bet · H101JuU14 · 2014-02-04 00:00:00 — Vidare ska domstolen begära in ett yttrande från Kriminalvården om det behövs en särskild utredning om en misstänkts personliga förhållanden eller om åtgärder som kan antas bidra till att han eller hon avhåller sig från fortsatt brottslighet. Bestämmelserna om personutredning finns i lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Syftet med en personutredning är att ge domstolen ett bättre underlag för att avgöra påföljdsfrågan om det blir en fällande dom. En personutredning ska hämtas in bl.a. vid vissa typer av förstagångsbrottslighet när skyddstillsyn kan komma i fråga, vid återfall (om den tidigare påföljden är skyddstillsyn eller villkorlig dom eller i vissa fall fängelse) och när omständigheterna tyder på att ett överlämnande till särskild vård bör övervägas. Domstolen kan vidare begära in ett yttrande från socialnämnden. En socialnämnd ska på begäran av rätten, åklagaren eller Kriminalvården lämna upplysningar om den misstänkte och föreslå de åtgärder som nämnden anser behövs för att främja hans eller hennes anpassning i samhället (6 §). Ett yttrande från socialnämnden eller från en vårdhemsstyrelse behövs innan domstolen beslutar om överlämnande för vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (31 kap. 2 § ). Det kan nämnas att särskilda regler gäller för unga lagöverträdare. Således ska t.ex. socialnämnden genast underrättas om någon är skäligen misstänkt för ett brott som kan leda till fängelse, se 6 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Om den misstänkte är och har erkänt gärningen, eller det annars finns skälig misstanke, ska åklagaren innan beslut fattas i åtalsfrågan begära in ett yttrande från socialnämnden (11 §). Om förundersökningen gäller ett brott som kan leda till fängelse ska undersökningsledaren begära ett sådant yttrande senast i samband med delgivningen av brottsmisstanken. yttrande ska innehålla en redogörelse för vilka åtgärder nämnden har vidtagit i fråga om den unge och en bedömning av om den unge har ett särskilt behov av åtgärder som syftar till att motverka att han eller hon utvecklas ogynnsamt. Yttrandet ska också bl.a. innehålla de åtgärder som nämnden avser att vidta. Underrättelse om dom i brottmål I förordningen (1990:893) om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. finns bestämmelser om expediering av domar, beslut och underrättelser i brottmål. Enligt förordningen ska domstolen i vissa fall skicka en kopia av brottmålsdomen till socialnämnden, t.ex. när någon har dömts till ungdomsvård eller ungdomstjänst. Även när den tilltalade har överlämnats till vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall ska domstolen skicka en kopia av domen till socialnämnden (20 §). Det kan även nämnas att är skyldig att underrätta Transportstyrelsen när någon har dömts för vissa brott. Underrättelseskyldigheten gäller ett stort antal olika brottstyper, bl.a. olika brott mot liv och hälsa, sexualbrott, narkotikabrott och ett flertal trafikrelaterade brott. De brott som omfattas av underrättelseskyldigheten räknas upp i 5 kap. 2 § förordningen (2001:650) om vägtrafikregister. Redan enligt nuvarande regler får myndigheterna lämna ut många typer av sekretessbelagda uppgifter till en polismyndighet eller till vid misstanke om brott. Enligt utskottets mening är dessa regler ändamålsenligt utformade, och utskottet ser alltså inte skäl att helt avskaffa sekretessen vid en viss typ av brottslighet. Utskottet avstyrker därför motionerna 2012/13:Ju288 (SD) yrkande 5 och 2013/14:Ju344 (SD) yrkande 5. Som framgår ovan blir den tilltalades eventuella missbruk i ett brottmål ofta belyst genom en personutredning, som bl.a. kan handla om huruvida det finns förutsättningar för kontraktsvård. Med anledning av motionsförslaget om att alltid underrätta när någon dömts för ringa narkotikabrott vill utskottet även påminna om att en av viktigaste utgångspunkter är att insatserna i individuella ärenden ska bygga på frivillighet och självbestämmande. verksamhet ska alltså bedrivas med beaktande av den enskildes ansvar för sin egen sociala situation (se 1 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453]). En annan sak är att samhället har en skyldighet att se till att en missbrukare får vård om missbruket är så omfattande att allvarliga medicinska eller sociala skadeverkningar är nära förestående. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motion 2012/13:Ju403 (MP) yrkande 15. Utskottets förslag i korthet avslår fyra motionsyrkanden om tiggeri och näraliggande frågor. I motionerna föreslås bl.a. att tiggeri ska förbjudas och att man ska se över om lagstiftningen om människohandel är tillräcklig i detta avseende. Jämför reservation 25 (SD). I motion 2013/14:Ju240 av och (båda M) framhålls att det kan behövas lokala föreskrifter för att man ska kunna vidta konkreta åtgärder mot tiggeriet. Motionärerna föreslår att regeringen tillsammans med Kommuner och Landsting ser över om den nuvarande lagstiftningen om människohandel är tillräcklig och överväger om kommunerna ska få en möjlighet att förbjuda tiggeri på samma sätt som alkoholförtäring kan förbjudas. I motion 2013/14:Ju317 av (M) föreslås att regeringen undersöker om det är möjligt att ge kommuner en rätt att föreskriva att man inte på vissa platser och under vissa tidpunkter får ta kontakt med förbipasserande människor i syfte att t.ex. sälja eller göra reklam för något. I partimotion 2013/14:Ju379 av m.fl. (SD) yrkande 25 föreslås ett förbud för utlänningar att bedriva verksamhet som till sin art kan anses vara tiggeri, lösdriveri eller en näraliggande verksamhet. Samma yrkande framförs även i motion 2013/14:Sf381 av (SD) yrkande 1. Tiggeri – att utan erbjudande av någon motprestation be om ekonomiskt understöd – är inte i sig straffbart eller på annat sätt otillåtet enligt svensk lag. Det gäller även då det bedrivs i former som kan beskrivas som organiserade, om man med detta menar att enskilda som tigger samordnar sin aktivitet samt bor, reser och lever tillsammans. uttalade () allvarlig kritik mot en polismyndighet för att den hade avvisat 26 utlänningar med motiveringen att dessa ägnade sig åt tiggeri och dagdriveri (dnr 6340-2010). Enligt den bestämmelse som polismyndigheten hade tillämpat får en utlänning avvisas om det kan antas att han eller hon under vistelsen i inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt (8 kap. 2 § första stycket 2 utlänningslagen [2005:716]). Med hänvisning till att tiggeri inte är otillåtet enligt svensk lag fann JO att avvisningen hade skett utan tillräckligt lagstöd. Människohandelsbrottet innefattar flera olika led och kan beskrivas som en typ av kedjebrottslighet. Det rör sig typiskt sett om internationella och gränsöverskridande brott. Straffbestämmelsen om människohandel finns i 4 kap. 1 a § . Där anges att om någon genom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otillbörligt medel rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person i syfte att han eller hon ska exploateras för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte, ska denne dömas för människohandel till fängelse i lägst två och högst . Bestämmelsen om människohandel reviderades (prop. 2009/10:152, bet. 2009/10:JuU33 och rskr. 2009/10:273). Avsikten med den lagreformen var att göra det enklare att tillämpa bestämmelsen i praktiken genom att förenkla beviskraven. Detta skedde framför allt genom att man slopade det s.k. kontrollrekvisitet, som tidigare innebar att det för straffansvar bl.a. krävdes att gärningsmannen tog kontroll över offret. Det kan nämnas att det finns ett antal internationella instrument som behandlar människohandel för olika syften, t.ex. Europeiska unionens råds rambeslut (2002/629/RIF) av om bekämpande av människohandel. i har ett regeringsuppdrag att utveckla den nationella samordningen och samverkan när det gäller prostitution och människohandel för sexuella ändamål. utvidgade regeringen uppdraget till att även omfatta sådan människohandel som syftar till avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet som innebär nödläge för den utsatte. Vid genomförandet ska bl.a. samverka med Arbetsförmedlingen, , , , , , och relevanta kommunala förvaltningar. För att säkerställa att utsatta barn får det stöd och skydd de behöver och att deras rättigheter tas till vara ska barnperspektivet uppmärksammas särskilt. Uppdraget ska redovisas (Ju2013/1492/PO). Ordningslagen och lokala ordningsföreskrifter Enligt 3 kap. 8 § ordningslagen (1993:1617) får regeringen eller en kommun, efter regeringens bemyndigande, meddela de ytterligare föreskrifter för kommunen eller en del av denna som behövs för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats. Bemyndigande för kommunerna finns i 1 § förordningen (1993:1632) med bemyndigande för kommuner och länsstyrelser att meddela lokala föreskrifter enligt ordningslagen (bemyndigandeförordningen). Av 3 kap. 12 § ordningslagen framgår att föreskrifter enligt 8 § inte får angå förhållanden som är reglerade i ordningslagen eller annan författning eller som enligt ordningslagen eller en annan författning kan regleras på något annat rätt. Föreskrifterna får inte lägga onödigt tvång på allmänheten eller på något annat sätt göra obefogade inskränkningar i den enskildes frihet. Enligt förarbetena till ordningslagen ska en kommun endast meddela sådana föreskrifter som verkligen behövs (prop. 1992/93:210 s. 142 f.). Alltför långtgående föreskrifter som saknar stöd i allmänhetens rättsmedvetande riskerar att leda till att respekten för bestämmelserna undergrävs. Förbud och påbud bör begränsas till att gälla endast för sådana områden där ett verkligt behov föreligger. anförs i förarbetena att det kan finnas behov av lokala ordningsbestämmelser som reglerar sådan insamling på offentlig plats. Tillstånd ska dock inte krävas för en insamling som är ett led i en allmän sammankomst eller offentlig tillställning som i sig kräver tillstånd. Kommuner och Landsting har utformat ett underlag som kommunerna kan använda när de utformar sina lokala ordningsföreskrifter (cirkulär 1995:41). I underlaget finns en bestämmelse om att insamling av pengar i bössor eller liknande kräver tillstånd från polismyndigheten, om inte insamlingen utgör ett led i en tillståndspliktig allmän sammankomst eller offentlig tillställning. En kommun får inte föreskriva att det krävs tillstånd för insamling av pengar i samband med framförande av gatumusik. Detta hänger samman med att kommunerna enligt bemyndigandeförordningen inte får meddela sådana föreskrifter som innebär en inskränkning i den enskildes frihet att framföra ett musikaliskt verk eller något annat konstnärligt verk. Det finns många olika former av människohandel. Människohandel kan bedrivas för sexuella ändamål eller handla om t.ex. tvångsarbete och avlägsnande av organ. Inte sällan är barn inblandade. Utskottet vill understryka vikten av att samhället bekämpar människohandel i alla dess former. I den mån som t.ex. en tiggeriverksamhet utgör en del i ett människohandelsbrott måste saken givetvis hanteras av rättsväsendet inom ramen för gällande lagstiftning. Utskottet är däremot inte berett att ställa sig bakom förslaget om att för vissa människor kriminalisera själva tiggeriet. bör därför avslå motionerna 2013/14:Ju379 (SD) yrkande 25 och 2013/14:Sf381 (SD) yrkande 1. Utskottet välkomnar uppdraget som regeringen har gett i att på nationell nivå samordna arbetet mot alla former av människohandel och i detta arbete särskilt uppmärksamma barnperspektivet. bör inte föregripa redovisningen av detta uppdrag med något tillkännagivande om människohandel eller tiggeri, och utskottet avstyrker därför motion 2013/14:Ju240 (M). Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2013/14:Ju317 (M) om att undersöka om det borde bli möjligt för kommuner att förbjuda kontakt med förbipasserande människor på vissa platser och under vissa tidpunkter. Utskottets förslag i korthet avslår fyra motionsyrkanden med olika förslag som gäller pass. Det föreslås bl.a. att åtgärder ska vidtas för att komma till rätta med den illegala handeln med pass. Jämför reservation 26 (SD). I motion 2012/13:Ju206 av (SD) begärs att åtgärder vidtas mot den illegala handeln med svenska pass. Samma begäran finns i motion 2013/14:Ju330 av samma motionär. I motion 2012/13:Ju367 av (M) yrkande 2 lämnas förslag om en särskild markering i passregistret för att förhindra att barn förs bort mot en vårdnadshavares vilja. I motion 2013/14:Ju249 av (M) framhålls att servicen i passärenden bör förbättras för de svenskar som bor utomlands. Motionären föreslår vidare att passens giltighetstid förlängs. Regler om utfärdande av pass m.m. finns i passlagen (1978:302), passförordningen (1979:664) och föreskrifter och allmänna råd om polismyndigheternas hantering av pass och nationellt identitetskort, RPSFS 2009:14 (FAP 530-1). Pass för svenska medborgare utfärdas av passmyndigheter. Inom är det polismyndigheterna som är passmyndigheter. Utanför fullgör beskickningar och karriärkonsulat uppgifter som passmyndighet i den utsträckning som regeringen bestämmer (2 § passlagen). En passansökan ska avslås om ansökan avser pass för barn och barnets vårdnadshavare inte har lämnat medgivande och det inte finns synnerliga skäl att ändå utfärda pass (7 § passlagen). Enligt allmänna råd är exempel på synnerliga skäl när en av vårdnadshavarna vistas utomlands och det är uppenbart att dennes medgivande skulle ha lämnats eller, när det gäller barn placerade i familjehem utan särskilt förordnande av domstol i vårdnadsfrågan, den naturliga kontakten med de biologiska föräldrarna kan anses bruten. I ett svar på en skriftlig fråga om passhantering anförde justitieministern följande (svar på fr. 2013/14:33). har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att komma till rätta med problemet med handeln med borttappade pass. har flera åtgärder vidtagits för att öka säkerheten i de svenska passen, så att de blir svårare att förfalska. I takt med detta har dock problematiken med äkta pass som används av någon som oriktigt utger sig för att vara den egentliga passinnehavaren ökat. Det finns all anledning att ta dessa problem på allvar. bedriver ett arbete med att ta fram förslag på åtgärder för att komma till rätta med situationen. Inom ramen för det arbetet överväger polisen flera olika typer av åtgärder som rör både polisens handläggning av passansökningar och de bestämmelser som reglerar möjligheten att få pass. Arbetet bedrivs tillsammans med och . Jag följer polisens arbete med intresse och avvaktar polisens förslag på åtgärder. Vissa åtgärder kan komma att kräva författningsändringar. Som framgår av justitieministerns svar ovan arbetar med att ta fram förslag på åtgärder för att komma till rätta med problemet att äkta pass används av någon som oriktigt utger sig för att vara den egentliga passinnehavaren. Det finns därför inte något skäl till ett tillkännagivande från med anledning av motionerna 2012/13:Ju206 (SD) och 2013/14:Ju330 (SD). Motionerna bör avslås. Utskottet finner inte heller skäl för att göra något tillkännagivande med anledning av förslaget om en särskild passmarkering om att ett barn riskerar att bli bortfört eller förslaget om att förbättra servicen i passärenden för utlandssvenskar. Motionerna 2012/13:Ju367 (M) yrkande 2 och 2013/14:Ju249 (M) bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår 16 motionsyrkanden med olika förslag om EU:s gränskontroll. I motionerna föreslås bl.a. att ska verka för att Frontex avvecklas eller för att byråns verksamhet förändras. I flera motioner framhålls vikten av UNHCR:s medverkan i gränskontrollsammanhang. Det föreslås även att det föreslagna systemet för in- och utresa (EES) och programmet för registrerade resenärer (RTP) inte ska genomföras. Jämför reservationerna 27 (V), 28 (MP, V), 29 (S, V), 30 (V), 31 (MP, V), 32 (MP, V), 33 (MP, V), 34 (MP, V) och 35 (MP, V). I kommittémotion 2013/14:Sf392 av m.fl. (MP) yrkande 3 begärs att regeringen ska verka för att det tas fram en samlad redovisning över de totala kostnaderna för EU:s gränskontroll. I yrkande 4 anförs att regeringen bör arbeta för att det tas fram tydlig statistik och tydliga regler på EU-nivå kring vilka personuppgifter och andra data som samlas in i samband med EU:s gränsskyddsarbete, och hur uppgifterna används. I yrkande 5 anförs att den svenska linjen bör vara att systemet för in- och utresa (, EES) och programmet för registrerade resenärer (Registered Traveller Program, RTP) inte ska genomföras. Som skäl framhålls bl.a. att systemen är dyra och att de lagrar personuppgifter utan tillräckliga kompensatoriska säkerhetsåtgärder. I yrkande 6 begär motionärerna att Frontex arbete ska reformeras för att säkerställa att medlemsstaterna behandlar asylsökande med respekt för deras mänskliga fri- och rättigheter. Ett liknande yrkande finns i kommittémotion 2013/14:Sf384 av m.fl. (S) yrkande 3. I den motionen föreslår motionärerna att ska verka för att Frontex utvärderas och att UNHCR får en mer aktiv roll i Frontex operativa arbete vid gränserna. Samma yrkande finns i kommittémotion 2012/13:Sf364 av m.fl. (S) yrkande 3. I partimotion 2013/14:Sf220 av m.fl. (V) yrkandena 2 och 3 begärs att regeringen ska verka för att Frontex avvecklas. Fram till dess att avvecklingen är genomförd bör Frontex verksamhet ändras på ett djupgående sätt med respekt för både asylrätten och skyldigheten att hjälpa skeppsbrutna. Samma förslag finns även i partimotion 2012/13:Sf225 av m.fl. (V) yrkandena 5 och 6. I yrkande 4 i den sistnämnda motionen föreslår motionärerna att regeringen ska verka för att EU anslår medel så att kan medverka vid förvaltningen av EU:s yttre gränser. Detta yrkande finns också i kommittémotion 2011/12:Sf241 av m.fl. (V) yrkande 6. I kommittémotion 2013/14:Sf392 av m.fl. (MP) yrkande 7 föreslår motionärerna att både Frontex och medlemsländerna ska upprätta regler och rutiner för fördelning och utkrävande av ansvar. I yrkande 8 begärs att EU avskaffar möjligheten för Frontex att i vissa fall ingå avtal med tredjeländer. I yrkande 9 begärs att inom EU verkar för att styra om Frontex samlade resurser till att skapa en human och rättssäker asylprocess i medlemsstaterna. I yrkande 10 begärs att inriktningen för Eurosur förändras på så sätt att övervakningssystemet används för att hitta och hjälpa asylsökande och andra migranter i sjönöd. Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (Frontex) inrättades genom rådets förordning (EG) nr 2007/2004 (Frontexförordningen). Byrån, som har sitt säte i , , ska underlätta genomförandet av gemensamma bestämmelser för arbetet kring EU:s yttre gränser och skapa ökad samordning av det operativa arbetet mellan medlemsländerna. Frontex huvudsakliga uppgifter är att samordna det operativa samarbetet mellan medlemsländerna när det gäller förvaltningen av de yttre gränserna (gemensamma operationer), bistå medlemsstaterna med utbildning av gränskontrollpersonal, genomföra riskanalyser, bevaka utvecklingen av relevant forskning, bistå medlemsstater som tillfälligt behöver ökat tekniskt och operativt stöd vid de yttre gränserna, t.ex. genom de s.k. snabba gränsinsatsenheterna, och organisera medlemsstaternas samarbete när det gäller återsändande av personer som vistas olagligt i unionen. För att klargöra Frontex mandat och stärka dess roll kom EU:s institutioner överens om vissa förändringar i Frontexförordningen (förordning (EU) nr 1168/2011). Ändringarna innebar bl.a. att Frontex fick vissa nya uppgifter, t.ex. att bedöma medlemsstaternas kapacitet att kontrollera den yttre gränsen och att i större utsträckning samordna gemensamma insatser för återsändande. För dessa operationer skulle Frontex utveckla en särskild uppförandekod. En oberoende observatör ska övervaka att koden följs, särskilt vad gäller grundläggande fri- och rättigheter. Frontex fick vidare rätt att placera ut sambandsmän i tredjeländer. Sambandsmännen ska hålla kontakt med relevanta myndigheter för att bidra till att bekämpa olaglig invandring till EU och främja återsändande av illegala invandrare. Frontex skulle vidare inrätta en effektiv mekanism för att övervaka att de grundläggande fri- och rättigheterna respekteras i all verksamhet vid byrån. Enligt Frontexförordningen ska medlemmarna i de europeiska gränskontrollenheterna fullt ut respektera de grundläggande fri- och rättigheterna när de utför sina uppgifter. Bland dessa rättigheter nämns särskilt rätten att få tillträde till asylförfaranden samt den mänskliga värdigheten. Alla åtgärder ska stå i proportion till de syften som eftersträvas med åtgärderna. Diskriminering på grund av kön, ras, etnisk tillhörighet, religion, funktionsnedsättning, ålder eller sexuell läggning får inte förekomma. Ett rådgivande forum inrättades för att bistå den verkställande direktören och styrelsen i frågor om grundläggande fri- och rättigheter. I det rådgivande forumet finns representanter från bl.a. , , Röda Korset och UNHCR. Vidare har ett särskilt ombud i uppdrag att övervaka att de grundläggande fri- och rättigheterna respekteras i Frontex verksamhet. Ombudet ska utöva sitt uppdrag på ett oberoende sätt och lämna regelbundna rapporter till styrelsen och det rådgivande forumet. Frontex har antagit en uppförandekod för de gemensamma återsändandeoperationerna. Huvudsyftet med uppförandekoden är att säkerställa att alla sådana insatser verkställs på ett så humant sätt som möjligt. Ett kapitel handlar om övervakningen av att de mänskliga rättigheterna iakttas. Detta sköts på de flesta flygturer av observatörer från internationella organisationer, frivilligorganisationer eller nationella myndigheter. Enligt uppförandekoden ska observatörerna få tillgång till all relevant information, inklusive resehandlingar för de återvändande personerna och information om speciella omständigheter såsom graviditet eller sjukdom. Det ska finnas medicinskt utbildad personal och tillgång till tolk ombord. Uppförandekoden framhåller att våldsanvändning ska undvikas eller begränsas i största möjliga mån och understryker också vikten av samarbete med de återvändande personerna. Alla som deltar i återsändandeoperationer är skyldiga att rapportera incidenter som innebär ett brott mot uppförandekoden. Frontex får samarbeta med de myndigheter i tredjeländer som är behöriga i frågor som omfattas av Frontexförordningen inom ramen för vad som har avtalats med dessa myndigheter. Samarbetsarrangemangen ska enbart gälla förvaltningen av det operativa samarbetet. Frontex verksamhet utvärderas . Vid denna oberoende externa utvärdering ska det undersökas hur effektivt byrån utför sina uppgifter. Byråns betydelse och arbetssätt ska också bedömas. Den första utvärderingen efter ikraftträdandet av ändringarna i Frontexförordningen ska även innehålla en analys av behovet av att ytterligare stärka samordningen av förvaltningen av det operativa samarbetet vid medlemsstaternas yttre gränser, inbegripet möjligheten att skapa ett europeiskt system av gränsbevakningstjänstemän. Europeiska ombudsmannen inledde en undersökning av hur Frontex genomför de nya bestämmelserna för att främja och övervaka att byråns verksamhet bedrivs med respekt för de grundläggande rättigheterna (ombudsmannens ärende OI/5/2012/BEH-MHZ). Ombudsmannen fann att Frontex generellt sett lever upp till kraven i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. Ombudsmannen lämnade dock ett antal rekommendationer till Frontex, bl.a. att inrätta en mekanism för att hantera klagomål från enskilda om överträdelser av grundläggande rättigheter. svarade Frontex på ombudsmannens rekommendationer. Frontex avvisade rekommendationen om att inrätta en mekanism för att hantera klagomål från enskilda om överträdelser av grundläggande rättigheter.