bet · H101CU34 · 2014-06-12 00:00:00 — Av 11 kap. 12 § och 4 § lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn följer att den som utses till god man och förvaltare ska vara rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig. I detta ligger att den person som utses ska ha förutsättningar att utföra de uppgifter som följer av uppdraget. När det gäller utbildning för gode män och förvaltare anför regeringen bl.a. följande. För den som har behov av en god man eller förvaltare är det viktigt att ställföreträdaren har den kunskap som krävs för uppdraget. Det är också viktigt att de som rekryteras till gode män och förvaltare får stöd i sitt uppdrag så att de kan utföra det med hög kvalitet. Den som har god man eller förvaltare har också rätt att förvänta sig bästa möjliga stöd och ett gott bemötande. En ordning som innebär att alla ställföreträdare vet vad som förväntas av dem och känner till orsakerna bakom behovet av ställföreträdarskap i det enskilda fallet utgör en god grund för att huvudmannen ska få så bra hjälp som möjligt. Ett gott bemötande av den hjälpbehövande förutsätter kunnighet, lyhördhet och empati. En ökad kunskapsnivå, t.ex. kännedom om demenssjukdomar eller missbruksproblematik, ökar förutsättningarna för att den enskilde får ett bra bemötande. Utbildningsinsatser för gode män och förvaltare är därmed en viktig fråga för den enskilde men även för den som åtar sig uppdraget. Att utbildning erbjuds kan också leda till att det blir mer attraktivt att åta sig ställföreträdarskap, eftersom ställföreträdare som har den kunskap som krävs blir tryggare i sitt uppdrag. Med rätt kunskap kan ställföreträdare även utföra sina uppdrag mer effektivt vilket gör det möjligt för dem att åta sig flera uppdrag. Ökad kvalitet i den hjälp som lämnas till den enskilde leder dessutom till att ställföreträdare gör färre misstag. Att gode män och förvaltare har nödvändiga kunskaper för att utföra sitt uppdrag ger därmed en ökad rättssäkerhet för den enskilde och underlättar också överförmyndarnas tillsyn. Redan vid den lämplighetsbedömning som görs har överförmyndaren ett ansvar för att se till att den som förordnas har förutsättningar att klara av uppdraget. I detta ligger också ett ansvar att erbjuda utbildning till dem som har behov av det och se till att nödvändig information når ställföreträdarna. Överförmyndaren bör ha ett övergripande ansvar för att utbildning kommer till stånd. Ställföreträdare bör inte vara skyldiga att genomgå utbildning. Ställföreträdares kunskapsnivå kan variera i olika avseenden. En advokat bör exempelvis normalt känna till de grundläggande reglerna för ställföreträdarskap och det redovisningsansvar som följer med uppdraget. En advokat behöver därför som regel inte någon utbildning i sådana frågor men kan, t.ex. om den enskilde är dement, vara hjälpt av en särskild utbildning i andra frågor. att eftersom utbildningen är frivillig behövs det inte ytterligare tydliggöras att det ingår i överförmyndarnas ansvar att kontrollera ställföreträdarnas kompe- Det ligger redan i överförmyndarnas ansvar att kontrollera att gode män och förvaltare utför sitt uppdrag på ett kompetent och för den enskilde rättssä- Om det framkommer att en ställföreträdare brister i något avseende, är det lämpligt att överförmyndaren erbjuder utbildning. Utskottet konstaterar att det är viktigt för den som har behov av en god man eller förvaltare att ställföreträdaren har den kunskap som krävs för uppdraget. Regeringens lagförslag, som utskottet har ställt sig bakom, innebär att det uttryckligen framgår av att överförmyndaren ska ansvara för att gode män och förvaltare erbjuds den utbildning som behövs. Eftersom ställföreträdares kunskapsnivå kan variera i olika avseenden anser utskottet i motsats till motionärerna att ställföreträdarna inte bör vara skyldiga att genomgå utbildning. Motionsförslagen bör därför avslås. Bättre möjlighet att avsluta ett uppdrag som god man och förvaltare Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om bättre möjlighet att avsluta ett uppdrag som god man och förvaltare. Utskottet hänvisar till innehållet i de lagändringar som utskottet ställt sig bakom. Jämför reservation 5 (V). m.fl. (V) föreslår i motion 2013/14:C18 ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett förslag om att kommunen måste bistå den enskilde med hjälp fram till dess att en ny förvaltare har utsetts (yrkande 2). En god man eller förvaltare har rätt att på begäran bli entledigad från sitt uppdrag. Beslut om entledigande fattas av överförmyndaren. Om godmanskapet eller förvaltarskapet ska fortsätta, är den gode mannen eller förvaltaren dock skyldig att kvarstå till dess en ny god man eller förvaltare har utsetts (11 kap. 19 § andra stycket ). har ansett att bestämmelserna om entledigande inte ska förstås så att en förvaltare alltid är skyldig att kvarstå i sitt uppdrag till dess en ersättare har utsetts (se rättsfallet NJA 2012 s. 715). Med hänvisning till allmänna sysslomannarättsliga principer uttalar att en förvaltare har rätt att frånträda sitt uppdrag om han eller hon har skälig orsak att göra det. Vid bedömningen av vad som är skälig orsak bör det enligt domstolen göras en avvägning mellan förvaltarens bevekelsegrunder för att avsluta uppdraget och behovet av att det kontinuerligt finns en förvaltare. Vidare uttalas att omständigheterna i vissa fall kan vara sådana att förvaltaren ska anses ha rätt att frånträda sitt uppdrag, t.ex. vid allvarlig sjukdom. Agerandet hos den som är satt under förvaltarskap kan i vissa fall också vara så allvarligt att en omedelbar rätt att frånträda uppdraget bör föreligga. uttalar att förvaltaren i regel måste godta vissa och kanske inte helt obetydliga olägenheter i avvaktan på att en ersättare utses. Av betydelse vid intresseavvägningen är också den tid det tar för överförmyndaren att hitta en ersättare. Ju det tar att utse en ny förvaltare, desto lägre krav bör ställas för att det ska anses föreligga tillräckliga skäl att entlediga förvaltaren . När det gäller en ställföreträdares möjlighet att avsluta sitt uppdrag trots att den enskilde fortfarande har behov av ställföreträdarskapet anför regeringen bl.a. följande i propositionen. Den avvägning som enligt Högsta domstolens avgörande ska göras mellan den enskildes och förvaltarens intressen är rimlig. Utgångpunkten bör även i fortsättningen vara att en förvaltare i normalfallet ska vara skyldig att fullgöra sitt uppdrag till dess att en ersättare utsetts. är det rimligt att en förvaltare, som åtagit sig ett frivilliguppdrag, har möjlighet att frånträda sitt uppdrag om han eller hon har beaktansvärda skäl att göra det. I linje med vad uttalar bör detta uttryckas som att förvaltaren har skälig orsak att frånträda sitt uppdrag. Ett argument mot att förvaltaren ska ha rätt att bli entledigad innan överförmyndaren lyckats hitta en ersättare är att den enskilde kan riskera att ställas utan ställföreträdare. Även om det är en svår avvägning som behöver göras mellan den enskildes och ställföreträdarens intressen, är det inte rimligt att förvaltarens rätt att frånträda sitt uppdrag i alla situationer är beroende av att en ersättare kan utses. Det är vidare kommunens ansvar att hitta en ny ställföreträdare. Med hänsyn till den enskildes behov av stöd anser regeringen däremot inte att förvaltare bör ges rätt att frånträda sina uppdrag i ännu större utsträckning. För att ett entledigande ska kunna ske bör det alltså krävas att förvaltarens bevekelsegrunder för att avsluta uppdraget väger tyngre än behovet av att det kontinuerligt finns en förvaltare. Det innebär att förvaltaren i flera fall får godta inte helt obetydliga olägenheter i avvaktan på att en ersättare utses. en ställföreträdare kvarstår i sitt uppdrag bör kommunen, vid behov, vidta åtgärder för att säkerställa ställföreträdarens trygghet och på det sättet undvika att den enskilde ställs utan företrädare, t.ex. genom att an- ordna särskilda lokaler där den enskilde och förvaltaren kan träffas eller på annat sätt understödja förvaltaren. Regeringens lagförslag, som utskottet har ställt sig bakom, innebär att en förvaltare ska ha rätt att bli entledigad från sitt uppdrag innan en ersättare har utsetts om han eller hon har skälig orsak att frånträda uppdraget . Ut- skottet vill framhålla att för att ett entledigande ska kunna ske kommer det att krävas att förvaltarens bevekelsegrunder för att avsluta uppdraget väger tyngre än behovet av att det kontinuerligt finns en förvaltare och att det kommer att innebära att förvaltaren i flera fall får godta inte helt obetydliga olägenheter i avvaktan på att en ersättare utses. en ställföreträdare kvarstår i sitt uppdrag bör kommunen, vid behov, vidta åtgärder för att säkerställa ställföreträdarens trygghet och på det sättet undvika att den enskilde ställs utan företrädare. Det är vidare kommunens ansvar att hitta en ny ställföreträdare. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte kan anses nödvändigt med någon åtgärd från med anledning av motionsförslaget. Det bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om ersättning för försäkringskostnader. Utskottet hänvisar till regeringens bedömning i frågan. Jämför reservation 6 (V). m.fl. (V) föreslår i motion 2013/14:C18 ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett förslag som innebär att det införs en möjlighet för gode män och förvaltare att få ersättning från kommunen för försäkringskostnader (yrkande 3). Enligt ska gode män och förvaltare omsorgsfullt fullgöra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar huvudmannen. En ställföreträdare är skyldig att ersätta skada som han eller hon uppsåtligen eller av vårdslöshet orsakar den enskilde i sitt uppdrag (12 kap. 3 och 14 §§ ). I propositionen anför regeringen att det med hänsyn till den skadeståndsskyldighet som kan uppstå vid utövandet av uppdraget såväl för den enskilde som för ställföreträdaren kan vara motiverat att ställföreträdaren tecknar en försäkring. Regeringen konstaterar att det i olika sammanhang har kritiserats att ställföreträdare inte kan få ersättning för försäkringskostnader. Regeringen gör dock bedömningen att det inte bör införas en möjlighet för gode män eller förvaltare att få ersättning för försäkringskostnader från den enskilde eller kommunen. Utredningen om bättre förutsättningar för gode män och förvaltare, som lämnade sitt betänkande 2013, hade bl.a. att överväga om det bör införas en möjlighet för ställföreträdare att få ersättning för försäkringskostnader. Den nuvarande regleringen gör det inte möjligt för en ställföreträdare att få ersättning för sina försäkringskostnader från den enskilde. Någon ändring i detta avseende föreslogs inte av utredningen. Regeringen anser, av principiella skäl, inte heller att det är lämpligt att införa en sådan möjlighet. Regeringen berör även frågan om kommunen ska stå för kostnaden för gode mäns och förvaltares försäkringar. Något som enligt regeringen talar mot en sådan lösning är att ställföreträdare inte är anställda av kommunen utan fullgör ett privaträttsligt uppdrag. Att kommunen skulle svara för deras försäkringar väcker därför frågor utifrån kommunalrättsliga principer, bl.a. om likställighet. Det har inte heller uppmärksammats att enskilda eller ställföreträdare annat än i undantagsfall drabbas av förluster till följd av att det saknas försäkring. Enligt regeringens bedömning bör därför inte heller kommunen stå för ställföreträdares försäkringskostnader. Mot bakgrund av detta och med hänsyn till att ställföreträdare har goda möjligheter att teckna försäkring till en låg kostnad anser regeringen att det inte bör införas en möjlighet för gode män och förvaltare att få ersättning för försäkringskostnader från den enskilde eller kommunen. Utskottet har inte någon annan uppfattning än regeringen i denna fråga och anser därför att motionsförslaget bör avslås. Ersättning till gode män och förvaltare Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om ersättning till gode män och Jämför reservation 7 (SD). I motion 2013/14:C19 av (SD) föreslås ett tillkännagivande om att ersättningsnivåerna för gode män ska vara jämbördiga och att gode män för vissa grupper, t.ex. ensamkommande barn, inte automatiskt ska ha högre ersättning (yrkande 5). Motionären föreslår också ett tillkännagivande om att ersättningsnivåerna för gode män och förvaltare generellt bör höjas. motionären bör regeringen i en förordning bestämma en miniminivå för dessa Regeringen bör också utreda om inte öronmärkta statsbidrag bör användas för att höja ersättningsnivåerna (yrkande 6). män och förvaltare har rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och till ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkallade för uppdragets full- Beslut om arvode och ersättning för utgifter fattas av överförmynda- Överförmyndaren bestämmer dessutom i vad mån arvode och ersättning för utgifter ska betalas med medel som tillhör den enskilde (12 kap. 16 § för- Vad som anförs i motionen utgör inte skäl för utskottet att föreslå någon åtgärd från varför motionen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om överförmyndarens verksamhet. Utskottet hänvisar bl.a. till innehållet i de lagändringar som utskottet ställt sig bakom. Jämför reservation 8 (V). m.fl. (V) föreslår i motion 2013/14:C18 ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag på hur utbildning av överförmyndare och överförmyndarnämnder ska organiseras för att säkerställa en högre kompetensnivå hos dessa (yrkande 5). Motionärerna föreslår också ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att samordna och följa upp länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndare och återkomma till med förslag på vilken myndighet som ska ansvara för denna (yrkande 6). Enligt ska det finnas en överförmyndare eller en överförmyndarnämnd i varje kommun. Kommuner får också bestämma att de ska ha en gemensam överförmyndarnämnd. har tillsyn över överförmyndarna och överförmyndarnämnderna. uppgift är att se till att överförmyndarna och överförmyndarnämnderna kontrollerar att förmyndares, gode mäns och förvaltares verksamhet sköts på ett korrekt sätt. ska med råd stödja överförmyndarna och överförmyndarnämnderna i deras verksamhet och se till att utbildningen av överförmyndarna och ledamöterna i överförmyndarnämnderna är tillfredsställande. Till uppgifter hör också att anmäla olämpliga överförmyndare till rätten och förordna tillfälliga vikarier för överförmyndare. För att åstadkomma en regelbunden tillsyn av samtliga överförmyndare infördes bestämmelser i förmynderskapsförordningen (1995:379) som innebär att det som huvudregel ska genomföras årliga inspektioner. För att länsstyrelserna inte ska behöva ödsla resurser på inspektioner som redan på förhand framstår som onödiga får en länsstyrelse dock avstå från en inspektion. Som ett absolut krav gäller dock att varje överförmyndare ska inspekteras minst . I förordningen har det också förtydligats att syftet med inspektionen är att säkerställa att ärenden handläggs på ett rättssäkert och i övrigt lämpligt sätt enligt lagen. Inspektionen ska alltid omfatta, men är inte begränsad till, en granskning av det register som överförmyndaren ska föra samt stickprovsvis utvalda akter. För att förstärka det allmännas tillsyn har det även gjorts vissa ändringar i som trädde i kraft . överförmyndarens tillgång till information har förbättrats och att länsstyrelser- nas tillsyn över överförmyndarna har utvidgats och kompletterats. bättra utbildningen av överförmyndare, ledamöter i överförmyndarnämnder och ersättare har det införts en bestämmelse om att ska se till att utbildningen är tillfredsställande. Länsstyrelsernas tillsyn har också komplet- terats med en rådgivande funktion i förhållande till överförmyndarna och deras tjänstemän (prop. 2007/08:150, bet. 2008/09:CU2, rskr. 2008/09:7). trädde lagändringar i kraft som innebär att vissa delar av de verksamheter som länsstyrelserna har hand om, bl.a. överförmyndarverk- samheten, ska kunna koncentreras till ett mindre antal länsstyrelser. att nå en högre effektivitet och en mer rationell användning av resurserna. annat syfte är att stärka rättssäkerheten. Regeringen har därefter beslutat att dessa verksamheter ska koncentreras till länsstyrelserna i , Öster- götlands, , , , och län (prop. 2011/12:31, bet. 2011/12:KU2, rskr. 2011/12:135). I propositionen redogör regeringen för att uppgifter om överförmyndarens verksamhet och de ställföreträdarskap som omfattas av myndighetens tillsyn samlas i de register som överförmyndaren själv har en skyldighet att föra. Överförmyndarna redovisar vidare denna typ av uppgifter i de redogörelser om sin verksamhet som de är skyldiga att lämna till länsstyrelserna. Länsstyrelserna använder dessa uppgifter i sin tillsynsverksamhet. Någon statistik om t.ex. antalet gode män och förvaltare eller storleken på förvaltat kapital finns däremot inte. har i sin granskning av länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndarna pekat på behovet av att mer effektivt kunna följa utvecklingen av överförmyndarnas verksamhet (RiR 2009:31). För att kunna följa utvecklingen av överförmyndarnas verksamhet och underlätta länsstyrelsernas tillsyn är det enligt regeringens uppfattning viktigt att det finns tillgång till statistik över verksamheten. Regeringen gör bedömningen att närmare föreskrifter om överförmyndarnas uppgiftsskyldighet, om vilken statistik som ska föras och om vilka länsstyrelser som ska föra statistiken bör meddelas i en förordning. Regeringen redovisar att den i en förordning kommer att föreskriva att de länsstyrelser som ansvarar för tillsynen över överförmyndarnas verksamhet ska föra statistik över överförmyndarnas verksamhet inom respektive tillsynsområde. som regeringen utser ska föra rikstäckande statistik på området. Regeringen avser att meddela närmare föreskrifter om överförmyndarnas uppgiftsskyldighet och om vilken statistik som ska föra. Som framgått ovan har ett antal lagändringar beslutats som syftar till att förstärka det allmännas tillsyn. Liksom regeringen anser utskottet att det för att kunna följa utvecklingen av överförmyndarnas verksamhet och underlätta länsstyrelsernas tillsyn är viktigt att det finns tillgång till statistik över verksamheten. Det lagförslag som utskottet tidigare i detta betänkande ställt sig bakom innebär att överförmyndaren eller överförmyndarnämnden ska lämna de uppgifter om sin verksamhet som är nödvändiga för att ska kunna föra statistik över överförmyndarnas verksamhet. I propositionen redovisar regeringen att den i en förordning kommer att föreskriva att de länsstyrelser som ansvarar för tillsynen över överförmyndarnas verksamhet ska föra statistik över överförmyndarnas verksamhet inom respektive tillsynsområde. Enligt utskottet finns det ingen anledning att föreslå någon åtgärd från med anledning av motion 2013/14:C18 yrkande 6, varför den bör avslås. Vad därefter gäller frågan om utbildning av överförmyndare och överförmyndarnämnder kan utskottet konstatera att länsstyrelserna enligt 19 kap. 17 § ska se till att utbildningen av överförmyndarna, ledamöterna i överförmyndarnämnderna och ersättare är tillfredsställande. Syftet med bestämmelsen är att länsstyrelserna ska förvissa sig om att de personer som utför uppdrag som överförmyndare eller som ledamot av överförmyndarnämnd har den kunskap som krävs för uppdraget. Mot denna bakgrund finns det ingen anledning att föreslå något tillkännagivande till regeringen i frågan. Även motion 2013/14:C18 yrkande 5 bör därför avslås. 1.Översyn av lagstiftningen, punkt 2 (S, MP) av (S), (S), (S), (S), (MP), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C17 av m.fl. (S). har överförmyndarnas verksamhet expanderat. An- talet svåra fall har ökat och nya målgrupper som behöver hjälp har tillkommit. Överförmyndarna står också inför stora utmaningar på grund av att antalet äldre i befolkningen ökar. Det finns ett ökat behov av samarbete i större organisationer för att lösa uppgiften och för att säkerställa kvalitet i verksamheten. är det allt svårare för kommunerna att förmå människor att ta på sig ett så krävande uppdrag. Vidare har både och upprepade gånger riktat allvarlig kritik mot brister i verksamheten. Detta sammantaget talar för att vi nu nått den punkt då en omfattande och generell översyn av lagstiftningen är nödvändig. Det är angeläget att skapa en lagstiftning och organisation som är anpassad för dagens samhälle. Lagstiftningen måste ses över ur flera aspekter. Det krävs bl.a. en översyn av uppdraget som sådant och av den gode mannens roll och ansvar i förhållande till . Det bör också klargöras hur många huvudmän en god man rimligen ska få ha. Alltför många uppdrag kan medföra att den gode mannen inte har möjlighet att ta till vara alla sina huvudmäns intressen. Även uppdragens art och omfattning måste vägas in vid bedömningen av hur många uppdrag en ställföreträdare ska få ha. Kraven på vilka som kan vara god man och hur verksamheten ska skötas och redovisas måste också utredas. Vi anser därför att en översyn behöver göras av hela regelverket vad gäller gode män och förvaltare. har antalet barn som kommer till utan vårdnadshavare, s.k. ensamkommande barn, ökat markant. När barn kommer ensamma till och välkomnas till en kommun får de en god man. Eftersom antalet ensamkommande barn stadigt ökar måste regeringen se till att kommunerna har förutsättningar att tillgodose behovet av gode män. Även detta behöver belysas i en kommande översyn. RESERVATIONER 2013/14:CU34 Mot denna bakgrund anser vi att regeringen måste ta initiativ till en omfattande och generell översyn av gällande lagstiftning. Vad som anförts ovan bör , med bifall till motion 2013/14:C17, som sin mening ge regeringen till känna. 2.Val av god man och förvaltare, punkt 3 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C19 av (SD) yrkandena 1, 3 och 4 samt bifaller delvis motion 2013/14:C18 av m.fl. (V) yrkande 4. Frågan om yttranderätt är central och viktig för den som ska få en god man eller förvaltare utsedd åt sig. När tingsrätten ska utse eller byta en god man eller förvaltare ska rätten alltid, utan avsteg, ge den enskilde rätt att yttra sig. Detta ska även ske i de fall då den enskilde medgett eller själv ansökt om att få en god man eller förvaltare. Det är också nödvändigt med en skärpt kontroll av gode män och förvaltare, mer än vad regeringen föreslår. En kontroll ska alltid göras och den bör innefatta mer än betalningsanmärkningar och anmärkningar i belastningsregistret. Även en bedömning av en god mans och förvaltares personlighet bör alltid göras innan en tillsättning. Vidare bör det klart framgå att den som är satt under förvaltarskap ska ha rätt att få sitt förvaltarskap prövat av rätten. Mot denna bakgrund anser jag att regeringen måste ta de initiativ som krävs. Vad som anförts ovan bör , med bifall till motion 2013/14:C19 yrkandena 1, 3 och 4 och delvis bifall till motion 2013/14:C18 yrkande 4, som sin mening ge regeringen till känna. 3.Val av god man och förvaltare, punkt 3 (V) av (V). 2013/14:CU34 RESERVATIONER Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C18 av m.fl. (V) yrkande 4 och avslår motion 2013/14:C19 av (SD) yrkandena 1, 3 och 4. Den enskildes synpunkter och önskemål om vem som ska företräda honom eller henne tillmäts stor betydelse. På samma sätt som det är viktigt att den enskilde ges ett ökat inflytande vid valet av god man eller förvaltare, så är det viktigt att den enskildes önskemål vid byte av ställföreträdare respekteras. Detta är särskilt viktigt när ställföreträdaren är en förvaltare.