bet · H101KU14 · 2014-04-02 00:00:00 — betänkande 2013/14:KU14 I betänkandet behandlas 37 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden och 2013. Yrkandena handlar om etniska, språkliga och religiösa minoriteter, böneutrop, förbud mot slöja i offentliga verksamheter, ett stärkt skydd för äganderätten, rätten till liv, en värdekommission, återkallande av medborgarskap och införlivande av konventioner om mänskliga rättigheter i svensk rätt. Ett antal motionsyrkanden gäller samma eller i huvudsak samma frågor som har behandlats tidigare och dessa behandlas nu i förenklad ordning. De handlar om samvetsfrihet, ett tredje kön, demokrati och det offentliga rummet, en kommission om mänskliga rättigheter, religionsfrihet och skydd för familje- och privatliv samt föreningsfrihet. Utskottet föreslår att samtliga motioner avslås. I betänkandet finns fyra reservationer (MP, SD, V) och två särskilda yttranden (SD, V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut ............................................................... Redogörelse för ärendet .................................................................................. Etniska, språkliga och religiösa minoriteter ................................................. Förbud mot slöja i offentliga verksamheter ................................................ Ett stärkt skydd för äganderätten ................................................................ Rätten till liv............................................................................................... Återkallande av medborgarskap ................................................................. Införlivande av konventioner om mänskliga rättigheter i svensk rätt ......... Motionsförslag som behandlas i förenklad ordning.................................... Förbud mot slöja i offentliga verksamheter, punkt 3 (SD) ....................... Återkallande av medborgarskap, punkt 8 (SD) ........................................ Införlivande av konventioner om mänskliga rättigheter i svensk rätt, punkt 9 (MP) ...................................................................................................... Införlivande av konventioner om mänskliga rättigheter i svensk rätt, punkt 9 (V)......................................................................................................... Förteckning över behandlade förslag ............................................................ Motioner från allmänna motionstiden /13 .......................................... Motioner från allmänna motionstiden /14 .......................................... Utskottets förslag till riksdagsbeslut 1.Etniska, språkliga och religiösa minoriteter 2012/13:K382 av och (båda SD) yrkande 5 och 2013/14:K364 av och (båda SD) yrkande 3. 2012/13:K356 av m.fl. (SD) och 2013/14:K331 av m.fl. (SD). 3.Förbud mot slöja i offentliga verksamheter 2012/13:A394 av m.fl. (SD) yrkande 12. Reservation 1 (SD) 4.Förbud mot niqab och burka på allmänna platser 2012/13:K279 av m.fl. (SD) yrkandena 1 och 2. 5.Ett stärkt skydd för äganderätten avslår motion 2012/13:K276 av (C). 2012/13:K317 av Skånberg (KD) yrkande 1 och 2013/14:So469 av och (båda KD) yrkande 1. 2012/13:K222 av och (båda KD), 2012/13:K277 av Skånberg (KD) och 2013/14:K367 av (KD). 2012/13:K285 av och (båda SD), 2012/13:K382 av och (båda SD) yrkandena 2 och 3, 2012/13:Sf316 av m.fl. (SD) yrkande 22, 2012/13:A394 av m.fl. (SD) yrkande 32, 2013/14:K306 av och (båda SD), 2013/14:K365 av och (båda SD) yrkandena 5 och 6, 2013/14:Ju387 av (SD) yrkande 2 och UTSKOTTETS FÖRSLAG TILL RIKSDAGSBESLUT 2013/14:Sf314 av m.fl. (SD) yrkande 22. Reservation 2 (SD) 9.Införlivande av konventioner om mänskliga rättigheter i svensk rätt 2013/14:Ju203 av m.fl. (V) yrkande 10. Reservation 3 (MP) Reservation 4 (V) 10.Motionsförslag som behandlas i förenklad ordning avslår motionerna 2012/13:K210 av m.fl. (V), 2012/13:K220 av (KD) yrkandena 1 och 2, 2012/13:K283 av och (båda SD), 2012/13:K328 av (KD) yrkandena 2 och 3, 2012/13:K339 av (KD), 2012/13:K379 av m.fl. (SD), 2012/13:K389 av (MP), 2012/13:K390 av i (M), 2013/14:K344 av m.fl. (SD), 2013/14:K394 av m.fl. (MP) yrkande 20 och 2013/14:So202 av m.fl. (V) yrkande 1. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP), Per (M), (S), (M), i (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (C), (S), Skånberg (KD), (SD), (V) och (M). Bestämmelser om fri- och rättigheter Enligt 1 kap. 2 § regeringsformen (RF) ska den offentliga makten utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. Den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd ska vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Det allmänna ska särskilt trygga rätten till arbete, bostad och utbildning samt verka för social omsorg och trygghet och goda förutsättningar för hälsa. Det allmänna ska främja en hållbar utveckling som leder till en god miljö för nuvarande och kommande generationer. Det allmänna ska verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden samt värna den enskildes privatliv och familjeliv. Det allmänna ska verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället och för att barns rätt tas till vara. Det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. Det samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv bör främjas. Bestämmelserna i 1 kap. 2 § RF ger, till skillnad från reglerna i 2 kap. om de grundläggande fri- och rättigheterna, inte upphov till några rättigheter för den enskilde. Det är inte fråga om en rättsligt bindande regel utan om ett program- och målsättningsstadgande som ger uttryck för vissa särskilt viktiga principer för samhällsverksamhetens inriktning. Stadgandets främsta funktion är att ålägga det allmänna att positivt verka för att målsättningarna i största möjliga utsträckning förverkligas. Den enskilde kan alltså inte med stöd av 1 kap. 2 § RF påkalla domstols ingripande mot det allmänna. I vilken utsträckning det allmänna lever upp till målsättningarna kan enbart bli föremål för politisk kontroll. Stadgandet kan dock få rättslig betydelse som tolkningsdata vid tillämpningen av olika rättsregler. I 2 kap. RF finns bestämmelserna om grundläggande fri- och rättigheter. Kapitlet inleds med en beskrivning i 1 § av de positiva opinionsfriheterna: yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten, demonstrationsfriheten, föreningsfriheten och religionsfriheten. De negativa opinionsfriheterna behandlas i 2 § och innebär ett skydd mot tvång från det allmänna att ge till känna sin åskådning i politiska, religiösa, kulturella eller andra sådana hänseenden. I bestämmelsen anges också att det allmänna inte får tvinga någon att tillhöra sammanslutningar för sådana åskådningar eller delta i demonstrationer och dylikt. Kapitlet innehåller också bestämmelser om skydd mot integritetskränkande registreringar (3 §), förbud mot dödsstraff (4 §), förbud mot kroppsstraff och tortyr (5 §), skydd mot kroppsvisitation och andra påtvingade ingrepp (6 §), förbud mot landsförvisning och skydd för medborgarskap (7 §), rörelsefrihet (8 §), rätt till domstolsprövning vid frihetsberövande (9 §), förbud mot retro- aktiva straff- och skattelagar (10 §), rätt till offentlig rättegång och förbud mot att inrätta domstol för en redan begången gärning (11 §). melser om skydd mot diskriminering (12 och 13 §§), som innebär att lagar och andra föreskrifter inte får innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller lik- nande eller med hänsyn till sexuell läggning eller kön. ring på grund av kön finns ett undantag för de fall då en lag eller annan före- skrift utgör ett led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor eller avser värnplikt eller motsvarande tjänsteplikt. Föreskrifter om möjligheterna att göra begränsningar i fri- och rättigheterna finns i 20–25 §§. Begränsningar får endast göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsikts- bildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. En begränsning får inte gö- ras enbart på grund av politisk, religiös eller kulturell eller annan sådan åskåd- Vidare innehåller 2 kap. RF bestämmelser om rätten till fackliga stridsåt- gärder (14 §), egendomsskydd och allemansrätt (15 §), upphovsrätt och an- gränsande rättigheter (16 §), närings- och yrkesfrihet (17 §) och rätten till ut- bildning (28 §). Fri- och rättighetsregleringen i 2 kap. gäller till stor del även till förmån för utlänningar som vistas i (25 §). I kapitlet anges också att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden enligt (19 §). Det skydd för fri- och rättigheter som ges i 2 kap. RF gäller gentemot det allmänna och inte mellan enskilda. Bestämmelserna om fackliga stridsåtgärder och om upphovsrätt kan dock ses som undantag från detta. är uppdelad i tre avdelningar. heter behandlas i avdelning I (artiklarna 2–18). Konventionen innehåller bestämmelser om rätten till liv (artikel 2), förbud mot tortyr samt omänsklig och förnedrande behandling och bestraffning (arti- kel 3), förbud mot slaveri, träldom och tvångsarbete (artikel 4), rätten till frihet och personlig säkerhet (artikel 5), rätten till domstolsprövning och en rättssä- ker process (artikel 6), förbud mot att döma till straff utan stöd i lag och mot retroaktiva straffdomar (artikel 7), rätten till skydd för privat- och familjeliv, hem och korrespondens (artikel 8), rätten till tanke-, samvets- och religions- frihet (artikel 9), rätten till yttrandefrihet (artikel 10), rätten till församlings- och föreningsfrihet (artikel 11), rätten att ingå äktenskap (artikel 12), rätten till ett effektivt rättsmedel (artikel 13) och förbud mot diskriminering (artikel 14). I artiklarna 15–18 regleras möjligheterna för staterna att i vissa situationer göra inskränkningar i rättigheterna. och vissa ändrings- och tilläggsprotokoll till konventionen införlivades 1994 med svensk rätt genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna Stadgans räckvidd anges i artikel 51, där det anges bl.a. att bestämmelserna riktar sig till unionens institutioner och organ samt till medlemsstaterna endast när dessa tillämpar unionsrätten. Stadgan medför inte någon ny befogenhet eller ny uppgift för unionen. I artikel 52.3 förklaras att i den mån som stadgan omfattar rättigheter som motsvarar sådana som garanteras av ska de ha samma innebörd och räckvidd som i konventionen, men bestämmelsen hindrar inte unionsrätten från att tillförsäkra ett mer långtgående skydd. Stadgan innehåller medborgerliga och politiska rättigheter med bl.a. och gemensamma konstitutionella traditioner som förebild samt ekonomiska och sociala rättigheter. Rättigheterna har sammanfattats i sex kapitel: Enligt artikel 6.1 i Lissabonfördraget ska unionen erkänna de rättigheter, friheter och principer som fastställs i stadgan om de grundläggande rättigheterna, som ska ha samma rättsliga värde som fördragen. Skrivelse: Strategi för arbetet med mänskliga rättigheter Regeringen har aviserat att den avser att lämna en skrivelse till med rubriken för arbetet med mänskliga rättigheter. Ut- skottet planerar att behandla skrivelsen . Etniska, språkliga och religiösa minoriteter Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår motionsyrkanden om att ändra bestämmelserna i 1 kap. 2 § sjätte stycket regeringsformen. och (båda SD) begär i motion 2012/13:K382 yrkande 5 och i motion 2013/14:K364 yrkande 3 att det som anges i 1 kap. 2 § sjätte stycket regeringsformen om etniska, språkliga och religiösa minoriteter stryks. Motionärerna menar att det är nödvändigt att återgå till inställningen att har en majoritetskultur – den svenska – och att alla som vill bosätta sig i ska vara skyldiga att ta till sig denna majoritetskultur och anpassa sig efter den. Motionärerna anser att 1 kap. 2 § sjätte stycket regeringsformen bör lyda: Samiska folkets möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. I 1 kap. 2 § sjätte stycket regeringsformen (RF) anges att det samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. angavs att etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv borde främjas. Ändringen innebar att det samiska folket särskilt omnämns. Bestämmelsen utformades då också som en obligatorisk målsättning på så sätt att möjligheterna att behålla och utveckla ett kultur- och samfundsliv ska främjas. I förarbetena (prop. 2009/10:80 s. 189 f.) anges att bestämmelsen innehåller en programförklaring för samhällsverksamhetens inriktning när det gäller stödet åt nationella minoriteter. Vidare anges att har fem nationella minoriteter: samer, judar, romer, sverigefinnar och tornedalingar. Gemensamt för de nationella minoriteterna i är att samtliga har funnits i landet . Därför anses deras språk och kultur som en del av det svenska kulturarvet. Dessutom har de personer som tillhör grupperna en uttalad samhörighet och en gemensam religiös, språklig, traditionell eller kulturell tillhörighet och manifesterar på olika sätt en vilja och strävan att behålla den egna identiteten. Enligt ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter åtar sig de stater som ansluter sig till konventionen att främja de förutsättningar som är nödvändiga för att personer som tillhör nationella minoriteter ska kunna bibehålla och utveckla sin kultur och bevara de väsentliga beståndsdelarna av sin identitet, nämligen religion, språk, traditioner och kulturarv. I syfte att markera betydelsen av att sådana möjligheter ges och för att åtagandet enligt framför allt ramkonventionen bättre ska återspeglas i grundlag föreslog att bestämmelsen skulle ändras så att möjligheterna att behålla ett eget kultur- och samfundsliv ska främjas. Regeringen ställde sig bakom detta förslag. 2009/10:KU19 s. 46) tillstyrkte att det samiska folket särskilt omnämns i paragrafens bestämmelse om främjande av vissa minoriteters möjlighet att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv och att målsättningen utformas som obligatorisk genom att ordet bör ersätts av ordet ska. I utskottets betänkande 2010/11:KU4 med anmälan av vilande förslag till ändring av RF fanns en reservation (SD) om att skulle förkasta förslagen till ändringar av regeringsformen i sin helhet mot bakgrund av att det skulle införas en bestämmelse i regeringsformen om medlemskap i . beslutade enligt utskottets förslag (rskr. 2010/11:21). Utskottet anser inte att bestämmelsen i 1 kap. 2 § sjätte stycket RF bör ändras och avstyrker därför motionerna 2012/13:K382 yrkande 5 och motion 2013/14:K364 yrkande 3. Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår motionsyrkanden om att förbjuda böneutrop. m.fl. (SD) begär i motionerna 2012/13:K356 och 2013/14:K331 ett förbud mot alla former av böneutrop från religiösa byggnader. Motionärerna anför att frågan om böneutrop har fått aktualitet genom en begäran på lokal nivå i om böneutrop vid en moské i . Om en religiös grupp vill föra ut sitt budskap på en offentlig plats är det rimligt att de agerar som övriga grupper i samhället och ansöker om tillstånd för detta i varje enskilt fall hos polisen, menar motionärerna. De anför vidare att det muslimska böneutropet innehåller ett religiöst artikulerat budskap i form av trosbekännelsen. Religionsfrihet innefattar en rätt till frihet från religiösa uttryck och religiös propaganda i det offentliga rummet, menar motionärerna. De anser att det är en avsevärd skillnad mellan klockringningar i kristna kyrkor och böneutrop. Klockringningarna är en del av vårt kulturella och historiska arv och klockringningen innehåller inte ett religiöst budskap enligt motion- Enligt 2 kap. 1 § första stycket 6 regeringsformen (RF) är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad religionsfrihet. Religionsfrihet definieras enligt bestämmelsen som frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Enligt 2 kap. 2 § RF får ingen av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Inte heller får någon av det allmänna tvingas att delta i sammankomst för opinionsbildning eller i demonstration eller annan meningsyttring eller att tillhöra politisk sammanslutning, trossamfund eller annan sammanslutning för åskådning som avses i första meningen. I 2 kap. 19 § RF anges att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Religionsfriheten är den enda av de positiva opinionsfriheterna som inte får begränsas genom lag enligt 2 kap. 20 § RF. I en kommentar till RF (m.fl. Grundlagarna, tredje upplagan, 2012) anförs att detta hänger samman med det sätt på vilket friheten har definierats i grundlagstexten: definitionen syftar uteslutande på vad som är specifikt just för religionsfriheten – att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Vidare anförs att begränsningar kan göras av de moment i religionsfriheten som närmast är utflöden av andra friheter, såsom yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten och föreningsfriheten. Enligt 2 kap. 20 § RF kan bl.a. yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten, demonstrationsfriheten och föreningsfriheten begränsas genom lag. Av 2 kap. 22 § RF följer att begränsningar endast får göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. I förarbetena (prop. 1975/76:209 s. 114 f.) anges att uppgiften att utforma grundlagsregler till skydd för religionsfriheten är förbunden med särskilda svårigheter på grund av att denna frihet innehåller betydande moment av andra fri- och rättigheter. Religionsfriheten anses t.ex. normalt inte bara innefatta en frihet att hysa viss religiös övertygelse och att enskilt utöva religion utan också frihet att sprida och ta del av religiös förkunnelse, att anordna och delta i gudstjänster samt att bilda och medverka i religiösa sammanslutningar. som det är angeläget att bereda dessa särskilda inslag i religionsfriheten ett tillfredsställande skydd är det självklart att reglerna om religionsfriheten inte får hindra att de bestämmelser som i allmänhet gäller för begränsning av ytt- rande-, informations-, mötes-, demonstrations- och föreningsfriheterna är tilllämpliga också när dessa friheter utövas i ett religiöst sammanhang. En i allmänhet straffbar handling ska t.ex. inte vara skyddad bara därför att den förekommer i ett religiöst sammanhang. Religionsfriheten beskrevs i den ursprungliga texten i RF som en frihet att sammansluta sig med andra till trossamfund och att utöva sin religion. I proposition 1975/76:209 föreslogs att det moment som utgjordes av frihet att sammansluta sig med andra för religiös gemenskap skulle utgå ur definitionen av religionsfriheten och att definitionen i stället skulle vara frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Denna ändring skulle enligt propositionen förebygga det missförstånd att eventuella allmänna begränsningar av föreningsfriheten inte skulle gälla för religiösa sammanslutningar, som den klargjorde att reglerna om religionsfriheten hindrar regler som riktar sig enbart mot religiösa sammanslutningar. I artikel 9.1i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna anges att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. Dessa friheter får enligt artikel 9.2 underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till den allmänna säkerheten, till skydd för hälsa eller moral eller till skydd för andra personers rättigheter. I en skriftlig fråga (2012/13:37) från (SD) till statsrådet undrar frågeställaren om statsrådet avser att vidta någon åtgärd eller ta något initiativ med anledning av debatten bl.a. i om böneutrop ska tillåtas från minareter vid moskéer i . I sitt svar anför statsrådet bl.a. följande: Som känner till är religionsfriheten och föreningsfriheten grundlagsfäst genom bestämmelserna i 2 kap. regeringsformen. Varje medborgare har rätt att utöva sin egen religion, antingen ensam eller tillsammans med andra, och att anordna offentliga gudstjänster. omfattas givetvis även verksamhet som förekommer i ett religiöst sammanhang av gällande civilrättslig reglering. Som minister ansvarig för statens relationer med trossamfunden är jag övertygad om att trossamfunden är en betydelsefull del av det civila samhället och att vi ska ha ett samhälle med många religiösa uttryck. Det är kommunen och de berörda samfundens uppgift att föra dialog för att nå en lösning som är hållbar och bra för alla parter. i beslutade (dnr AA-527- 14304-2013) att bevilja tillstånd till högtalarutsända böneutrop från moskén i i –. Ansökan prövades enligt 3 kap. ordningslagen. Beslutet har föranlett ett flertal överklaganden till Förvaltningsrätten i som inte har bifallit något av överklagandena. Religionsfriheten och föreningsfriheten är grundlagsfästa genom bestämmelserna i 2 kap. RF. Utskottet förutsätter att olika samfund och kommunerna och berörda myndigheter för en dialog för att nå en lösning vad gäller böneutrop som är hållbar och bra för alla parter. Därmed avstyrker utskottet motionerna 2012/13:K356 och 2013/14:K331. Förbud mot slöja i offentliga verksamheter Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår motionsyrkanden om förbud mot slöja i offentliga verksamheter och om förbud mot att bära niqab och burka på allmänna platser. Jämför reservation 1 (SD). I motion 2012/13:A394 av m.fl. (SD) yrkande 12 begärs ett förbud för flickor att bära slöja i all offentligt anordnad verksamhet. Motionärerna menar att det i skolan liksom i andra offentliga verksamheter bör vara en självklarhet att motverka politiska eller religiösa påtryckningar. Slöjan är enligt motionärerna en symbol med ett såväl religiöst som politiskt budskap. I motion 2012/13:K279 av m.fl. (SD) yrkas dels ett förbud mot att bära niqab och burka på allmän plats (yrkande 1), dels vite och straff för den som tvingar en kvinna att bära niqab eller burka på allmän plats (yrkande 2). Varje medborgare är enligt 2 kap. 1 § första stycket 6 regeringsformen (RF) gentemot det allmänna tillförsäkrad religionsfrihet, dvs. frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Religionsfriheten är den enda av de positiva opinionsfriheterna som inte får begränsas genom lag enligt 2 kap. 20 § RF.