bet · H101SoU10 · 2014-03-05 00:00:00 — föreslår bl.a. i sitt betänkande Psykiatrin och lagen – tvångsvård, straffansvar och samhällsskydd (SOU2012:17 del I) att nuvarande två tvångsvårdslagar, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPV, och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, upphävs och att lagstiftningen för den psykiatriska tvångsvården samlas i en ny lag. När det gäller intagning till psykiatrisk tvångsvård föreslår utredningen att nuvarande ordning i huvudsak behålls oförändrad. De bestämmelser som finns i 4 § LPV återfinns i 3 kap. 1 § utredningens förslag till en ny lag om psykiatrisk tvångsvård. Utskottet noterar att i sitt betänkande Psykiatrin och lagen – tvångsvård, straffansvar och samhällsskydd (SOU2012:17 del I) föreslagit att nuvarande ordning vid intagning till psykiatrisk tvångsvård i huvudsak behålls oförändrad. Utskottet har ingen annan uppfattning. Vad gäller dagens villkor för att återkalla läkarlegitimation bedömer utskottet att den reglering som finns i patientsäkerhetslagen får anses tillräcklig. Motionerna 2013/14:So292 (M) och 2013/14:So348 (MP) yrkande 17 avstyrks. I kommittémotion 2013/14:So1 av m.fl. (V) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag om hur antalet och andelen specialistsjuksköterskor ska öka. Motionärerna framhåller att en fjärdedel av alla specialistsjuksköterskor är eller äldre och att dessa snart kommer att gå i pension. Personalens kompetens inom hälso- och sjukvården är enligt motionärerna avgörande för att patienterna ska kunna erbjudas en god och säker vård. I motionerna 2013/14:So 673 av (S) och 2013/14:So674 av (SD) finns liknande yrkanden, och motionärerna vill att det görs satsningar på eller en översyn av utbildningen av specialistsjuksköterskor. Motionärerna hänvisar till vårdens behov av fler sjuksköterskor med specialistutbildning. I motion 2013/14:So291 av (M) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om behovet av förbättrade villkor för sjuksköterskor som vidareutbildar sig till specialistsjuksköterskor. Motionären anför att arbetet med att uppmuntra sjuksköterskor bör intensifieras dels genom att se över villkoren för de sjuksköterskor som väljer att vidareutbilda sig, dels genom att ge sjuksköterskorna ekonomiskt stöd under vidareutbildningen. I sitt av godkända betänkande Hälsovård, sjukvård och social omsorg (2012/13:SoU1 utg.omr. 9) behandlade utskottet yrkanden om sjuksköterskors specialistutbildning och anförde följande (s. 44): För en god och säker vård behövs det bl.a. välutbildade specialistsjuksköterskor. Många yrkesverksamma specialistsjuksköterskor kommer att gå i pension inom den närmaste tioårsperioden. Utskottet anser att det i första hand är landstingen som bör vidta åtgärder för att förbättra villkoren för sjuksköterskor som önskar specialutbilda sig. Motionerna avstyrktes (ingen reservation). Specialistutbildning som regleras i författning finns för läkare, tandläkare och sjuksköterskor. Efter fullgjord utbildning kan personen ansöka om bevis om specialistkompetens hos . Med bevis om specialistkompetens följer skyddad specialistbeteckning, vilket innebär att bara den som fått bevis om specialistkompetens har rätt att kalla sig specialist inom sin inriktning. Bestämmelserna finns i patientsäkerhetslagen (2010:659), i patientsäkerhetsförordningen (2010:1369), förkortad PSF, och i föreskrifter och allmänna råd (för läkare och tandläkare). Sjuksköterskornas specialistutbildning är en påbyggnadsutbildning på sjuksköterskeutbildningen. Den regleras i högskoleförordningen (1993:100) och ges på universitet och högskolor. Det krävs legitimation som sjuksköterska för att kunna påbörja en specialistutbildning. Enligt 4 kap. 4 § PSF har en legitimerad sjuksköterska rätt att kalla sig specialistsjuksköterska om han eller hon har 1. avlagt specialistsjuksköterskeexamen 2. fullgjort en äldre vidareutbildning eller direktspecialisering som a) avser motsvarande specialområde, och b) i förekommande fall har motsvarande inriktning som anges i högskoleförordningen (1993:100). Sjuksköterskor kan efter utbildning även få använda titeln specialistsjuksköterska och får då skyddad specialistbeteckning. Vissa frågor om behörighet för personal i hälso- och sjukvården och I sitt betänkande Vissa frågor om behörighet för personal i hälso- och sjukvården och (2013/14:SoU2) behandlade utskottet regeringens proposition med samma namn (prop. 2012/13:175). I propositionen föreslog regeringen ändringar i några lagar som rör behörighet för personal i hälso- och sjukvården – dock inte när det gäller specialistsjuksköterskeutbildningen. I den delen avsåg regeringen att återkomma i andra sammanhang (prop. s. 78, jfr. uppdraget som getts till [UKÄ] och , se nedan). I betänkandet hämtade socialutskottet in ett yttrande från finansutskottet (yttr. 2013/14:FiU3y) som anförde följande: väljer att begränsa yttrandet till ärendets budgetmässiga aspekter. Med det avses här dels potentiella effekter på statsbudgeten, dels beslutsordningen enligt rambeslutsmodellen. Utskottet har konstaterat att det är viktigt att de statsfinansiella konsekvenserna av förslag beaktas inom ramen för den årliga budgetprocessen (t.ex. i yttr. 2011/12:FiU6y, yttr. 2012/13:FiU3y och yttr. 2012/13:FiU5y). Utskottet har också upprepade gånger framhållit den breda parlamentariska förankring som finns kring syftet, behovet och användningen av ett finanspolitiskt ramverk (bet. 2010/11:FiU42). Den s.k. rambeslutsmodell som använder för att besluta om statens budget har varit en starkt bidragande faktor till den goda utvecklingen av de offentliga finanserna . Det centrala i rambeslutsmodellen är att anslag och andra utgifter i staten ska fastställas för varje utgiftsområde genom ett enda beslut enligt 5 kap. 12 § riksdagsordningen. Beslutsordningen med ett enda beslut innebär att såväl propositionens förslag som de motioner som påverkar det aktuella anslaget ska tas upp i anslagsbeslutet. Budgetprocessen innebär således en ordning där utgifter ställs mot varandra och prövas utifrån ett på förhand fastställt ekonomiskt utrymme (t.ex. yttr. 2012/13:FiU10y). De nio motioner som utskottet yttrar sig om i detta ärende innehåller förslag om förlängd tandhygienistutbildning från nuvarande två till och ekonomiskt stöd för sjuksköterskor under specialistutbildning. I motionerna finns även förslag om utökade utbildningsplatser för specialistsjuksköterskeutbildningar och förslag om ansvaret för sjukgymnasters specialistutbildning. Utskottet noterar att förslagen i motionerna är utformade som tillkännagivanden till regeringen, och de innehåller inga uttryckligt budgetpåverkande förslag för nästföljande budgetår. Däremot kommer förslagen, om de genomförs, att få statsfinansiella konsekvenser. anser liksom tidigare (bl.a. i yttr. 2012/13:FiU3y) att förslag som innebär, eller som i detta ärende kan innebära, nya utgifter för staten måste beredas noggrant och att utgiftspåverkande beslut ska fattas inom ramen för den ordinarie budgetprocessen. Utskottet betonar också vikten av att varje ny utgift för staten alltid föregås av en grundlig beredning av regeringen. När det gäller frågan om sjukvårdens behov av specialistsjuksköterskor beslutade regeringen att ge UKÄ i uppdrag att efter samråd med föreslå hur de universitet och högskolor som har tillstånd att utfärda specialistsjuksköterskeexamen i ökad utsträckning kan samverka sinsemellan och hur lärosätena bättre kan samverka med hälso- och sjukvården (U2013/4058/UH). Som skäl för beslutet angav regeringen följande (s. 2 f.): Examensbeskrivningen för specialistsjuksköterskeexamen med viss annan inriktning möjliggör för lärosätena att tillsammans med hälso- och sjukvården ta fram nya inriktningar som kan möta hälso- och sjukvårdens behov. För att kunna tillgodose behovet av utbildade specialistsjuksköterskor bör en dialog föras mellan berörda aktörer. Parallellt med den flexibilitet som den nya inriktningen innebär och de fördelar detta medför måste också anställningsbarheten och möjligheten att jämföra utbildningar nationellt och internationellt värnas. Mot denna bakgrund bör efter samråd med ges i uppdrag att samverka om och följa upp specialistsjuksköterskeexamen. Uppdraget ska redovisas . förslag om en specialistutbildning har i skriften Akademisk specialisttjänstgöring för sjuksköterskor – en idé presenterat förslag på hur specialistutbildning för sjuksköterskor kan ske inom ramen för en anställning (se . Enligt förslaget ska specialistsjuksköterskeutbildningen även fortsättningsvis ges inom universitet eller högskola på avancerad nivå. För att garantera samhällets insyn och kvalitetskontroll föreslås att utbildningen också fortsättningsvis ska vara reglerad och ge en skyddad specialistbeteckning. Förbundet föreslår vidare att det inrättas utbildningsanställningar som regleras i kollektivavtal och att utbildningen till större delen genomförs ute i vårdverksamheten. När det gäller huvudmännens ansvar för att utbildningsanställningar inrättas föreslår förbundet en statlig reglering. på specialistsjuksköterskor och röntgensjuksköterskor 2011 publicerades årliga rapport på specialistsjuksköterskor och röntgensjuksköterskor 2011 (artikelnr ). Tillsammans med ett antal andra specialrapporter utgör rapporten ett underlag till den s.k. (Nationellt planeringsstöd) som publicerades . Av om tillgången på olika slag av sjuksköterskor framgår bl.a. följande när det gäller specialistsjuksköterskor (uppgifterna har hämtats från tabell 1 och bilaga 1 till rapporten). var drygt 62 000 specialistsjuksköterskor sysselsatta inom hälso- och sjukvården. har antalet minskat och uppgick till drygt 56 000, vilket i sig är en minskning med knappt 800 jämfört med . Antalet sysselsatta inom olika grupper av specialistsjuksköterskor framgår av följande tabell: Anestesisjukvård och/eller intensivvård Ambulanssjukvård3[ Ambulanssjukvård är en ny specialitet .] Internmedicin och/eller kirurgi Hälso- och sjukvård för barn och ungdomar Antalet utexaminerade specialistsjuksköterskor var drygt 1 1995. Under därefter minskade antalet för att därefter öka igen och 2011 var antalet ca 1 900. När det gäller antalet specialistsjuksköterskor som går i pension gick drygt 11 000 i pension 1995 medan motsvarande siffra är drygt 31 600. En utgångspunkt Behörighetsutredning var att vård och omsorg ska kännetecknas av en hög patientsäkerhet och ett högt förtroende hos allmänheten (dir. 2009:25). När det gäller frågan om specialistutbildningen för sjuksköterskor angavs i direktiven att det fanns anledning att se över det förhållandet att det utbildas för få specialistsjuksköterskor jämfört med hälso- och sjukvårdens behov. hade detta enligt direktiven varit ett problem för vårdgivarna som haft svårt att rekrytera ett tillräckligt antal specialistsjuksköterskor på många områden. Enligt regeringen fanns det därför ett behov av att göra en övergripande utredning av frågan om bristen på specialistsjuksköterskor samt lämna förslag på åtgärder för att få fler sjuksköterskor att specialistutbilda sig. I direktiven angavs att det finns flera orsaker till att det utbildas för få specialistsjuksköterskor jämfört med hälso- och sjukvårdens behov. Exempelvis får sjuksköterskorna, till skillnad från de som går specialistläkarutbildningen, inte lön under utbildningen, vilket bl.a. innebär att de ofta måste ta studielån. Ett annat hinder som angavs i direktiven är att det kan vara svårt att kombinera en utbildning med familjelivet, bl.a. på grund av att många specialistutbildningar bara ges på vissa platser i landet. Den avslutade utbildningen leder inte heller alltid till några påtagliga skillnader i arbetsuppgifter eller lön, vilket enligt direktiven också i vissa fall kan påverka intresset för att gå utbildningen. Utskottet konstaterar således att uppdrag var avgränsat till att utreda och lämna förslag på åtgärder som ska syfta till att fler sjuksköterskor specialistutbildar sig. noterar i sitt betänkande Kompetens och ansvar (SOU 2010:65 s. 277 f.) att sjuksköterskornas specialistutbildning har diskuterats i flera olika sammanhang, att sjuksköterskor är en stor yrkeskår och att det är många som berörs av frågor som är knutna till deras specialistutbildning. Utredningen betonar vikten av en bättre samverkan och konstaterar inledningsvis att när huvudmannaskapet för sjuksköterskornas utbildning, jämte övriga medellånga vårdutbildningar, fördes över från landstingen till staten 2001 tecknades en principöverenskommelse mellan staten och dåvarande och att en av de saker som lyftes fram i överenskommelsen var vikten av samverkan (bet. s. 282). Utredningen konstaterar att det alltjämt finns ett tydligt behov av förbättrad samverkan mellan hälso- och sjukvården och lärosätena. Genom ökad samverkan bedömer utredningen att bl.a. utbildningarna i större utsträckning kan utformas efter vårdens behov och att utbildningarnas innehåll kan anpassas efter den kunskap och de egenskaper som vården efterfrågar. En ökad samverkan leder också enligt utredningen till att problemen kring den verksamhetsförlagda utbildningen, som av många upplevs som en flaskhals för specialistutbildningen, kan avhjälpas. Mot denna bakgrund föreslog att bör få i uppdrag att, i samarbete med och i samråd med Kommuner och Landsting (SKL), utreda och föreslå former för bättre samverkan mellan hälso- och sjukvården och de lärosäten som utfärdar specialistsjuksköterskeexamen. Uppdraget bör enligt utredningen inriktas på att hitta långsiktiga lösningar för samverkan på såväl nationell som regional och lokal nivå. I uppdraget bör det också ingå att hitta former för vården att inventera och beskriva sitt behov av specialistsjuksköterskor. Eftersom brist på samverkan mellan lärosäten kan påverka utbudet av specialistutbildningar bör översynen även avse formerna för samarbete lärosätena sinsemellan. Av en remissammanställning som upprättats inom framgår att sammanlagt 58 remissinstanser har yttrat sig i frågan om specialistsjuksköterskor. Samtliga instanser är positiva till förslaget; några få kommenterar att förslaget inte är tillräckligt för att åstadkomma en balans mellan tillgång och efterfrågan på specialistsjuksköterskor. En klar majoritet delar utredningens bedömning av vilka faktorer som utgör hinder för sjuksköterskor att specialisera sig och många diskuterar ingående utbildningsfrågor för specialistsjuksköterskor. och högskolor anger i sina svar att arbetsgivarna bör precisera behov av specialistsjuksköterskor och skilja på vilka arbetsuppgifter en sjuksköterska och en specialistsjuksköterska har och också ange skillnader i lön. Det framkommer i flera remissvar att det över lag finns ett stort behov av en bättre samverkan mellan vårdgivarna och lärosätena. När det gäller frågan om sjukvårdens behov av specialistsjuksköterskor konstaterar utskottet att regeringen gav UKÄ i uppdrag att – i samråd med – föreslå hur de universitet och högskolor som har tillstånd att utfärda specialistsjuksköterskeexamen i ökad utsträckning kan samverka sinsemellan och hur lärosätena bättre kan samverka med hälso- och sjukvården. UKÄ fick även i uppdrag att följa upp vilka specialistsjuksköterskeutbildningar som ges av lärosätena i syfte att få en överblick över utbildningsutbudet och för att kunna följa detta . Vid fullgörandet av uppdraget ska ämbetet samverka med andra berörda myndigheter och föra en dialog med SKL och andra berörda organisationer. Uppdraget ska redovisas till regeringen . Den del som avser uppföljning av vilka specialistsjuksköterskeutbildningar som ges av lärosätena ska dock redovisas vid utgången av maj månad. Företrädare för har inför utskottet redogjort för sitt arbete med regeringsuppdraget när det gäller samverkan mellan hälso- och sjukvården och de lärosäten som utfärdar specialistsjuksköterskeexamen. Utskottet ser fram emot att få ta del av redovisningen av UKÄ:s uppdrag. Utskottet ser mycket positivt på initiativ till och idé om hur en specialistutbildning för sjuksköterskor kan genomföras inom ramen för en anställning. I detta sammanhang noterar utskottet att ett antal landsting och regioner har börjat utveckla utbildningstjänster för att stimulera till ett ökat antal specialistutbildade sjuksköterskor. Utskottet kommer med stort intresse att följa dessa försök. har regeringens uppdrag att rapportera bedömningar av tillgången och efterfrågan på bl.a. sjuksköterskor. Den senaste rapporten planeringsstödet 2014 – Tillgång och efterfrågan på vissa personalgrupper inom hälso- och sjukvård samt tandvård (NPS) har presenterats. Rapporten bygger bl.a. på statistikunderlaget Tillgång på specialistsjuksköterskor och röntgensjuksköterskor 2011, som nämnts ovan. Enligt fanns det 56 258 sysselsatta specialistsjuksköterskor 2011. Av dessa var 48 322 sysselsatta inom hälso- och sjukvården. konstaterar i sin rapport att specialistsjuksköterskorna har minskat i förhållande till befolkningen – och . Det konstateras vidare att utvecklingen är olika inom olika specialiteter. Den grupp som har stått för den största minskningen är specialister inom specialiteterna medicin och kirurgi. bedömer att efterfrågan överstiger tillgången på specialiserade sjuksköterskor, framför allt inom psykiatrisk vård, anestesi- och intensivvård, operationssjukvård och geriatrisk vård. Av framgår vidare att medianåldern har ökat betydligt bland de specialiserade sjuksköterskorna jämfört med alla sjuksköterskor. var medianåldern , mot 1995. Andelen specialistsjuksköterskor sysselsatta inom hälso- och sjukvården som är eller äldre har ökat från 2011. har tidigare konstaterat att tillgången på specialiserade sjuksköterskor har minskat. Tillgången minskar trots att antalet som avslutat sin specialistsjuksköterskeutbildning har ökat under större delen av . har tidigare också konstaterat att de ekonomiska incitamenten för sjuksköterskor att vidareutbilda sig är svaga, eftersom de inte får någon lön under utbildning och eftersom deras lön och arbetsuppgifter efter specialistutbildning på många områden inte skiljer sig nämnvärt från den lön och de arbetsuppgifter som sjuksköterskor utan specialistutbildning har. Mot denna bakgrund konstaterar utskottet att en hel del har gjorts och fortfarande görs men att tillgången på specialistsjuksköterskor ändå fortsätter att minska. Utskottet föreslår därför att regeringen återkommer till med ett förslag om hur tillgången på specialiserade sjuksköterskor kan öka. Motionerna 2013/14:So1 (V) yrkande 1, 2013/14:So291 (M) yrkande 2, 2013/14:So 673 (S) och 2013/14:So674 (SD) är därmed delvis tillgodosedda. Assisterad befruktning för ensamstående I kommittémotion 2013/14:So657 av m.fl. (S) yrkande 55 begärs ett tillkännagivande om insemination för ensamstående. Motionärerna hänvisar till att en bred majoritet i beslutade att ge regeringen i uppdrag att skyndsamt återkomma med ett lagförslag till som innebär att ensamstående kvinnor ska få rätt till assisterad befruktning. Motionärerna förutsatte att regeringen skulle hörsamma tillkännagivande och skyndsamt återkomma med ett lagförslag i frågan, men konstaterar att direktiven till en utredning blev klara först . Utredningen ska, i denna del, vara klar . I motionerna 2013/14:So301 av m.fl. (MP) yrkande 2, 2013/14:So574 av och (båda M) och 2013/14:So387 av (FP) finns liknande yrkanden. I kommittémotion 2013/14:So202 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning i syfte att ge kvinnor möjlighet att få tillgång till behandling med donerade ägg och donerad sperma . Tid för frysförvaring av embryon I motion 2013/14:So669 av och (båda C) begärs ett tillkännagivande om förlängd nedfrysningstid för befruktade äggceller. Motionärerna vill ompröva tidsgränsen för hur länge frysta, befruktade ägg kan lagras då behandlingen utvecklats ytterligare. är tidsgränsen fastställd till . I motion 2013/14:So301 av m.fl. (MP) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om en parlamentarisk utredning om värdmödraskap. I motion 2013/14:So517 av (KD) begärs ett tillkännagivande om att i lagstiftningen tillvarata barnets rätt till kännedom om båda sina föräldrar. beslutade , i enlighet med utskottets förslag i betänkandet Assisterad befruktning (2011/12:SoU26), att tillkännage för regeringen vad utskottet anfört om att regeringen – efter att ha vidtagit de utredningsåtgärder som krävs – skyndsamt ska återkomma till med ett lagförslag som innebär att ensamstående kvinnor ges rätt till assisterad befruktning på samma sätt som olikkönade respektive samkönade par redan har enligt gällande lag. Därmed biföll delvis ett antal motioner om detta (1 res. beslutade vid samma tillfälle att tillkännage vad utskottet i samma betänkande anfört om att regeringen förutsättningslöst – utifrån ett brett perspektiv som inkluderar juridiska och etiska frågeställningar samt ekonomiska överväganden och hänsyn till internationella förhållanden – ska vidta sådana utredningsåtgärder som krävs när det gäller surrogatmoderskap (1 res. Enligt 5 kap. 4 § lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. får ett befruktat ägg eller ett ägg som har varit föremål för somatisk cellkärnöverföring förvaras i fryst tillstånd i högst . Om det finns synnerliga skäl får för särskilda fall medge att tiden för förvaring i fryst tillstånd förlängs (6 §). I sitt av godkända betänkande Hälso- och sjukvårdsfrågor (2012/13:SoU13) behandlade och avslog utskottet motioner om assisterad befruktning för ensamstående m.fl. frågor och anförde bl.a. följande (s. 52 f., 2 res. S+MP+V resp. S): Utskottet vill betona vikten av att regeringen initierar det lagstiftningsarbete som krävs för att kunna ge ensamstående kvinnor rätt till assisterad befruktning. Utskottet har fått veta att regeringen har för avsikt att tillsätta en utredning före maj månads utgång . Utskottet ser mycket positivt på detta. Utskottet behandlade senast motioner om att tillsätta en utredning i syfte att ge kvinnor möjlighet att få tillgång till behandling med donerade ägg och donerad sperma i sitt av godkända betänkande Assisterad befruktning (2011/12:SoU26, rskr. 2011/12:180). Utskottet delade inte motionärernas uppfattning om behovet av en sådan utredning och avstyrkte motionerna (s. 15). När det gäller utökade möjligheter till behandling av ofrivillig barnlöshet har regeringen tillsatt en särskild utredare som ska överväga olika sätt att utöka möjligheterna för ofrivilligt barnlösa att kunna bli föräldrar (dir. 2013:70). I uppdraget ingår att – lämna förslag som ger ensamstående möjlighet till assisterad befruktning i motsvarande utsträckning som gifta par och sambor – ta ställning till om det ska krävas en genetisk koppling mellan barnet och den eller de tilltänkta föräldrarna vid assisterad befruktning – ta ställning till om surrogatmoderskap ska tillåtas i , med utgångspunkten att detta i sådant fall ska vara altruistiskt – ta ställning till om det behövs särskilda regler för de barn som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands – ta ställning till om det avskaffade steriliseringskravet och förbudet mot bibehållen fortplantningsförmåga vid ändrad könstillhörighet kan medföra problem vid tillämpningen av bl.a. den föräldraskapsrättsliga lagstiftningen – föreslå de följdändringar i den föräldraskapsrättsliga regleringen och i annan lagstiftning som behövs. Utredaren ska i ett delbetänkande redovisa den del av uppdraget som avser ensamståendes möjlighet till assisterad befruktning och nödvändiga följdändringar . Uppdraget i övrigt ska redovisas . fick Nationella i uppdrag av Kommuner och Landstings (SKL) sjukvårdsdelegation att nationellt kartlägga och ta fram gemensamma nationella tolkningar av frysförvaringen av embryon i fråga om omfattning, rutiner i landstingen, forskning inom området, användningen speciellt angående ansökan till om dispens från nuvarande regelverk samt kassationen. Uppdraget omfattade även tolkningen av begreppet barnlöshet i fråga om landstingens erbjudande om assisterad befruktning.