordrar specialistkompetens som inte självklart kan förväntas finnas i samtliga kommuner. har undersökt olika områden där frågan om kontrollmyndigheters kompetens har aktualiserats, bl.a. kontroll av kosttillskott. I sitt uppdrag konstaterar att kontrollen av kosttillskott ställer särskilda krav på myndigheters kompetensförsörjning som ibland kan vara svåra för kommunerna att leva upp till. I detta fall bedömer dock att en ändring i ansvarsfördelningen av olika skäl inte är någon effektiv lösning av kompetensfrågan. Verksamhet med produktion eller import av kosttillskott kan i praktiken inte skiljas från produktion eller import av andra produkter. Om ett livsmedel ska anses vara ett kosttillskott eller inte beror dessutom ofta på märkning eller annan information, vilket ger upphov till gränsdragningsproblem. Om kosttillskott kontrolleras av en annan myndighet än andra livsmedel, blir frågor om gränsdragning även avgörande för myndigheters kompetens, vilket är ineffektivt och otydligt. slutsats var därför att en ändrad ansvarsfördelning, där kontroll av dessa produkter skulle flyttas från kommunerna, inte framstod som Vid behov kan även i enskilda fall och i samråd med den berörda kommunen ta över kontrollen över en anläggning. finns en samverkansgrupp om gränslandsprodukter där man bl.a. diskuterar frågor om växtbaserade kosttillskott. I samverkansgruppen som leds av ingår representanter från , , , Dopingjouren och Nationellt Forensiskt Centrum (NFC). Vidare finns en samverkansgrupp som diskuterar dopningssubstanser i kosttillskott och som leds av med representanter från , Dopingjouren, Tullen, , NFC samt universitet. Arbetet inom grupperna bidrar till ökad medvetenhet om problem kopplade till kosttillskott inom de berörda myndigheterna, vilket bl.a. lett till att några produkter på marknaden kunnat stoppas. har i samarbete med kommuninspektörer tagit fram den första kontrollhandboken för kosttillskott som publicerades . Den klarlägger kraven för tillverkning, hantering och försäljning av kosttillskott. En del kosttillskott, särskilt medel för prestationshöjning eller viktminskning, har visat sig innehålla ämnen som kan vara skadliga. redovisar vilka olika risker som finns i olika kategorier av kosttillskott. Den tar också upp förslag på hur produkter ska behandlas när de inte lever upp till lagstiftningen, t.ex. innehåller för höga nivåer av vitaminer eller otillåtna ämnen. uppvaktade () dåvarande landsbygdsministern om kontrollen av kosttillskott. RF påpekar att bruket av kosttillskott lett till dopningsfall där det i de flesta fall handlat om att produkter medvetet kryddats med dopningsklassade substanser som steroider och centralstimulerande medel. Enligt RF visar myndigheters undersökningar tydligt de brister som finns i kosttillskottsmarknaden . RF hävdar att det i grunden handlar om uppenbara svagheter i regleringen av marknaden liksom i samspelet mellan berörda myndigheter. RF föreslår därför bl.a. att inte bara kommunerna utan även centralt ska kunna ta beslut om saluförbud mot hälsovådliga kosttillskott som är nationellt tillgängliga. har i en intern process utrett de rättsliga förutsättningarna för och behovet av att införa en möjlighet för att utfärda s.k. rikstäckande saluförbud. Man skulle även överväga hur befogenheter att meddela saluförbud lämpligen kunde avgränsas, och om ett saluförbud i fråga om vissa produkter kunde riktas mot ett okänt antal livsmedelsföretag som står under lokal, regional eller statlig kontroll. Frågan om att rikta saluförbud till många adressater under tillsyn av en annan kontrollmyndighet är komplex. Beredningen av frågan är inte avslutad i . Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motion 2014/15:870 (KD) nu lämnas utan vidare åtgärd. 1.Livsmedelskontroll, punkt 1 (S, MP) av (S), (S), (S), (S), (MP), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår motionerna 2014/15:1065 av (M), 2014/15:1225 av (M) yrkande 3, 2014/15:1547 av (SD) och 2014/15:2974 av m.fl. (C, M, FP, KD) yrkande 11. Vi konstaterar att det pågår ett arbete för att förbättra och utveckla den livsmedelskontroll som utförs. Vi uppmärksammar att –2014 haft ett uppdrag att genomföra särskilda insatser för att förstärka samordningen mellan olika kontrollmyndigheter i syfte att skapa en bättre kontroll till nytta för företag och konsumenter. Flera aktiviteter har genomförts med fokus på verksamhetsstyrning, metodiskt arbetssätt, riskbaserad, ändamålsenlig och branschanpassad kontroll och dialog mellan inspektörer och företagare samt samarbete inom kontrollen. Vi instämmer i regeringens bedömning att uppdraget är väl utfört men att effekterna av denna satsning ännu inte helt har slagit igenom och att det är angeläget att fortsatt följa effekterna av denna satsning. Vi delar vidare regeringens och bedömning att uppföljningen av livsmedelskontrollen bör förbättras och fördjupas. En väl fungerande uppföljning är en viktig förutsättning för att ständigt kunna förbättra och utveckla den livsmedelskontroll som utförs. Det kan noteras att regeringen avser att förtydliga att roll, förutom att samordna och leda, är att även följa upp livsmedelskontrollen med syftet att bättre kunna identifiera och åtgärda brister. Vi noterar även att regeringen har gett i uppdrag att lämna en redogörelse för hur myndigheten utnyttjat sina föreskriftsbefogenheter när det gäller att leda och samordna livsmedelskontrollen i landet och att göra en bedömning av åtgärdernas effektivitet. Uppdraget ska redovisas . Mot bakgrund av det anförda anser vi att det inte finns anledning att vidta ytterligare åtgärder och föreslår därmed att motion 2014/15:2974 yrkande 11 lämnas utan vidare åtgärd. RESERVATIONER 2014/15:MJU3 2.Avgifter, punkt 2 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:2976 av m.fl. (M) yrkande 7 och avslår motion 2014/15:1064 av (M). Ansvaret för livsmedelskontrollerna ligger främst på nivå. Vanligtvis betalar livsmedelsföretaget en fast avgift för de kontroller kommunen ska göra. genomförs det sammantaget för få livsmedelskontroller runt om i landet. Det leder till att många livsmedelsföretag upplever att de inte får de kontroller som de betalar för, och det kan även vara ett problem för livsmedelssäkerheten gentemot konsumenten. Vi föreslår i stället en ny modell, där företagen betalar en mindre, fast administrativ avgift , därefter faktureras företagen efter utförd kontroll. Fokus för kontrollerna bör dessutom vara en gemensam dialog mellan inspektör och företag, där målet är att gemensamt lösa eventuella problem innan företaget får ett föreläggande. Vi föreslår därför att ges i uppdrag att arbeta fram en policy för livsmedelskontroll som grundar sig på dialog och en tydligare koppling mellan avgift och faktiskt utförd kontroll. Detta bör ges regeringen till känna. 3.Ökad samverkan, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2014/15:3016 av m.fl. (V) yrkande 1. Vi anser att ökad statlig styrning i livsmedelskontrollen är nödvändig. Det är därför positivt att regeringen i skrivelsen klargör att man avser att förtydliga roll för att avhjälpa brister i kontrollverksamheten. Vi anser dock att det finns skäl att redan nu ge ett uppdrag till för att stärka de kommunala kontrollmyndigheterna i fråga om bemanning och kompetens. Det finns möjligheter för kommuner att samverka om livsmedelskontrollen, vilket i många fall kan vara en lämplig lösning för bättre utnyttjande av personalresurser.