bet · H201FöU6 · 2014-12-15 00:00:00 — Regeringen har gett SSM i uppdrag att ta fram förslag på hur direktivet ska genomföras i svensk lagstiftning. Uppdraget ska redovisas . avslutades förhandlingar om en revidering av rådets direktiv /71/Euratom av om upprättande av ett gemenskapsramverk för kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar (kärnsäkerhetsdirektivet). Direktivet innehåller nu mer detaljerade krav inom kärnsäkerhetsområdet, och nya krav gällande oberoende internationell expertgranskning av särskilt utvalda teman med koppling till kärnsäkerhet samt krav på återkommande säkerhetsutvärdering och bestämmelser om den som ansöker om tillstånd. Regeringen avser att ge SSM i uppdrag att ta fram förslag på hur direktivet ska genomföras i svensk lagstiftning. Regeringens preliminära bedömning är att svenska regelverk till stor del redan uppfyller kraven i direktivet (regeringen dnr 2013/14:FPM3). I budgetpropositionen hänvisar regeringen till att det genomfördes det sjätte granskningsmötet enligt kärnsäkerhetskonventionen. Den svenska nationalrapporten sammanställdes av SSM och i tillämpliga delar med ägarna till de svenska kärnkraftverken. parterna till konventionen att kalla till en diplomatkonferens för att förhandla fram en ändring av konventionen. kommer att delta aktivt i det arbetet. Regeringen anser att arbetet med att ta till vara erfarenheterna från olyckan i Vid granskningsmötet beslutade parterna också om ändringar i de dokument som styr arbetsprocesserna inom konventionen. ringarna syftar till att stärka processen och att än bättre ta till vara erfarenheter från kärnkraftsolyckan i i konventionsarbetet. Enligt budgetpropositionen bedömer regeringen att de internationella granskningarna är viktiga verktyg för att kontinuerligt utveckla den nationella Regeringen anser också att spridning av erfarenheter görs ef- fektivt genom att både bjuda in till internationella granskningar och genom att skicka ut nationella experter på granskningar till andra länder. Regeringen har gett i uppdrag åt MSB att tillsammans med SSM och läns- styrelserna i , , , och ta fram förslag till en nationell beredskapsplan för hanterandet av en kärnteknisk Planen ska gälla hanterande av både de kortsiktiga och långsiktiga konsekvenserna av en händelse och beskriva hur arbetet ska koordineras, sär- skilt när det gäller de långsiktiga effekterna av en kärnteknisk olycka, t.ex. I uppdraget ingår att utifrån gällande lagstiftning och ansvarsfördel- ning tydliggöra samarbetet mellan nationella, regionala, lokala myndigheter och andra aktörer. I detta ingår även att se över hur nationella myndigheter kan ge bättre stöd till ansvariga länsstyrelser och kommuner. Ett arbete pågår till- sammans berörda länsstyrelser och myndigheter med att ta fram en handlings- Den ska beskriva de åtgärder som krävs för ett effektivare samarbete Myndigheterna ska även ta fram en ny handlingsplan för förbättringar inom beredskapen för radiologiska och nukleära händelser. Handlingsplanen ska innehålla åtgärdsförslag som omhändertar identifierade erfarenheter och lärdomar. Arbetet ska ske inom ramen för gällande lagstift- ning och ansvarsfördelning. 2015, och handlingsplanen ska redovisas (Fö2014/150/SSK). I regleringsbrevet anges att SSM ska se över föreskrifter för kärn- kraftsreaktorer och vid behov revidera innehållet och omfattningen så att kra- ven blir ändamålsenliga och så att alla de driftskeden som kan bli aktuella för en kärnkraftsreaktor regleras. I arbetet ska myndigheten ta hänsyn till nya in- ternationella säkerhetskrav samt säkerställa att relevanta internationella säker- hetsstandarder och erfarenheter från händelser och olyckor återspeglas i kra- Myndigheten ska även ta till vara erfarenheter och kunskaper som erhål- lits via arbete med ny kärnkraft. Arbetsläget ska redovisas senast den 30 okto- ber 2015 till (Miljö- och ). SSM ska redovisa arbetsläget för de säkerhetsförbättringar som omfattas av åtgärdsplaner för genomförandet av föreskrifter om konstruktion och utförande av kärnkraftsreaktorer och den svenska handlingsplan som upp- rättades till följd av EU:s stresstester av kärnkraftsreaktorerna. Arbetsläget ska redovisas till (Miljö- och ). föreslår i sitt slutbetänkande Strålsäkerhet – gällande rätt i ny form (SOU 2011:18) att dagens reglering på strålsäkerhetsområdet effektiviseras och görs tydligare. utredde SSM en lämplig struktur för myndighetens författningssamling om kärnkraftverk och andra kärntekniska anläggningar. De principer som ligger till grund för den nu fastställda regelstrukturen innebär bl.a. att frågor om säkerhet, strålskydd, fysiskt skydd och nukleär icke-spridning i större utsträckning än regleras tillsammans i syfte att uppnå ökad tydlighet om strålsäkerhetskraven i olika sammanhang samt för att skapa bättre förutsättningar för en mer integrerad tillsyn. Samma princip gäller för frågor om ledning, styrning och kompetens, som i större utsträckning än regleras i de sammanhang där dessa frågor aktualiseras och inte skilt från sakfrågorna. SSM bedömer i sin senaste tidsplan att regler för lokalisering, konstruktion och utformning av kärnkraftverk samt regler för strålsäkerhetsarbetet i kärnkraftverk kommer att kunna beslutas . utvidgades arbetet till ytterligare delar av den planerade författningssamlingen. Arbetet samordnas med det pågående arbetet med den nya strålsäkerhetslagstiftning som regeringen väntas föreslå (SSM 2013-438). En viktig komponent i den nationella strålskyddsberedskapen är tillgång till specialistkompetens. kommer emellertid många personer med specialistkompetens att försvinna genom pensionsavgångar. Åtgärder i form av satsningar på utbildning och återväxt av nya specialister bedöms behövas . Regeringen har regleringsbrev gett SSM i uppdrag att granska det nationella kompetensläget inom strålskyddsområdet utifrån de brister som identifierades i den kompetenslägesrapport som myndigheten lämnade till regeringen , och lämna förslag på åtgärder samt vid behov också lämna förslag på finansiering av dessa. Vad gäller åtgärder för stärkt fysiskt skydd av kärntekniska anläggningar anger SSM i sin årsredovisning att samtliga kärnkraftverk har genomfört ett antal åtgärder för att höja säkerheten, bl.a. genom en utvidgning av befintliga skyddsobjekt, uppförande av nya industristaket och fordonskontroller, översyner av tillträdesrutiner och skalskydd av reaktorbyggnader, utbildning av bevakningspersonal samt utökad samverkan och övning med lokala polismyndigheter avseende insats och eftersökningsmetodik. SSM menar dock att för att skyddet som helhet ska fungera måste tillståndshavarnas åtgärder vara samordnade med samhällets förmåga att ingripa. I en rapport till regeringen redovisar SSM, tillsammans med , Säkerhetspolisen, MSB och , en översyn av tillståndshavarnas och samhällets förmåga att skydda kärntekniska anläggningar och transporter av kärnämne mot antagonistiska hot (SSM2010-2632). I rapporten konstateras bl.a. att polisens förmåga att ingripa vid antagonistiska angrepp behöver för- bättras och att det krävs en förmåga vid kärnkraftverken att, i avvaktan på po- insatsstyrkor, på plats kunna ingripa mot ett våldsamt antagonistiskt an- Regeringen har gett Försvarsmakten i uppgift att stödja po- nationella insatsstyrka och vissa andra polisiära enheter med medeltung Vidare har regeringen låtit utreda att utifrån myndigheter- nas översyn ta fram förslag som säkerställer att det finns ett stark och ända- målsenligt skydd mot antagonistiska angrepp mot kärntekniska anläggningar. I ett annat regeringsuppdrag har den straffrättsliga regleringen avseende obe- hörigt tillträde till skyddsobjekt utretts. En proposition i ämnet är aviserad till Regeringen gav 2011 en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av I säkerhetsskyddslagen finns bestämmelser om krav på säkerhetsskydd för verksamheter som är av betydelse för säkerhet eller som behöver skyddas mot terrorism. Säkerhetsskyddet ska förebygga att uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs (informationssäkerhet), att obehöriga får tillträde till platser där de kan få tillgång till sådana uppgifter eller där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet bedrivs (tillträdesbegränsning) och att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har bety- delse för rikets säkerhet (säkerhetsprövning). Säkerhetsskyddet ska även i öv- rigt förebygga terrorism. Förslagen ska redovisas . finns kopplingar mellan denna lag och Skyddslagen (2010:305) som innehåller bestämmelser om vissa åtgärder till förstärkt skydd för byggnader, andra an- läggningar, områden och andra objekt mot 1. sabotage; 2. terroristbrott; 3. oneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret, och 4. grovt rån. För att tillgodose behovet av skydd kan det beslutas att något ska I genomförs en fullskalig samverkansövning, en s.k. totalövning, inom kärnenergiberedskapen för län med kärnkraftverk. län genomfördes övningen SAMÖ/KKÖ1 2011, som följdes upp av ytterligare en övning i länet med deltagare från lokal, regional och nationell genomförde i län totalövningen Syftet med övningarna är att utveckla beredskapsplaneringen för en kärnteknisk olycka och stärka krissamverkan. ny övningsform, , i syfte att testa och följa upp erfarenhetsåter- föringen och utvecklingsområdena från föregående SAMÖ-övning. plement till de större övningarna genomförs också mindre funktionsövningar utifrån behoven hos respektive aktör, t.ex. stabsövningar, mätövningar och öv- ningar som avser väpnat intrång. deltar även i och arrangerar interna- övningar inom kärnenergiberedskap. SSM beslutade om villkor för oberoende härdkylning vid kärnkraftverk, dvs. ett system med en oberoende kraftkälla som pumpar in vatten och som träder in om övriga kylsystem inte fungerar. kraftverken ska, , ha ett oberoende system för kylning av reaktor- Då den slutliga installationen tar tid att genomföra har myndigheten även beslutat om krav på att en övergångslösning ska vara genomförd . För de reaktorer som kraftbolagen ämnar ta ur drift efter 2020 kan bolagen ansöka om ändring av villkoren på kraven att installera ett system för oberoende härdkylning (SSM2012-3023). Strålsäkerhet - gällande rätt i ny form (SOU 2011:18), Slutbetänkande av Utredningen om en samordnad reglering på kärnteknik- och strålskyddsområdet (), där bl.a. säkerhetsnämnder behandlas, bereds inom . En proposition förväntas lämnas till . Utskottet anser i fråga om den svenska kärnsäkerheten att det pågår ett omfattande arbete för att genomlysa och stärka både säkerheten vid kärnkraftverken och incidentberedskapen vilket är tillfredsställande då man ser med stort allvar på de brister som uppdagats vid de svenska kärnkraftsanläggningarna . De internationella expertgranskningar som genomförts har varit särskilt nyttiga för att få en oberoende värdering av säkerheten vid svenska kärnkraftverk. Utskottet välkomnar att lärdomarna från bl.a. de s.k. stresstesterna omhändertas samt att det internationella samarbetet på området fortsätter, inte minst på europeisk nivå. Utskottet vill understryka att erfarenheterna från kärnkraftsolyckan i inte bara får observeras utan måste tas med i det förberedande och förebyggande arbetet. Även arbetet med att stärka skyddet av annan samhällsviktig verksamhet noteras, t.ex. genom översynen av rådande lagstiftning. Relevanta myndigheters arbete är i sammanhanget inte att förglömma. Den svenska säkerheten vid kärnkraftverken är till stor del beroende av detta arbete. Revisionen av handlingsplanen om den svenska beredskapen för radiologiska och nukleära olyckor som tas fram på myndighetsnivå välkomnas därför, vilket även är fallet för den rad av uppdrag som olika myndigheter har fått, t.ex. om en nationell beredskapsplan för hanterandet av en kärnteknisk olycka. Samverkans- och samarbetsformer mellan nationella, regionala och lokala myndigheter samt andra aktörer måste vara tydliga, anser utskottet. Vidare anser utskottet att behovet av regelförenkling och effektivisering när det gäller kärnteknisk verksamhet och övrig verksamhet med strålning är viktigt. Regeringen har aviserat en kommande proposition inom strålsäkerhetslagstiftningen liksom om skyddet av kärntekniska anläggningar. Utskottet finner det glädjande att en rad åtgärder redan vidtagits för att höja säkerheten. Särskilt den utökade samverkan och övningsverksamheten med lokala polismyndigheter i fråga om insats- och eftersökningsmetodik har varit viktig anser utskottet, som instämmer med SSM om att för att skyddet som helhet ska fungera måste tillståndshavarnas åtgärder vara samordnade med samhällets förmåga att ingripa. Försvarsmaktens möjlighet att kunna vara behjälplig genom att ge stöd åt polisen med helikopterförmåga är i sammanhanget viktig. Vad gäller frågan om att äldre reaktorer ska omfattas av kraven på obero- ende härdkylning anser utskottet att det är godtagbart att det finns möjlighet att ge dispens för villkoren för en sådan härdkylning för de reaktorer som är på väg att tas ur drift så länge prövningen av ansökan om dispens inte visar att den kostnadsbesparing det innebär att inte fullt ut uppfylla kraven på obero- ende härdkylning äventyrar den övergripande säkerheten för svenska kärn- Vad gäller sammansättningen av de lokala säkerhetsnämnderna vid de kärntekniska anläggningarna hänvisar utskottet till att Strålsäkerhetsutred- ningens betänkande bereds inom och vill inte föregripa denna. Utskottet finner sammanfattningsvis inte anledning att vidta ytterligare åtgärder på detta område och avstyrker därmed de aktuella motions- Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden i olika strålsäkerhetsfrågor. Ut- skottet hänvisar bl.a. till gällande ordning, forskningsrön och pågående arbeten. I motion 2014/15:2625 yrkande 3 framhåller och (båda C) att en del i att kunna åtgärda förekomsten av radon i bostäder är att regeringen slår fast vilken myndighet som har det övergripande samordningsansvaret för radonfrågan. har en rad myndigheter ett delansvar. Motionärerna föreslår att utses till den myndighet som ska ha ett övergripande ansvar för denna fråga. (M) föreslår i motion 2014/15:222 att regeringen bör se över möjligheten att förbjuda försäljning och innehav av starka laserpekare för privat bruk då flera personer, ofta piloter, lokförare eller yrkeschaufförer, har blivit utsatta för attacker med starka laserpekare, s.k. grön laser. Den gröna lasern utgör såväl ett arbetsmiljöproblem som en fara för allmänheten och det är hög tid för att se över möjligheten att modernisera sin lagstiftning på området så att man förbjuder att grön laser säljs öppet i handeln, anför motionären, som tillägger att det också är viktigt att det finns ett starkt lagstöd för polisen i deras arbete för att förebygga och förhindra fortsatta attacker med grön laser. I motion 2014/15:1650 framhåller (MP) behovet av åtgärder mot vagabonderande strömmar, dvs. fenomenet att returströmmen i en elektrisk krets kan ta andra vägar än de tänkta och skapa oönskade fenomen. Mo- tionären anför att sådana installationer som t.ex. pumpar och fläktar ofta är monterade så att returströmmen går via fjärrvärmesystemet, vattenledningsnätet eller ventilationstrummorna, vilket kan ge upphov till stora magnetfält i byggnader. Strömmarna leder till kraftigt ökad korrosion i fjärrvärmenät och vattenledningar och kan, enligt motionären, vara så kraftiga att de utgör en hälsorisk. I motionen föreslår att den som ansvarar för infrastruktur för annat än eldistribution, t.ex. fjärrvärme, fjärrkyla, vatten, avlopp eller liknande, inte ska ha rätt att transportera el i samma system. borde ta beslut om en lag som förbjuder detta. I motion 2014/15:978 yrkande 1 anför i (C) att lågstrålande zoner bör inrättas i alla kommuner, liksom strålningsfria miljöer i sjukhus och andra vårdinrättningar. För att kunna vidta effektiva åtgärder för att hjälpa dem som drabbats av elöverkänslighet och förebygga en utveckling där ännu fler får problem måste samhället erkänna elöverkänslighet som den sjukdom och det stora samhällsproblem det faktiskt handlar om, anför motionären. Kommunerna behöver göra en kartläggning över strålningssituationen i kommunen, likt den som gjorts i bl.a. och . Det finns också ett behov av strålningsfria miljöer för att personer med elöverkänslighet ska kunna ta del av den vård man behöver vid sjukhus och andra vårdinrättningar. Sjukvårdens syn om att eftersom det saknas vetenskapligt stöd för att problemen orsakas av elektromagnetiska fält har elöverkänsliga inte rätt att kräva tillgänglighet i sjukvården och på sjukhus duger inte, enligt motionären. (KD) föreslår i motion 2014/15:854 att regeringen ser över möjligheterna att vidta åtgärder som underlättar elöverkänsligas situation. Motionären framhåller att 2009 bekräftade att elöverkänslighet är ett funktionshinder och att avsaknaden av bevisning om samband mellan exponering av elektromagnetiska fält och besvär inte får leda till att enskilda undanhålls det stöd vederbörande är i behov av. I betänkande 2013/14:FöU6 behandlade utskottet de rikt- och gränsvärden för radon i inomhusluft som finns och som inte följs fullt ut. Utskottet delade motionärernas uppfattning att detta är ett problem som måste åtgärdas. Utskottet konstaterade att problemet främst avser det befintliga bostadsbeståndet och att radonsaneringar fortsätter att utföras där. Nödvändiga åtgärder är i första hand fastighetsägarnas ansvar. Utskottet noterade att de ansvariga myndigheterna bedriver ett aktivt arbete genom uppföljningar, utvärderingar, riktade informationsinsatser och tillsynsvägledning för att driva på utvecklingen. När det gäller frågan om ansvarsfördelningen och upprättandet av en handlingsplan för åtgärder mot radon konstaterade utskottet att de berörda myndigheterna har tillsatt en särskild arbetsgrupp som löpande samordnar åtgärder på området. Ett nytt europeiskt strålskyddsdirektiv, som ställer krav på nationell samordning inom strålskyddsarbetet bl.a. genom upprättande av nationella planer för att hantera risker från radon, hade också antagits. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att det inte behövdes några åtgärder från sida, och motionen avstyrktes därför. En i allt väsentligt likalydande motion om radonhalten i inomhusluft behandlades av utskottet i betänkande 2012/13:FöU3. Utskottet anförde då att det delade motionärernas uppfattning att radon i inomhusluft är ett problem som måste åtgärdas. konstaterade utskottet att utvecklingen går åt rätt håll genom att mätningar, saneringar och informationsinsatser ökat. Ut- skottet uppgav att det avser att följa utvecklingen och avstyrkte därmed motionsyrkandet. Utskottet konstaterade i betänkande 2013/14:FöU6 att sådana bestämmelser som efterfrågades i motionen om att förbjuda försäljning och innehav av starka laserpekare trädde i kraft . Det aktuella yrkandet behövde därför inte bifallas. I betänkande (SOU 2011:18) föreslogs ett förbud mot import, innehav, försäljning m.m. av starka laserpekare (laserklass 3R, 3B och 4) för privat bruk samt vissa krav i fråga om klassificering och märkning i samband med yrkesmässig import, försäljning m.m. Utifrån utredningens förslag, men med en annan lagteknisk utformning, tog fram ett förslag till förbud av köp och import av starka laserpekare, med möjlighet att söka tillstånd för viss typ av laglig användning. Genom de ändringar i strålskyddsförordningen (1988:293) som beslutades och trädde i kraft infördes ett förbud mot att utan tillstånd införa, tillverka, förvärva, inneha, använda, överlåta eller upplåta starka laserpekare (SFS 2013:1044). I betänkande 2013/14:FöU6 noterades att () hade genomfört en studie av lågfrekventa magnetfält från bl.a. kraftledningar, transformatorstationer, hushållsapparater och vagabonderande strömmar i bostäder (SSM 2012:69). Av rapporten framgår att magnetfältsnivåerna i stort sett är oförändrade sedan den föregående mätningen 1994. SSM framhåller i samma rapport att vagabonderande strömmar kan ge betydande bidrag till magnetfälten i bostäder och är en trolig orsak till att magnetfälten i bostäder kan uppvisa kraftiga dygnsvariationer. Värdena i de mätningar som genomförts ligger emellertid långt under referensvärdet. Enligt SSM kan resultaten användas som vägledning vid utformningen av försiktighetsstrategier när det gäller allmänhetens exponering för lågfrekventa magnetfält i bostäder. Vidare framgår av Svensk standard för elinstallationer i byggnader (SS 436 40 00) att elinstallationer ska utföras så att de inte orsakar brand, korrosion eller elektromagnetiska störningar. Standarden är enligt även tillämplig på elinstallationer för eldistribution, dvs. yttre nät, och myndigheten framhåller att åtgärder mot vagabonderande strömmar vidtas på frivillig basis av t.ex. vatten- och fjärrvärmedistributörer, delvis påskyndat av de skador på näten som vagabonderande strömmar kan leda till. Utskottet konstaterade i betänkande 2013/14:FöU6 att de personer som upplever svåra besvär och lider i närheten av elektrisk utrustning har en mycket besvärlig situation och att ytterligare kunskap kan vara till stor hjälp för hur frågorna ska hanteras av samhället. Utskottet konstaterade , liksom tidigare, att det inte finns något vetenskapligt belägg för ett orsakssamband mellan elektromagnetisk strålning och de symptom som beskrivs som elöverkänslighet. Inrättande av lågstrålande områden och särskilda boendeformer, satsningar på forskning om alternativ teknik och införande av nya bestämmelser enligt motionärernas förslag förutsätter att ett samband bekräftats mellan strålningen i den allmänna miljön och rapporterad ohälsa, vilket alltså inte är fallet. Det moderna samhället är starkt beroende av elektricitet och tekniker baserade på radiovågor och det är av yttersta vikt att riskbedömningar görs och skyddsåtgärder vidtas på solid kunskapsgrund. Det råder stor samstämmighet internationellt om hur starka magnetfält som krävs för att ge upphov till direkta hälsoeffekter. Styrkan på dessa magnetfält ligger långt över vad som normalt finns i vår omgivning, och referensvärdena är satta med goda marginaler. Med anledning av kvarstående vetenskaplig osäkerhet om ett eventuellt samband mellan barnleukemi och exponering för lågfrekventa magnetfält från t.ex. kraftledningar har svenska myndigheter valt att rekommendera en viss försiktighet vid samhällsplanering och byggande. Utskottet noterade i sammanhanget att den senaste forskningen tyder på ett svagare samband än tidigare resultat visat och att någon ökad risk för andra cancerformer hos barn relaterat till lågfrekvent strålning inte påvisats. Några hälsorisker kopplade till radiovågor från mobiltelefoni och trådlösa datornätverk har inte konstaterats, vare sig för vuxna eller barn. På grund av en viss osäkerhet om långtidseffekterna förespråkar dock SSM alltjämt viss försiktighet vid användning av mobiltelefon i väntan på ytterligare kunskap. Utskottet noterade att regeringen och de ansvariga myndigheterna följer forskningen om elektromagnetisk strålning och dess potentiella hälsoeffekter. Med beaktande av det rådande forskningsläget ansåg utskottet att de gränsvärden och försiktighetsmått som enligt gällande bestämmelser och rekommendationer tillämpas är tillfredsställande. Mot bakgrund av detta avstyrkte utskottet motionsyrkandena. Liknande motionsyrkanden har behandlats av utskottet ett flertal gånger, senast innan i betänkandena /11:FöU5 och 2012/13:FöU3. Utskottet avstyrkte motionsförslag om att inrätta lågstrålande områden och boenden, bl.a. med hänvisning till att den kommunala självstyrelsen gör det möjligt för enskilda kommuner att besluta om och inrätta sådana områden och boenden, trots SSM:s bedömning att det inte finns några strålskyddsmässiga skäl att göra så. På samma sätt kan kommunerna upphöra med en anpassning till elöverkänsliga med hänvisning till ansvariga myndigheter och till forskningsorgan som övervakar området.