bet · H101JuU16 · 2014-03-06 00:00:00 — 2013/14:JuU16 Processrättsliga frågor I betänkandet behandlar utskottet 44 motionsyrkanden som har väckts under den allmänna motionstiden . Motionerna handlar om frågor som ligger inom ramen för processrätten och andra domstolsrelaterade frågor. Av yrkandena behandlas 19 förenklat eftersom samma eller i huvudsak samma frågor har behandlats av tidigare . Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden och hänvisar bl.a. till pågående beredningsarbeten. I betänkandet finns 15 reservationer (S, MP, SD och V) och 7 särskilda yttranden (S, MP, SD och V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2013/14:Ju301 av m.fl. (S). 2013/14:Ju270 av (KD). Trygghet och ordning vid förhandlingar 2013/14:Ju289 av och (båda M). Reservation 1 (SD) 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 71. Reservation 2 (S, MP, V) 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 43. Reservation 3 (S, V) 2013/14:Ju243 av (M). 2013/14:Ju394 av (SD). Avskaffa kravet på svenskt medborgarskap för nämndemän 2013/14:Ju427 av m.fl. (MP) yrkande 5. Reservation 4 (MP) 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 67 och 2013/14:Ju427 av m.fl. (MP) yrkandena 1 och 2. Reservation 5 (S, V) Reservation 6 (MP) Hur nämndemän utses och entledigas 2013/14:Ju253 av m.fl. (V) yrkande 4 och 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 64. Reservation 7 (S) 2013/14:Ju253 av m.fl. (V) yrkande 3, 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 68 och 2013/14:Ju427 av m.fl. (MP) yrkande 3. Reservation 8 (S) Reservation 9 (MP) Reservation 10 (V) 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 66 och 2013/14:Ju427 av m.fl. (MP) yrkande 4. Reservation 11 (S) Reservation 12 (MP) 2013/14:Ju253 av m.fl. (V) yrkandena 1 och 2. Reglering av nämndemännens tjänstgöring 2013/14:Ju427 av m.fl. (MP) yrkande 9. Reservation 13 (MP) 2013/14:Ju307 av m.fl. (MP), 2013/14:Ju400 av m.fl. (S) och 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 65. Reservation 14 (S, MP) Återkoppling från domstolarna om nämndemännen 2013/14:Ju427 av m.fl. (MP) yrkande 8. Reservation 15 (MP, V) Motioner som bereds förenklat avslår de motionsyrkanden som finns upptagna under denna punkt i utskottets förteckning över avstyrkta motionsyrkanden. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (C), (M), (M), (S), (M), (S), (M), (FP), (S), Arhe Hamednaca (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V) och (S). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlar utskottet 44 motionsyrkanden som har väckts under den allmänna motionstiden . Motionerna handlar om frågor som ligger inom ramen för processrätten och andra domstolsrelaterade frågor. Av yrkandena behandlas 19 förenklat eftersom samma eller i huvudsak samma frågor har behandlats av tidigare . Utskottets förslag i korthet avslår en motion om delgivning i domstolar. I motion 2013/14:Ju301 av m.fl. (S) anförs att delgivning i domstolar borde kunna ske med hjälp av elektronisk legitimation. trädde delgivningslagen (2010:1932) i kraft, som den tidigare delgivningslagen (1970:428) upphörde att gälla. Syftet med den nya delgivningslagen var bl.a. att skapa större möjligheter att använda elektronisk kommunikation i delgivningssammanhang (se prop. 2009/10:237). Delgivningslagen gäller bl.a. när delgivning ska ske i mål eller ärenden hos en domstol eller någon annan myndighet (1 §). Med vanlig delgivning menas att handlingen som ska delges skickas eller lämnas till delgivningsmottagaren (16 §). Bestämmelsen om vanlig delgivning är teknikneutral, och det finns alltså inget som hindrar att handlingen skickas eller lämnas på annat sätt än med posten (t.ex. elektroniskt). Det är även möjligt att lämna handlingen till någon annan person än delgivningsmottagaren för vidarebefordran till honom eller henne (a. prop. s. 119 f. och s. 238). Vanlig delgivning får användas vid all delgivning, men det är endast myndigheter som får skicka handlingen på elektronisk väg (17 §). Vanlig delgivning har skett när den eller de som är delgivningsmottagare har tagit emot handlingen (18 §). Det vanligaste sättet att få bevis om att delgivningsmottagaren har tagit emot handlingen är att han eller hon bekräftar mottagandet. Något formkrav på bekräftelsen finns inte. Ett vanligt sätt att bekräfta mottagandet är att delgivningsmottagaren undertecknar ett mottagningsbevis och återsänder det. För att en bekräftelse per e-post ska kunna godtas bör i regel krävas att meddelandet har sänts från en adress som är känd eller att det finns en möjlighet att kontrollera innehavaren av adressen i efterhand, t.ex. genom internetleverantören. Ett annat sätt att bekräfta mottagandet av en handling kan vara att delgivningsmottagaren genom att använda sin Bank-id eller e-legitimation bekräftar mottagandet på myndighetens webbplats (a. prop. s. 123 f. och s. 239). Som framgår ovan är regeln om vanlig delgivning i den nya delgivningslagen teknikneutral. är det alltså möjligt för domstolarna att delge med t.ex. e-post, sms eller e-legitimation. Genom detta måste önskemålet i motion 2013/14:Ju301 (S) anses vara tillgodosett, och motionen bör därför avslås. Frågor som rör domstolsförhandlingar Utskottets förslag i korthet avslår en motion med ett förslag om att fotoförbudet ska utvidgas, en motion om ordningsproblemen vid domstolsförhandlingar och ett motionsyrkande om att tillgången på auktoriserade tolkar behöver bli bättre. Jämför reservationerna 1 (SD) och 2 (S, MP, V). I motion 2013/14:Ju270 av (KD) begärs en utredning av om det är möjligt att utvidga fotoförbudet i domstolarnas förhandlingssalar till att även gälla i väntrummen utanför. I motion 2013/14:Ju289 av och (båda M) begärs en översyn av förutsättningarna för trygghet och ordning vid domstolsförhandlingar. Motionärerna pekar bl.a. på att det förekommer att kriminella gängmedlemmar är närvarande vid förhandlingar i syfte att sprida fruktan bland vittnen och målsägande så att de ska ändra sina uppgifter. I kommittémotion 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 71 begärs det ett tillkännagivande till regeringen om att vidta åtgärder för att se till att det finns en god tillgång på auktoriserade tolkar. Förbudet mot bildupptagning och bildöverföring Bildupptagning i eller bildöverföring från rättssalen får endast ske om det följer av lag (5 kap. 9 § andra stycket ). Med begreppet bildupptagning avses både fotografering och sådan inspelning med t.ex. videoteknik som innebär att upptagningen kan användas . Bestämmelsen omfattar även bildöverföring, dvs. alla former av direktsändning, t.ex. tv-sändningar eller sändningar på internet. Utgångspunkten är alltså att bildupptagning eller bildöverföring inte är tillåten om lagstöd saknas. För att rätten själv ska kunna ta upp bilder har särskilda bestämmelser förts in i (se t.ex. 6 kap. 6 och 6 a §§). Någon lagstiftning till förmån för t.ex. nyhetsmediernas rapportering finns däremot inte. Fotoförbudet gäller endast i rättssalen under pågående förhandling och regeln hindrar inte att fotografier tas utanför rättssalen, t.ex. av de personer som går in och ut ur en rättssal. Förbudet omfattar inte heller fall då fotografen står utanför salen och fotograferar in i rättssalen. Den som under pågående förhandling tar upp eller överför en bild i strid mot fotoförbudet kan bestraffas med penningböter. Förbudet hindrar dock inte att en bild som har tagits upp i strid mot förbudet publiceras (att publicera en sådan bild kan dock strida mot pressetiska regler). förslag om ordningen i domstolarna I regleringsbrevet fick i uppdrag att kartlägga hur ordningen i och utanför rättssalarna i landets domstolar upprätthålls. lät därför genomföra en enkätundersökning riktad till domare, ordningsvakter, åklagare, advokater och processförare. lämnade verket rapporten i domstol – Förutsättningar och arbetsformer (2012:2) till regeringen. I rapporten har identifierat ett antal åtgärder som har stor betydelse för ordningen i domstolarna och där ytterligare insatser kan effektivisera ordningsarbetet. föreslår bl.a. en ökad närvaro av ordningsvakter i väntsalarna och utökade utbildningsinsatser för de domstolsanställda i bemötande- och ordningsfrågor. Vidare föreslår en översyn av reglerna om det s.k. fotoförbudet. I den delen anför (s. 33 f.) att det har framgått av enkätresultatet och verkets kontakter med olika företrädare för rättsväsendet och advokater att förekomsten av mobiltelefoner i rättssalarna utgör ett ordningsproblem när de används för att ta fotografier eller spela in video. Enligt vad verket har fått veta har det även blivit allt vanligare att parter, vittnen och åhörare blir utsatta för fotografering under okontrollerade former av privatpersoner utanför rättssalarna. Sådan fotografering har i flera fall lett till oordning, hotfull stämning och våld såväl i domstolarnas väntrum som utanför domstolarnas entréer. konstaterar (s. 35 f.) att regeln om fotoförbud instiftades 1948, i då de tekniska förutsättningarna för såväl fotografering som spridning av fotografier var drastiskt annorlunda jämfört med . Det finns inte några möjligheter att efter avslutad förhandling beivra publicering av fotografier som tagits i strid mot fotoförbudet, om dessa inte tagits i ett sådant sammanhang som anses som brottsligt i övrigt (olaga hot, övergrepp i rättssak m.m.). I kontakter med domare och externa aktörer samt ordningsvakter har det stått klart att i princip samtliga anser att fotoförbudet bör finnas kvar. Många anser att det främsta skälet för ett fortsatt förbud är omsorgen om målsägandes och vittnens integritetsskydd i lika stor utsträckning som de tilltalades. Såväl en fotografering som en bildpublicering kan upplevas som kränkande av parter, vittnen och åhörare. Enligt kan det ifrågasättas om parter och vittnen som har kallats att inställa sig i en domstol – med påföljden vite och eventuell polishämtning om de inte inställer sig – ska behöva utstå en sådan integritetskränkning. Sammantaget gör bedömningen att det alltjämt finns behov av ett fotoförbud i domstolarnas rättssalar, men att de behoven inte står i samklang med de principer som låg till grund för regleringen1[ Enligt de ursprungliga förarbetena till regeln om fotograferingsförbudet fanns det två ändamål med regleringen: att förhindra störningar under förhandlingarna och att skydda den tilltalade från onödigt lidande (SOU 1938:44 s. 113 och NJA II 1943 s. 63).]. Verket förespråkar därför att en översyn av fotoförbudet görs samt att en sanktionsregel för spridning av bilder, oberoende av form och sammanhang, som har tagits i strid med fotoförbudet övervägs. Det bör även införas möjligheter att ingripa mot upptagning av bilder i strid mot fotoförbudet efter det att en förhandling har avslutats. Vidare bör en utvidgning av fotoförbudet till att omfatta alla domstolarnas lokaler övervägas. Utskottet har fått information från om att man bereder förslag inom . En s.k. bokstavsutredare har fått i uppdrag att genomföra en sådan översyn av fotoförbudet som förordar. Utredaren ska redovisa uppdraget och lämna eventuella förslag . En säkerhetskontroll i domstol får genomföras om det behövs för att begränsa risken för att det i en domstols lokaler eller i andra lokaler som används vid domstolsförhandlingar begås brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Förutsättningarna för säkerhetskontroll anges i 1 § lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol. Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse , då lagen ändrades på vissa sätt för att stärka säkerheten i domstolarna och skapa förutsättningar för alla som besöker eller verkar i en domstol att känna sig trygga och säkra där (prop. 2011/12:63). I detta lagstiftningsärende gjorde ett tillkännagivande om att regeringen borde låta utvärdera säkerheten i domstolarna för målsägande och vittnen. menade att det saknades en heltäckande bild av det arbete som utförs i domstolarna för att skydda målsägande och vittnen och av vilken effekt arbetet haft. Det fanns därför skäl att genomföra en sådan utvärdering (bet. 2011/12:JuU24, rskr. 2011/12:234). I regleringsbrevet fick i uppdrag av regeringen att göra en sådan utvärdering som bett om. Vid genomförandet ska verket samråda med , och . Enligt uppgift från ska uppdraget redovisas . Ett vittnesstöd är en ideellt verksam person som hjälper vittnen och brottsoffer med mänskligt stöd och praktisk information i samband med en brottmålsrättegång. Vittnesstöden har avlagt ett moraliskt tystnadslöfte. och har regeringens uppdrag att gemensamt verka för att vittnesstödsverksamhet bedrivs vid samtliga tingsrätter och hovrätter i (Ju2006/5404/). I budgetpropositionen uppgav regeringen att den avser att utveckla vittnesstödsverksamheten ytterligare genom att ge och i uppdrag att överväga alternativ för att säkerställa en långsiktigt hållbar vittnesstödsverksamhet (prop. 2013/14:1 utg.omr. 4 s. 48). har ett nationellt ansvar för utbildningsfrågor, kvalitetsutveckling och kvalitetssäkring i vittnesstödsverksamheten. arbetar för att det ska finnas praktiska förutsättningar för verksamheten och deltar i utformandet av nationella riktlinjer. Myndigheternas arbete genomförs i nära samarbete med och de andra ideella organisationer som i praktiken har hand om vittnesstödsverksamheten. Verksamheten bedrivs således på ideell basis av olika organisationer i olika delar av landet. För att vittnesstödet ska bli likvärdigt oavsett var i landet man befinner sig har , i samarbete med och , tagit fram nationella riktlinjer för verksamheten. I detta sammanhang kan även nämnas att det i ett flertal kommuner finns s.k. stödcentrum för unga brottsoffer. Dessa arbetar för att stödja unga brottsoffer och vittnen. I verksamheten ingår bl.a. stödsamtal för att bearbeta en brottshändelse och praktisk hjälp i kontakten med polis, åklagare och försäkringsbolag. Verksamheten bedrivs offentligt och bygger ofta på ett samarbetsavtal mellan och polisen. I ett tillkännagivande till regeringen bad regeringen att återkomma med en redovisning av de förbättringsåtgärder som vidtas inom rättsväsendet när det gäller bemötande av och stöd till brottsoffer (bet. 2012/13:JuU1 s. 83 och rskr. 2012/13:124). Regeringen har i budgetpropositionen anfört att ett omfattande arbete pågår på flera plan för att förbättra bemötandet av brottsdrabbade och vittnen (prop. 2013/14:1 utg.omr. 4 s. 47). Utskottet har från fått följande information. (Brå) ska genomföra en uppföljning av hur de larm- och skyddspaket som tillhandahåller används och fungerar. Syftet med larm- och skyddspaketen är att förstärka skyddet för personer som konstaterats vara utsatta för förföljelse och hot. Brå ska studera hur tillhandahållandet av larm- och skyddspaketen fungerar och om det finns skillnader mellan olika delar av landet. I uppdraget ingår också att undersöka i vilken utsträckning larm- och skyddspaketen kommit till praktisk användning och vilken betydelse detta har haft för att avvärja fara i enskilda fall. Brå ska även undersöka hur larm- och skyddspaketen påverkar brottsoffrens känsla av trygghet och förtroende för rättsväsendet. För uppdraget får Brå disponera högst . Uppdraget ska redovisas . Ett uppdrag om vittnesstödsverksamhet med syfte att utveckla verksamheten ytterligare samt överväga alternativ för att säkerställa en långsiktigt hållbar vittnesstödsverksamhet håller på att utarbetas men är ännu inte beslutat. genomfördes och rådets direktiv /64/EU om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden i svensk lagstiftning (prop. 2012/13:132, bet. 2012/13:JuU23). Då infördes en regel i om att en tolk ska anlitas vid sammanträden inför rätten om en misstänkt i ett brottmål inte behärskar svenska. Om en part, ett vittne eller någon annan som ska höras inför rätten inte behärskar svenska får en tolk anlitas att biträda rätten (5 kap. 6 § ). Även reglerna om översättning i brottmål har anpassats till detta direktiv. Enligt dessa regler gäller , liksom tidigare, att rätten vid behov får översätta handlingar som kommer in till eller skickas ut från rätten. Rätten är dock numera skyldig att översätta en handling i ett brottmål eller de viktigaste delarna av den, om en översättning är av väsentlig betydelse för att den misstänkte ska kunna ta till vara sin rätt. En översättning får göras muntligen om det inte är olämpligt med hänsyn till vad handlingen eller målet rör eller någon annan omständighet (33 kap. 9 § ). Reglerna om tolkning tillämpas också vid förhör under förundersökningen. Även reglerna om översättning av handlingar gäller under förundersökningen (23 kap. 16 § ). Kompetenskrav när det gäller tolkar I samband med att direktivet ovan genomfördes i svensk rätt skärptes kompetenskraven när det gäller tolkar som anlitas av domstolar och brottsutredande myndigheter. ska domstolen, om det är möjligt, anlita en tolk som är auktoriserad. I annat fall ska en annan lämplig person anlitas (5 kap. 6 § ). Bestämmelsen syftar till att säkerställa att de tolkar som anlitas har en hög kompetens för uppgiften. De tolkar som anlitas för tolkning inom rättsväsendet kan delas in i fyra olika kategorier: auktoriserad tolk, auktoriserad tolk med speciell kompetens för tolkning inom rättsväsendet (s.k. rättstolk), tolk med utbildningsbevis från en sammanhållen grundutbildning och annan tolk (prop. 2012/13:132 s. 31 f.). En auktoriserad tolk är en tolk som har fått en statlig auktorisation. Auktorisationen avser ett eller flera främmande språk eller det svenska teckenspråket. Frågor om auktorisation prövas av Kammarkollegiet och regleras i förordningen (1985:613) om auktorisation av tolkar och översättare. För att bli auktoriserad ska sökanden bl.a. ha fyllt och ha fullgjort de kunskapsprov som föreskrivs av Kammarkollegiet. Kammarkollegiet svarar även för tillsynen över de auktoriserade tolkarnas verksamhet. En auktoriserad tolk ska följa god tolksed, som sammanställs av Kammarkollegiet. Enligt dessa regler ska en tolk vara opartisk, följa reglerna om tystnadsplikt och återge all information så korrekt som möjligt. Den som bryter mot tolkseden eller på annat sätt agerar otillbörligt kan få sin auktorisation indragen. Kammarkollegiet för ett register över auktoriserade tolkar. Registret finns tillgängligt för allmänheten på kollegiets webbplats. En auktoriserad tolk kan efter att ha avlagt ett särskilt prov få ett bevis om speciell kompetens för tolkning inom ett visst verksamhetsområde. Det finns bl.a. auktoriserade tolkar som har särskild kompetens för tolkning inom rättsväsendet, s.k. rättstolkar. En tolk med utbildningsbevis från en sammanhållen grundutbildning har genomgått en grundutbildning för kontakttolkar som anordnas av folkhögskolor eller studieförbund. Kammarkollegiet har ett register över de tolkar som med godkänt resultat har genomgått grundutbildningen vid vissa folkhögskolor och studieförbund som står under tillsyn av Myndigheten för . Kammarkollegiet har dock inget ansvar för dessa tolkars kunskapsnivå och utövar heller ingen tillsyn över dem. Till kategorin annan tolk räknas alla andra personer som lämnar bistånd som tolk. Dessa personer kan i princip sakna tolkutbildning eller i vart fall ha en annan utbildning än de kategorier av tolkar som anges ovan. Utskottet har fått information från om att Statskontoret har fått i uppdrag att överväga och föreslå åtgärder som syftar till att domstolarna bättre kan utnyttja befintliga tolk- och översättarresurser i syfte att så kvalificerade tolkar och översättare som möjligt används i domstol. Uppdraget ska redovisas . För många parter och vittnen är det en ovan situation att behöva uppträda vid en domstolsförhandling, och det upplevs ofta som mycket pressande. Utskottet har förståelse för att det i en sådan situation kan upplevas som kränkande att bli fotograferad eller filmad även om det sker utanför själva rättssalen. Enligt har privatpersoners fotograferingar utanför rättssalarna i flera fall lett till oordning, hotfull stämning och t.o.m. våld. Detta är allvarligt, och det är därför med tillfredsställelse som utskottet kan konstatera att regeringen har gett en utredare i uppdrag att se över fotoförbudet. Därmed saknas det skäl för att ta något initiativ med anledning av motion 2013/14:Ju270 (KD), och motionen bör alltså avslås. Domstolarna är centrala för ett väl fungerande rättssamhälle. Alla som besöker och arbetar i domstolarna måste kunna känna sig trygga och säkra där. Som framgår ovan har utrett frågan om ordningen i domstolarna och lämnat ett antal förslag som bereds i . Utskottet anser inte att bör föregripa den beredningen, och motion 2013/14:Ju289 (M) bör därför avslås. Statskontoret har fått i uppdrag att överväga och föreslå åtgärder som syftar till att domstolarna bättre kan utnyttja befintliga tolk- och översättarresurser. I avvaktan på resultatet av Statskontorets utredning är utskottet inte berett att föreslå något tillkännagivande med anledning av motion 2013/14:Ju412 (S) yrkande 71. Motionsyrkandet bör alltså avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att lagen om rättsintyg bör följas upp och utvärderas. Jämför reservation 3 (S, V). I kommittémotion 2013/14:Ju412 av m.fl. (S) yrkande 43 begärs det att regeringen ska följa upp och utvärdera den ordning för utfärdande av rättsintyg som infördes för att höja kvaliteten på rättsintygen. Motionärerna anför att en sådan uppföljning behövs för att säkerställa dels att det finns ett kvalitetssäkrat system för att skriva rättsintyg, dels att resurserna är tillräckliga. Lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott trädde i kraft . Lagen innehåller bestämmelser om sådana skriftliga medicinska utlåtanden av läkare som polisen eller åklagare hämtar in för att användas i en brottsutredning eller som bevis i en brottmålsrättegång. Syftet med lagen var att höja kvaliteten på rättsintygen. Med den nya ordningen fick huvudansvaret för verksamheten med utfärdande av rättsintyg. Lagen innebär bl.a. att utfärdande av rättsintyg i huvudsak ska koncentreras till läkare som är särskilt kvalificerade för uppgiften. I regel ska rättsintyg utfärdas antingen av en läkare vid en rättsmedicinsk avdelning inom , eller av en läkare som enligt avtal med verket har tagit på sig uppgiften att utfärda sådana intyg. tar ut en avgift för de rättsintyg som utfärdas, och verksamheten med rättsintygen är alltså avgiftsfinansierad. När det gäller den anslagsfinansierade delen av verksamhet kan det nämnas att verkets anslag ökades med i den senaste höständringsbudgeten. Regeringen konstaterade då att ett högt tryck inom rättsväsendet ställer högre krav på , och för att myndighetens arbete ska kunna säkerställas behövde därför ytterligare medel tillföras (prop. 2013/14:2 s. 16). För att ska kunna fullgöra sitt uppdrag och upprätthålla kvaliteten och effektiviteten i verksamheten ökade regeringen dessutom verkets anslag med i budgeten . Regeringens prognos är att anslaget kommer att ökas med och med ytterligare 2016 (prop. 2013/14:1 utg.omr. 60–61). I förarbetena till lagen om rättsintyg anförde regeringen att den har för avsikt att följa upp reformen och låta analysera tillämpningen och effekterna av den nya ordningen när den har varit i kraft (prop. 2004/05:64 s. 57). Utskottet utgår från att regeringen kommer att fullfölja detta, och något initiativ från sida är därför inte nödvändigt. Som framgår ovan är verksamheten med rättsintygen avgiftsfinansierad. När det gäller resurser rent allmänt kan dock utskottet konstatera att regeringen har ökat anslagen till verket för att det ska kunna möta det höga trycket inom rättsväsendet. Utskottet är sammanfattningsvis inte berett att föreslå något tillkännagivande om rättsintygen. bör alltså avslå motion 2013/14:Ju412 (S) yrkande 43. Utskottets förslag i korthet avslår en motion med förslag om att utreda om det bör bli möjligt att överklaga domskäl i vissa fall. I motion 2013/14:Ju243 av (M) föreslås en översyn av möjligheten att överklaga domskäl. Enligt motionären är principen att domstolsmotiveringar inte får överklagas rimlig som huvudregel.