bet · H101FiU23 · 2014-04-07 00:00:00 — Om vi också inkluderar prisökningarna, snarare skillnaderna i prisökningar, i och i vår omvärld, den röda grafen, den reala växelkursen, ser ni att det finns några perioder där växelkurserna har försvagats kraftigt. Men sett till dagens nivå finns egentligen inget anmärkningsvärt. Den ligger ungefär där växelkursen har legat tidigare ända . Om vi tittar till styrkan i svensk ekonomi är växelkursen ungefär på den nivå vi kan förvänta oss. Vi ska då inte överdriva växelkursrörelserna. Inflationstrycket är lågt. Inflationen har i och för sig varierat en hel del över tiden. är det ett lågt inflationstryck. En del i detta är växelkursen, men det finns också några andra faktorer som man kan beskriva detta med. Låt oss titta på varumarknaderna med ett stort importinnehåll. Prisutvecklingen på varor i största allmänhet i världen har varit sådan att varupriserna har fallit . Lägg till detta växelkursförstärkning. Då får vi en utveckling på varuprissidan som är sådan att priserna faller. Låt oss titta på tjänster, en mer inhemsk produktion. Tjänsteprisökningarna har legat någonstans i närheten av , bra mycket över och den senaste perioden lite . I det avseendet kan vi säga att prisutvecklingen har varit tudelad. Om detta översätts till inflation och inflationstakt över en längre tidsperiod ser vi i denna graf – som jag har visat ett antal gånger tidigare – att vi mycket tydligt har bytt regim i den meningen att hade vi en hög och kraftigt varierande inflation. Efter det att inflationsmålet infördes har inflationstakten varit i genomsnitt . Det är ett bra resultat jämfört med tidigare. Oaktat de variationer i konsumentprisindex som vi har haft över årens lopp är inflationsförväntningarna fortsättningsvis väl förankrade. Det brukar alltid vara så att inflationsförväntningarna ligger nära faktisk inflation, men i ett längre tidsperspektiv, , räknar man med – i det här fallet penningmarknadsaktörer – att inflationen kommer att ligga . När det gäller den allmänna ekonomiska utvecklingen har hushållens skuldsättning ökat. Det utgör en risk. Där är den stora frågan vad som ska hända framgent. Historien och erfarenheter från andra länder har lärt oss att om det blir bekymmer på den sidan blir det stora allmänna ekonomiska problem. Det vill vi helst undvika. Ett stort antal länder har i olika former kämpat med bekymren, och det är ingen bra position att hamna i. Vi har fört en expansiv penningpolitik under , men vi har beaktat de risker som finns inte minst när det gäller hushållens växande skulder. Summa summarum har vi en allmänt sett låg räntenivå som återspeglar efterfrågeläget i världsekonomin, och det har naturligtvis återverkningar i den svenska ekonomin. Var befinner vi oss nu? Vi ser en del ljusglimtar i omvärlden. Tillväxten har återvänt i euroområdet. Det beskrivs i termer av bnp – kvartalsdata. Den röda grafen visar att tillväxten åter ligger på plus i euroområdet. Det är en god nyhet i sig. Inköpschefsindex i visar att stämningsläget är bättre. Den kurvan är på väg upp. Men vi ska inte sticka under stol med att stora utmaningar kvarstår i sammanhanget. Låt oss se på arbetslöshetskurvorna i och euroområdet. Den röda grafen för euroområdet ligger bra mycket högre än den amerikanska kurvan. Den har dessutom stigit under . Den amerikanska kurvan, den blå, är stadigt på väg ned mot något som liknar arbetslöshetsnivåer man är mer van vid i . Låt oss titta på förloppet i den amerikanska ekonomin. Det finns stora skillnader, och det har varit stora förändringar i inte minst hushållens skulder. Skulderna har betats av i förhållande till disponibel inkomst . Det är inte någon liten skuldsanering. En dagsaktuell diskussion, och en diskussion som har förts , gäller den stora globala frågan om vi är på väg in i ett nytt skede. Är det annorlunda nu jämfört med tidigare? Det har kommit till uttryck i stigande långräntor, räntor på obligationer med längre löptid. Här syns en tydlig trend uppåt för långräntorna. Sedan kan vi resonera och diskutera om det är att ta ut saker och ting i förskott eller inte, men utvecklingen har varit tydlig. Om vi tittar på länder som har problem med statsskulder, och , kan vi se att det ser lite bättre ut. Räntorna ligger betydligt närmare varandra . Därmed inte sagt att man inte kan förvänta sig att de länderna ändå kommer att ligga på en högre räntenivå fram tills den dagen statsskuldsbekymren har vänt. Låt oss då se på läget i svensk ekonomi. Stämningsläget har förändrats. Det ser lite bättre ut . börjar ligga på medelvärdet när det gäller barometerindikatorn. Riktningen är i det avseendet den rätta. Det här tar mig till frågan om vart vi är på väg . Den återhämtning som vi ser framför oss i omvärlden bidrar till, och kommer att bidra till, stigande tillväxt i . Vi tror att tillväxten kommer att stiga i den amerikanska ekonomin, även om vi säkert kan diskutera och resonera om hur den fördelar sig från till det andra. Vi ser framför oss tillväxt i euroområdet, må vara att den högst sannolikt kommer att varaktigt ligga på en lägre nivå än den amerikanska tillväxten. I takt med att tillväxten ökar i världen i stort påverkar den också svensk ekonomi. En del av detta handlar om hur efterfrågan i svensk ekonomi hålls uppe av inhemska faktorer. Den andra delen handlar om hur tillväxten tar fart när exportefterfrågan stiger när det går bättre i resten av världen. Låt oss se på hushållens konsumtion och den årliga procentuella förändringen. Vi räknar med att hushållen kommer att ha en god konsumtionsökning . Inkomstutvecklingen är såvitt vi kan se god. Det betyder också att konsumtionen kommer att hållas uppe . Det leder naturligtvis till en stigande efterfrågan på varor och tjänster i . Glädjande nog ligger arbetslöshetsprognosen för september under den prognos som fanns . Men vi tror fortfarande att förloppet kommer att vara ungefär det samma som då. Såvitt vi kan bedöma sker en konjunkturåterhämtning, en normalisering, men kommer det att gå sakta. Det innebär att arbetslösheten såvitt vi kan se kommer att sjunka gradvis ned mot ett normalläge. Inflationen mätt som KPIF eller KPI är låg, men ökad efterfrågan kommer att leda till att priserna stiger. Ökad efterfrågan leder också till att det blir lättare för företagen att skicka prisökningar vidare till konsumenterna. När vi sedan går in i ett normalt konjunkturläge är vår bedömning att inflationen kommer att ligga på mätt som KPIF. Men eftersom det leder till räntehöjningar innebär det att KPI kommer att skjuta över målet när vi tar med oss en del räntehöjningar i ryggsäcken. Det är så KPI är konstruerat. Det är inte något konstigt. När det gäller den allmänna ekonomiska utvecklingen har vi att beakta och resonera om hushållens skuldsättning. Hushållens skuldsättningsnivå är inget som vänds . Det mest sannolika är att vi har att hantera frågorna om hushållens skuldsättning på ett eller annat sätt . Det är naturligtvis en risk som vi har att hantera när det gäller den ekonomiska utvecklingen i . När allt detta ska vägas ihop – som vi gjorde vid vårt senaste penningpolitiska beslut – innebär det att penningpolitiken ger stöd åt konjunkturen. Vi har en låg räntenivå. Såvitt vi kan se kommer räntorna att ligga på den nivån ett bra tag till . Sedan stiger räntan sakta i takt med att saker och ting normaliseras i världsekonomin och i den svenska ekonomin. Jag hoppas att jag med detta har gett en någorlunda tydlig bild av hur världen ser ut när det gäller allmän ekonomisk utveckling och från ett penningpolitiskt perspektiv. Ordföranden : Det lär vi bli varse i frågerundan. Innan vi kommer dit ska jag ge ordet till nytillträdda vice riksbankschefen . Var så god. Vice riksbankschef : Fru ordförande! Tack för att jag har fått komma till utskottet och ge min bild av penningpolitiken. har redan beskrivit den ekonomiska utvecklingen och penningpolitiken . Jag instämmer, som ni kanske har sett av protokollen, i beskrivningen. Jag har gett mitt stöd för de räntebesluten och ränteprognosen vid de två penningpolitiska möten jag har deltagit i. I går publicerade jag mitt första tal som vice riksbankschef. Där gav jag en mer utförlig bild av mina tankar om penningpolitiken. Därför tänkte jag fokusera mer på några frågor som har varit avgörande för mitt penningpolitiska ställningstagande och beskriva hur jag har kommit fram till bedömningen. Givet det läge vi har i ekonomin, och som var inne på, finns det skäl för en ännu lägre ränta. Argumenten för det är att vi fortfarande har en svag tillväxt i och resursutnyttjandet är lågt. Vidare ser vi av den nuvarande inflationen och situationen framåt att inflationstrycket är lågt. När jag vägde ihop omständigheterna såg jag ändå starkare skäl för att lämna räntan oförändrad vid de två mötena. Några av skälen är att reporäntan redan är låg. Det ger stöd för den återhämtning som vi tycker att vi ser. Risker som förknippas med hushållens skuldsättning kan jag inte negligera. De är inte akuta för stunden, men de kan allvarligt försvåra situationen för svensk ekonomi i en framtida lågkonjunktur. Låt oss titta på det ekonomiska läget i . Precis som beskrev har vi sett en inbromsning av tillväxten . Det som är viktigt att ha i åtanke är att det finns en tudelning i ekonomin. Det finns olika sätt att illustrera det på. Denna bild visar industriproduktion och tjänsteproduktion. Vi ser att industrin har drabbats hårt av det som händer utomlands i form av finans- och skuldkris, medan tjänsteproduktionen som är mer inhemskt dominerad har hållit emot väl. Vi ser motsvarande utveckling när det gäller sysselsättningen. Ett annat sätt att uttrycka tudelningen framgår av att inom tillverkningsindustrin är framtidstron, indikatorerna för framtiden, i ett svagare läge än normalt medan hushållen har haft en mer optimistisk syn. har optimismen hos hushållen stigit, och det har visat sig i bland annat högre bostadspriser, ökad utlåning och ökad konsumtion. Disponibla inkomster som har stigit bidrar till detta, och det gör också de låga räntorna. har varit inne på tudelningen i inflationen. En orsak till den låga inflationen är att priserna på importerade insatsvaror har ökat långsamt. De senaste årens förstärkning av kronan har bidragit till att dra ned importpriserna. Däremot har inhemska tjänstepriser hållit inflationstakten uppe. Det är bakgrunden. Mot bakgrund av vad jag har sagt om en försvagad konjunktur i och att inflationstrycket är lågt är det naturligt att fråga sig varför räntan inte är ännu lägre. En ännu lägre ränta kan bidra till att inflationen återvänder till målet något snabbare och att det blir ett snabbare resursutnyttjande. Sammantaget är det fråga om högre bnp-tillväxt och högre prisökningstakt. Men som jag ser det finns det starkare argument för att lämna räntan oförändrad. Jag tänkte beskriva några omständigheter. Den här bilden visar den reala reporäntan, som är den ränta som har störst betydelse för konsumtions- och investeringsbeslut i ekonomin. Reala räntan kan mätas på många olika sätt. Vi har visat några exempel här. Det sker genom att i princip dra av inflationsförväntningarna från den nominella räntan. När man tittar på bilden går det faktiskt inte att komma till någon annan slutsats än att den reala räntan i är synnerligen låg i ett historiskt perspektiv. som vi visar här har vi aldrig haft så låga realräntor som . Det råder alltså inget tvivel om att vi har en mycket expansiv penningpolitik. Ytterligare ett argument som jag också vill lyfta fram är att vi ser tecken på konjunkturförbättringar, vilket har varit inne på. Den här bilden visar ett exempel. Det finns ljusglimtar i euroområdet. Tillväxten har gradvis börjat återvända. Utöver statsskuldsproblemen i finns en hel del strukturella problem när det gäller framför allt konkurrenskraften. Den här bilden visar att vi successivt får en förbättrad konkurrenskraft i de länder som har drabbats hårdast av krisen. Jag ska tillägga att detta är mycket ett resultat av en svag ekonomi och en kraftigt ökande arbetslöshet, men det här är också tyvärr vägen till återhämtningen. Det är det vi nu börjar se. I stora drag rör sig detta åt ett håll, även om det finns mycket arbete att göra i dessa länder. Ett annat sätt att uttrycka att utvecklingen går åt rätt håll rör bytesbalanserna. Här går det också rätt. Mycket återstår att göra, men i likhet med under 90-talskrisen är det den vägen man ofta måste gå innan man kan se en återhämtning och tillväxt. Ytterligare tecken på förbättrade konjunkturutsikter globalt – var inne på obligationsräntor – kan också visas för aktiemarknaderna. Man kan alltid diskutera vad som ligger bakom marknadsrörelser, men den här sortens utveckling brukar vara en indikation på att marknadsaktörerna ser lite bättre tider. Låt oss titta på förväntansbilden i . Dessa förtroendeindikatorer från visar att det ljusnar försiktigt på näringslivs- och hushållssidan. Sedan har vi den intressanta frågan om risker förknippade med hushållens skuldsättning. Jag vill knyta an till den tudelning som jag pratade om . Hushållens efterfrågan har då utvecklat sig starkt, bland annat tack vare stigande inkomster, stigande tillgångspriser och förbättrat stämningsläge. Frågan är då hur man i penningpolitiken, i hela den ekonomiska politiken, ska se på hushållens skuldsättningssituation. visade en bild på hur det ser ut. Den här bilden är ett annat sätt att visa. Skuldsättningen är hög i i ett internationellt perspektiv. Ni vet att ökningen av hushållens skuldsättning hänger ihop med utvecklingen på bostadsmarknaden. Bostäder finansieras till stor del av lånade pengar. Vi vill undvika att problem som har drabbat många andra länder också inträffar i . Den här bilden visar att bostadspriserna i har stigit kraftigt. I flera länder med liknande utveckling har man fått uppleva kraftiga korrigeringar. Varför måste vi oroa oss? Jo, arbetslösheten i de länder som har drabbats av en nedgång på bostadsmarknaden har stigit snabbt och lagt sig på rätt alarmerande nivåer. I bilden ser vi att flera länder har fått en fördubbling eller som till och med en tredubbling av arbetslösheten. Jag tycker själv att jämförelsen med är slående. En ytterligare risk i sammanhanget är att de svenska stora bankerna till stor del finansierar sig på de utländska kapitalmarknaderna. Vilket förtroende de har där är helt avgörande för deras möjligheter att rulla sin finansiering framåt i tiden. En framtida konjunkturavmattning – vi vet att de kommer förr eller senare – med en nedgång i bostadspriserna skulle i värsta fall förvärras om internationella investerare väljer att minska sin exponering mot den svenska banksektorn. IMF, , har upprepat sin varning för dessa situationer. Det händer positiva saker. En sådan sak är att regeringen har föreslagit att ska få ansvaret för makrotillsynen i samt att det ska bildas ett stabilitetsråd där , , och öppet kan presentera sina bedömningar och rekommendationer för den finansiella stabiliteten. Det är bra. Det är också bra, tycker jag, att åtgärder redan har aviserats. Man diskuterar högre riskvikter på bolån, och man arbetar för en förbättrad amorteringskultur. Riktade verktyg inom makrotillsynen är förmodligen mer effektiva än att använda reporäntan när man vill förebygga och hantera risker förknippade med hushållens skuldsättning. Men vi vet fortfarande inte precis hur de framtida verktygen kommer att se ut och när de kan tas i bruk. Jag tror dock att en väl fungerande makrotillsyn gradvis över tiden kommer att minska behovet av att väga in finansiella obalanser i räntebesluten. Jag närmar mig slutet på presentationen. Jag har gett en bild av hur jag ser på det ekonomiska läget och penningpolitiken, och jag sammanfattar: Ja, det finns skäl för ännu lägre ränta mot bakgrund av det låga inflationstrycket. Men väger man det samman ser jag starkare skäl för oförändrad ränta. Vi har en låg ränta som ger stöd åt återhämtningen, vi har tecken på en förbättrad konjunktur och vi har kvarvarande risker med hushållens skuldsättning som vi behöver adressera. Ordföranden : Vi får nu tillfälle att diskutera detta med partierna i storleksordning, och vi tar några frågeställare åt gången. Först i rundan är Socialdemokraterna. (S): Tack för två intressanta föredragningar! Den främsta orsaken till hushållens ökade skuldsättning är köp av bostäder, och oron för att hushållens skuldsättning ska öka eller inte minska anges som ett av skälen till att låta reporäntan vara oförändrad och att längre fram höja den. Man menar att den låga räntan ger draghjälp åt ekonomin. Det som ofta saknas i de politiska diskussionerna men som vice riksbankschefen faktiskt lyfter upp är just orsaken till hushållens skuldsättning i de ökade priserna på bostadsmarknaden. Men man pratar inte om varför hushållen tvingas köpa sina bostäder, att bristen på hyresbostäder framför allt i storstäderna blir allt större. Det byggs väldigt få hyresrätter , och många hyresrätter har omvandlats till bostadsrätter, vilket också tvingar upp bostadspriserna. Fastighetsägarna och handelskamrarna i , och har konstaterat att bristen på bostäder, framför allt hyresbostäder, hämmar tillväxten och skapar oro på bolånemarknaden. Och vi kan se att arbetslösheten ligger kvar på en oroväckande hög nivå då företagen inte kan rekrytera eftersom det inte går att finna någon bostad utan att skuldsätta sig. Att köpa en bostad, låt oss säga en etta för en ung människa på någonstans , är oftast en omöjlighet. Man menar alltså att detta i sig hämmar tillväxten. Då undrar jag: Hur ser riksbankschefen och även vice riksbankschefen på detta att vi har en politik, och i detta fall en bostadspolitik, som skapar en ökad skuldsättning för hushållen och dessutom hämmar tillväxten? Ser riksbankschefen några andra faktorer som i sig motverkar, precis som dessa, egna mål? Ordföranden : Närmast i storleksordning är , och jag tänkte själv ställa en fråga till er båda. Det är bara vi satt här och hade en utfrågning om den finansiella stabiliteten, med generaldirektör med flera och även regeringen på plats. Det är inte heller så länge sedan vi hade utskottets utvärdering av penningpolitiken, där den närmast eviga frågan om hur tar hänsyn till hushållens skuldsituation var uppe. Jag vill också uppehålla mig lite grann vid hushållens skulder på bolånesidan. nämnde vi jämförbara länder, och det har ni även gjort i era inledningar. Man kan till exempel titta på och , som båda ligger över oss. , som enligt hade en genomsnittsnivå på av inkomsten, har infört ganska hårda amorteringsregler, om jag minns rätt. Detta riskerar att slå hårt mot hushållen. Ett skäl till att jag själv är mycket tveksam till fasta amorteringskrav är den risk det skulle kunna medföra för hushåll där man blir av med jobbet eller blir sjuk, eller om det händer något i livet som gör att man inte kan amortera. Att införa nederländska raka amorteringskrav skulle kunna innebära att enorma belopp måste in i amortering, i storleksordningen en hel extra månadslön, som många hushåll inte skulle mäkta med på kort sikt. Det är ett av problemen med en holländsk modell. Den skulle riskera att strama åt för mycket mot hushållen, i ett läge där vi finanspolitiskt snarare diskuterar hur hushållen kan behöva stimuleras. Eftersom det har varit lite olika röster i debatten är jag nyfiken på att höra er båda i just den frågan, dels vilka problem hårdare amorteringskrav skulle medföra för hushållen, dels vilka verktyg man kan använda bättre för att bevaka skuldsättningen utan att det riskerar att få en alltför åtstramande effekt. Det är min fråga. (MP): Tack för två mycket intressanta föredragningar! Även jag är intresserad av frågan om hushållens skuldsättning, som ju har varit en följetong på dessa utfrågningar. Om man tänker lite längre framöver, om nu dessa aviserade åtgärder kommer på plats i någon form, skulle det i så fall kunna öppna för möjligheten av ett friare arbete från sida för till exempel räntesänkningar eller liknande? Detta har ju varit en stående punkt. Jag har upplevt att inte har kunnat agera fritt eftersom regeringen inte har lyckats få någon att ta ansvaret för hushållens skuldsättning. Det är en fråga som jag undrar lite över: Hur ser framtiden ut? Sedan har jag en annan fråga som jag vill kasta in, och det gäller svårigheterna för mindre företag att låna . Det är inte direkt som lånar ut till dem, men när vi diskuterar ökad kapitaliseringsgrad och så vidare i bankerna är en effekt av detta just att det blir svårigheter för mindre företag att finansiera sig, expandera och så vidare. Jag skulle vilja höra ert resonemang: Hur funderar ni kring dessa frågor? Jag tror att är väldigt beroende av att öka antalet mindre företag som kan få sina kapitalbehov täckta. (FP): Jag skulle vilja se ut över världen lite. Det är inte bara som har en väldigt låg realräntenivå utan även andra centralbanker. Federal Reserve i har ju kommit så långt ned att man har andra instrument, andra metoder, för att stimulera ekonomin, nämligen att köpa statsobligationer i stor mängd – det kallas kvantitativa lättnader. Där har man försökt peka ut en bana enligt vilken man skulle driva den här politiken. Men ansåg man sig tvungen att backa, kan jag säga lite slarvigt, och man lade om politiken. Det har haft stora återverkningar på de finansiella marknaderna. Min fråga till riksbankschefen eller vice riksbankschefen är vilken slutsats man ska dra av detta penningpolitiska experiment i . Och vad betyder backningen i för ? Den andra frågan är lite mer svensk. Vi sitter här i , och har vi helt plötsligt fått tillbaka detta att vi ska hålla på med Keynes och vi ska stimulera ekonomin med finanspolitiken. Men när vi inrättade den självständiga var tanken att skulle sköta detta med att justera aktivitetsnivån i ekonomin; det skulle göra på egen hand. Men har den kortsiktiga konjunkturpolitiken blivit politiserad, så att säga, genom att man är tvungen att använda även finanspolitiken eftersom räntan är uttömd som instrument. Då är min fråga, som är lätt att ställa men svår att svara på: Hur ser ni vägen tillbaka till det läge där Keynes kan återgå till museet och står i fokus? Kommer över huvud taget tillbaka, eller lever vi i en ny värld? Riksbankschef : Den första frågan gällde bostadsmarknaden och de stigande priserna. Vi pratar om dessa frågor i allt väsentligt utifrån ett finansmarknadsperspektiv och funderar då kring hur kreditmarknaden fungerar och vad som sker på den kanten. Men som alltid när det gäller ekonomiska ting är det en fråga om utbud och efterfrågan, och i detta fall handlar det om utbudet av bostäder. Någonstans behöver vi få en bättre jämvikt på bostadsmarknaden än den vi har . Hur man ska åstadkomma det är frågeställningar som ligger utanför det vi sysslar med, men på det ena eller andra sättet vore det angeläget att utbudet av bostäder ökar. Det har i sin tur att göra med att det sker en strukturomvandling i , vilket gör att folk inte bor på samma ställen som . De åtgärder som vidtas där och hur det ska gå till är för andra att hantera. Det är inte en fråga för över huvud taget. Men det finns säkert en del att fundera på där. Sedan var frågan hur man ska kunna åstadkomma en förändring utan någon åtstramande effekt. Det tror inte jag går. Att vidta åtgärder som inte märks någonstans är väldigt svårt att göra. Det betyder att på det ena eller det andra sättet Ordföranden : gäller frågan åtstramning hos hushållen närmast. Riksbankschef : Jo, men jag tror att det i slutändan nog kommer att märkas på det ena eller andra sättet där också. Sedan hur man går till väga må vara osagt. Men eftersom vi har en skuldsättning som är bekymmersamt hög behöver det säkert över årens lopp vidtas ett antal olika åtgärder för att åstadkomma detta. när det gäller frågan om amortering skulle det förvåna mig om skulle lyckas vara ett av de få länder i världen där man inte amorterar.