bet · H101NU13 · 2014-03-04 00:00:00 — I korthet innebär avtalet om förenklade handelsprocedurer en minskning av krånglig tulladministration och byråkrati, t.ex. kommer det att krävas färre dokument och färre inspektioner eftersom dessa ska vara riskbaserade. Dessutom ska all information om handelsrelaterade regelverk vara offentliga och tillgängliga på internet. Detta förväntas leda till att handel över gränserna blir betydligt smidigare och mindre kostsam. Då det oftast är krångligt och tidskrävande att importera och exportera till de minst utvecklade länderna och de övriga utvecklingsländerna förväntas avtalet medföra störst ekonomiska vinster i dessa länder. Eftersom dessa länder kommer att behöva genomgå stora förändringar inom sina tulladministrationer kommer tekniskt stöd och kapacitetsuppbyggande insatser att ges från de utvecklade länderna. Det finns även förväntningar på att avtalet kommer att leda till en minskad korruption och minskat svinn av grödor som förstörs på grund av långsam tullhantering, samt även underlätta för varor att komma fram vid humanitära katastrofer. Avtalet kan även enligt underlätta för små och medelstora företag som har haft svårt att nå ut till vissa marknader. När det gäller jordbruksområdet togs beslut om ett tillfälligt skydd av utvecklingsländers subventionerade lagringsprogram för livsmedelsförsörjning samt om förenklad hantering av tullkvoter för att underlätta handeln med jordbruksprodukter. Ministrarna antog även en deklaration om exportsubventioner som innebär att WTO-medlemmarna ska sträva efter att fortsätta minska sin användning av sådana samt att de ska ge mer information om hur de använder olika typer av exportsubventioner. Under det närmaste året kommer vidare ett arbetsprogram tas fram för det fortsatta arbetet med att lösa de jordbruksfrågor som förhandlas inom Doharundan. Slutligen när det gäller utvecklingsfrågor togs beslut om att inrätta en s.k. översynsmekanism för WTO-avtalens bestämmelser om särskild och differentierad behandling, preferentiella ursprungsregler, tull- och kvotfritt marknadstillträde för export från minst utvecklade länder, särskilda förmåner för tjänsteexport från minst utvecklade länder samt frågor relaterade till bomull. i WTO slöts under Uruguayrundan och trädde i kraft . Avtalet innehåller åtaganden och regler som påverkar handeln med jordbruksprodukter inom framför allt tre områden: tullar, stöd och exportbidrag. Avtalet innehåller listor som slår fast hur höga tullar varje land får ta ut för enskilda produkter. För de flesta jordbruksprodukter tar EU ut precis så höga tullar som är tillåtet, med undantag för de fall där EU har ett frihandelsavtal eller liknande med ett annat land. Avtalet sätter vidare gränser för hur mycket länderna kan använda exportbidrag; många länder får inte använda det alls. EU har rätt att betala ut exportbidrag för ett stort antal produkter. Det finns dock regler som begränsar hur stort totalbeloppet får bli samt hur stora volymer som kan få bidrag. ligger exportbidragen långt under taken för EU:s del. Slutligen omfattar avtalet tak för delar av de totala stöden till jordbruket. Avtalet delar in stöd i tre olika kategorier, s.k. boxar, beroende på hur mycket stöden påverkar produktionen och handeln. Avtalet innehåller också särskilda villkor och undantag för utvecklingsländerna. Under avtalets genomförandeperiod (1995–2000) åtog sig WTO-medlemmarna att sänka tullar, exportsubventioner och handelsstörande jordbruksstöd med vissa fastställda procentsatser. Utvecklingsländernas reduktionskrav var inte lika höga som för de utvecklade länderna och genomförandeperioden var längre. De minst utvecklade länderna behövde inte alls sänka tullar eller stöd. Inom WTO finns ingen klar definition av vad som är ett utvecklingsland utan det är upp till varje enskilt land att själv definiera sig som utvecklingsland förutsatt att övriga medlemsländer accepterar definitionen. Enligt uppgift på webbplats är det fler än av WTO:s närmare 160 medlemsländer som definierar sig som utvecklingsland på jordbruksområdet. Förhandlingar om ett nytt jordbruksavtal pågår som en del av Doharundan, om nya åtaganden om bl.a. tull- och skattesänkningar samt villkor för en total avveckling av exportsubventionerna på jordbruksområdet (se vidare avsnittet om WTO och Balipaketet). har det funnits ett system med tullsänkningar och tullfrihet för utvecklingsländer vid import till EU. antogs den nya EU-förordningen (nr 978/2012) om det allmänna preferenssystemet (, GSP), men de nya tullförmånerna började tillämpas först . Det allmänna preferenssystemet består av tre delar: ett bassystem (Bas-GSP) som ger tullättnader för ett antal varor, GSP+ som är en särskild incitamentordning som innebär att ytterligare förmåner kan ges till utvecklingsländer som arbetar för en hållbar utveckling (främst på områdena arbetsrätt, mänskliga rättigheter och miljö) och som har ett gott styre, och slutligen systemet Everything But Arms () för de minst utvecklade länderna, som innebär tull- och kvotfrihet för alla varor utom vapen. Det uttalade målet med den nya förordningen är att koncentrera hjälpen till de mest behövande, att stärka GSP+ som ett incitament för gott styre och hållbar utveckling och att göra systemet mer transparent, stabilt och förutsägbart. Det nya systemet är tänkt att ha större genomslag i länder med störst behov. Det är möjligt att häva tullförmåner för enskilda varusektorer för konkurrenskraftiga utvecklingsländer, och rika utvecklingsländer kan uteslutas helt. För länder som inte följer vissa angivna internationella konventioner kan förmåner temporärt upphävas. Beslut har fattats om att tio länder ska beviljas tullförmåner enligt GSP+ med början : , , , , , , , , och . Kommissionen har även lämnat in förslag om att ytterligare tre länder ska ingå i GSP+: , och . och har dock ännu inte tagit ställning till om detta förslag ska antas eller inte. Kommissionen arbetar även aktivt med regionala och bilaterala förhandlingar. inleddes förhandlingar med AVS-länderna för att sluta avtal om ekonomiska partnerskapsavtal (EPA), då det tidigare systemet med tullättnader för AVS-kretsen underkändes av WTO eftersom det var diskriminerande mot andra fattiga länder. Avtalsförhandlingarna sker med sju olika regioner, och slöts det första avtalet med (Eastern and South ). Internationell handel och utveckling Vad gäller internationell handel och utveckling kan i detta sammanhang nämnas att handelsminister i samband med på offentliggjorde regeringens avsikt att lansera ett nytt för förenklade handelsprocedurer i . Genom Sida bidrar med ett inledande stöd om ca –2015. Tanken med kunskapscentrumet är att tillgodose ett behov av en bättre samordnad och målinriktad utbildning för regeringsföreträdare i , med särskilt fokus på de minst utvecklade länderna. Utbildningen kommer att inriktas på att stödja de deltagande länderna i tillämpningen av ett framtida om förenklade handelsprocedurer. Med anledning av att det i motion 2013/14:N424 (S) föreslås ett tillkännagivande om att EU bör inrätta en ombudsman till stöd för utvecklingsländer som vill exportera till EU kan nämnas att kommissionen lanserade en ny version av sin exportsupport (Export Helpdesk). Exportsupporten är en kostnadsfri webbaserad support som riktar sig till företag i utvecklingsländer. Syftet är att förklara för företagare i dessa länder hur de kan exportera till EU. Tjänsten beskrivs som en one-stop-shop där företag enkelt bl.a. kan ta del av EU:s krav, skatter, tullar, ursprungsregler och statistik som gäller för deras produkter. Exportsupporten har funnits och är tillgänglig på engelska, franska, spanska och portugisiska. Internationell handel och hållbart företagande Hållbart företagande (även kallat ansvarsfullt företagande och företagens sociala ansvar, CSR) är ett paraplybegrepp som omfattar många olika delar. I utskottets betänkande om handelspolitiska frågor (bet. 2012/13:NU13) står det mer om innebörden och omfattningen av begreppet, och där beskrivs ett flertal internationellt erkända vägledande principer och riktlinjer kring hållbart eller ansvarsfullt företagande: riktlinjer för multinationella företag, FN:s Global Compact, ISO-standard om socialt ansvarstagande, trepartsförklaring om multinationella företag och socialpolitik, FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter. antog kommissionen en ny strategi för hållbart företagande 2011–2014, KOM(2011) 681. Strategin täcker åtgärder inom åtta områden: synliggöra företagens sociala ansvar och sprida god praxis, stärka och mäta förtroendet för företagen, bättre självreglering och samreglering, belöna hållbart företagande, bättre information från företagen om sociala och miljömässiga hänsyn, mer av företagens sociala ansvar i utbildning och forskning, vikten av nationella, regionala och lokala åtgärder samt bättre överensstämmelse mellan europeiska och globala strategier för företagens sociala ansvar. I strategin finns två uppgifter som riktar sig till enskilda stater: att ta fram en nationell lista på åtgärder och/eller en nationell handlingsplan för hur nationellt CSR-arbete kan främja målen i den s.k. EU 2020-strategin om smart, hållbar och inkluderande tillväxt samt att ta fram en plan för hur FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter ska genomföras nationellt. Kommissionen har även lagt fram ett förslag till direktiv (KOM(2013) 207) där den föreslår ett krav på att större företag ska lämna icke-finansiell information (såsom miljöaspekter, sociala villkor och arbetstagarvillkor, respekt för mänskliga rättigheter, antikorruption och mutor) samt information om mångfaldspolitik vid sammansättning av styrelsen i sin årsredovisning. Förhandlingar om direktivets utformning pågår. publicerade regeringen en plattform för svenskt agerande vad gäller hållbart företagande. Plattformen är regeringens svar på kommissionens inbjudan om att ta fram en nationell handlingsplan för att främja hållbart företagande. I plattformen ger regeringen sin grundsyn kring hållbart företagande med en uttalad förhoppning att det ska utgöra en bra grund för företag och andra som är intresserade av att arbeta enligt principer för hållbart företagande. Enligt regeringens definition omfattar hållbart företagande mänskliga rättigheter, arbetsvillkor, miljö och antikorruption. Vidare ingår även jämställdhet, mångfald och affärsetik inom dessa fyra huvudsakliga områden. Enligt regeringens uppfattning bör utvecklingen av hållbart företagande ledas av företagen själva medan regeringar och myndigheter har en pådrivande och stödjande roll. Av plattformen framgår vidare regeringens pågående arbete inom området, här kan bl.a. nämnas att staten som ägare kommer att följa upp de statligt ägda bolagens hållbarhetsmål och att regeringen inlett arbetet med att genomföra FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter nationellt. Det kan även nämnas att det finns en nordisk strategi för hållbart företagande som antogs av . Med anledning av det som sägs i motion 2013/14:N424 (S) om rättvis handel (yrkande 5) kan kommissionens meddelande Att bidra till en hållbar utveckling: rättvis handel och icke-statliga handelsrelaterade system för hållbar utveckling (KOM(2009) 215) nämnas. I meddelandet undersöks hur situationen ser ut i frågan. Av kommissionens politiska överväganden framgår att den inte anser att det är dess uppgift att rangordna eller lagstifta om kriterier inom privata handelsrelaterade system för hållbar utveckling eller avgöra hur betydelsefulla de är i förhållande till målen med hållbar utveckling. Kommissionen menar att detta skulle hindra dynamiken i de privata systemen på området och skulle kunna förhindra att rättvisemärkningen och andra privata system och tillhörande standarder utvecklas ytterligare. Kommissionen lyfter därefter fram några aspekter som den anser att aktörerna bör beakta vid bedömningen av god praxis. Här kan exempelvis nämnas att standarder och kriterier bör vara objektiva och icke-diskriminerande för att undvika alla eventuella (oavsiktliga) negativa effekter på i synnerhet producenterna i utvecklingsländerna. Vad gäller privata handelsrelaterade system för hållbar utveckling och WTO framhåller kommissionen att det är av vikt att säkra att märkningssystemen är öppna och icke-diskriminerande. Klimat- och miljöhänsyn ingår i de internationella konventioner och bestämmelser som reglerar hållbart eller ansvarsfullt företagande. I detta sammanhang kan även nämnas att medlemmarna vid i enades om att förhållandet mellan regelverken inom WTO och internationella miljökonventioner, särskilt de som innehåller specifika handelsåtaganden, skulle ingå som en del i förhandlingarna av Doharundan. Enligt uppgift från var och EU drivande för att miljöfrågorna fördes in i Doharundan. Dohamandatet är dock förhållandevis svårtolkat. Förhandlingarna om förhållandet mellan reglerna i de multilaterala miljökonventionerna och WTO har därför ägnats åt att definiera de olika koncepten i mandatet. Det är också en kontroversiell fråga, som trots att den funnits på agendan karaktäriseras av motsättningar. Enligt uppgift från har frågans känslighet lett till att den inte fanns med som en del av det tidigare nämnda minipaketet. Förhandlingarna inom uppges gå långsamt, och det gäller inte minst miljöfrågorna. Med anledning av det som sägs i motion 2013/14:MJ424 (V) om jätteräkindustrin och dess negativa miljömässiga och sociala effekter kan nämnas att statsrådet i svar på en skriftlig fråga (fr. 2007/08:759) om Mangroveavverkning och jätteräkor av (S) bl.a. pekade på utmaningen att säkerställa att internationell handel bidrar till ekonomisk tillväxt som miljön och ekosystemen bevaras. Handelsministern framhöll vikten av att inkludera miljö- och klimatfrågorna i frihandelsförhandlingarna. Vidare betonade handelsministern vikten av att de miljömässiga aspekterna av t.ex. odling av jätteräkor hanteras men menade att detta görs bäst med andra verktyg och i andra forum än de som hanterar handelsfrågor. Avtal om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPS) och om åtgärder mot intrång i immateriella rättigheter (ACTA) Avtal om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPS) utgör en del av och innehåller bl.a. bestämmelser om patent och upphovsrätt. Utskottet har i ett tidigare betänkande redogjort för innehållet i avtalet (bet. 2011/12:NU13). Ett handelsavtal om åtgärder mot intrång i immateriella rättigheter, framför allt piratkopiering och varumärkesförfalskning (ACTA) har tillkommit för att förbättra säkerställandet av bl.a. Avtalet förhandlades klart men har ännu inte trätt i kraft. Avtalet innefattar de immateriella rättigheter som fastställts i TRIPS och berör en rad immaterialrättsliga instrument, såsom civil- och straffrättsliga bestämmelser, regler om gränsåtgärder och internationellt samarbete. I många delar är avtalet preciseringar i förhållande till TRIPS, men det finns också vissa nyheter. Bland annat är de civilrättsliga och straffrättsliga bestämmelserna mer utvecklade och avtalet innehåller också bestämmelser om säkerställande i den digitala miljön. Även bestämmelserna om internationellt samarbete är mer utvecklade än i TRIPS. Avtalet är en reaktion mot att vissa utvecklingsländer och tillväxtländer, framför allt , och , motsatt sig att diskutera säkerställande av immateriella rättigheter inom ramen för WTO och (). Utskottets ställningstagande redovisas i det följande under rubrikerna Rättvis handel, Handel och läkemedel, Handel och jämställdhet, Handel och hållbar utveckling, (), Handel, hållbart företagande och rättvisemärkning och Övrigt om internationell handel. I likhet då utskottet har haft att ta ställning till förslag liknande de i de här aktuella motionerna, 2013/14:U235 (V), 2013/14:U303 (S), 2013/14:U316 (MP), 2013/14:N391 (KD), 2013/14:N397 (S), 2013/14:N424 (S), om bl.a. tullmurar, handelshinder och exportstöd för jordbruksprodukter vill utskottet inledningsvis framhålla att frihandel är en viktig princip att slå vakt om. Enligt utskottets mening bör även fortsättningsvis vara en tydlig röst inom EU och internationella forum, såsom WTO, för en öppen och fri handel och för att motverka protektionistiska krafter. Ökad handel ger ökad tillväxt som i sin tur skapar bättre ekonomiska förutsättningar för länder och deras medborgare. Som utskottet tidigare uttalat kan frihandel vara en stark välståndsskapande kraft för såväl världens fattigaste länder som de mer utvecklade länderna. Att värna principen om frihandel är därför både ett globalt och ett svenskt intresse. är det viktigt att framhålla att utvecklingsländernas intressen särskilt måste beaktas i dessa sammanhang. I likhet med föregående år delar utskottet alltjämt motionärernas kritik mot EU:s jordbrukssubventioner och uppfattningen att dessa liksom kvarvarande tullmurar, importrestriktioner och övriga handelshinder mot utvecklingsländer ska avskaffas. Utskottet vill i detta sammanhang påminna om att sedan inträdet i EU har verkat för en reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken. Den svenska linjen är att EU såväl som andra länder ska erbjuda så generösa marknadstillträden som möjligt för fattiga länder i såväl multilaterala som regionala och bilaterala förhandlingar. Utskottet har tidigare avstyrkt liknande yrkanden (bet. 2012/13:NU13) med motiveringen att verkar i linje med det som efterfrågas av motionärerna och att det därför inte finns något behov av ett riksdagsuttalande. Utskottet vidhåller den uppfattningen. Utskottet noterar vidare att jordbruksfrågor ingår som en del av den uppgörelse som nåddes vid på . Utskottet anser att det är positivt att förhandlingarna på detta område i och med är låsta och välkomnar de initiativ som tagits på området, men vill påminna om att såväl EU som inom ramen för Doharundan åtagit sig att avveckla exportsubventionerna. I detta sammanhang kan även erinras om att jordbruksfrågorna ingår som en del av de pågående förhandlingarna om ett handels- och investeringsavtal mellan och . Med anledning av vad som anförs i de här aktuella motionerna om rättvis handel vill utskottet påminna om vad det sagt då det har haft att ta ställning till liknande förslag (bet. 2012/13:NU13). Det är alltjämt utskottets uppfattning att utvecklingsperspektivet är och även framöver bör vara av särskild betydelse för svenska prioriteringar inom handelspolitiken. Utskottet instämmer i motionärernas beskrivning av att det är ett problem att inte alla kan ta del av globaliseringens fördelar. Därför bör genom handelspolitiska instrument verka för att globaliseringens fördelar även kommer låg- och medelinkomstländer till del. Öppna, enkla och icke-diskriminerande regler för internationell handel är i detta sammanhang viktigt. Som utskottet uttryckt inledningsvis är den svenska linjen att såväl EU som andra industriländer ska erbjuda så generösa marknadstillträden som möjligt för fattiga länder i såväl multilaterala som regionala och bilaterala förhandlingar. Vad gäller FN:s millenniemål och en samstämmig utvecklingspolitik vill utskottet framhålla att en friare handel och bättre integrering av de fattiga länderna i det internationella handelssystemet är viktigt för att bekämpa världsfattigdomen och nå FN:s millenniemål. Utskottet vidhåller dock sin tidigare deklarerade uppfattning att internationella handelsavtal inte bör utvecklas till att enkom bli ett verktyg för genomförandet av FN:s millenniemål. Även i detta sammanhang vill utskottet erinra om det beslut som togs vid ministermötet på där utvecklingsfrågor ingick som en del jämte jordbruksfrågor och förenklade handelsprocedurer. Här kan även det allmänna preferenssystemet (GSP) som reviderats nämnas. Slutligen vill utskottet betona att särskild flexibilitet bör ges till AVS-länderna vad gäller utformningen av jordbrukspolitiken, såsom möjligheten att vidta mindre tullsänkningar och ha längre övergångsperioder för att kunna anpassa produktionen vid handelsliberaliseringar. Detta är särskilt relevant så länge industrialiserade länder fortsätter att subventionera jordbruksproduktion och jordbruksexport. Med det sagda avstyrker utskottet nämnda motioner i de här aktuella delarna. Utskottet har tidigare (bet. 2012/13:NU13) avstyrkt liknande motionsyrkanden som de här aktuella i motionerna 2013/14:U316 (MP) och 2013/14:N424 (S) om handel och tillgången till läkemedel. Utskottet har i dessa sammanhang framhållit vikten av att stärka det förebyggande arbetet vad gäller sjukdomar som hiv/aids, malaria, tuberkulos och mässlingen, som framför allt drabbar utvecklingsländer, t.ex. genom arbete med frågor som utbildning, forskning, jämställdhet, stärkande av hälsosystem och byggande av infrastruktur. Vidare är det viktigt att söka politiska lösningar som inte innebär att patentsystemet undermineras då utvecklingen av läkemedelsprodukter kräver stora investeringar i forskning och utveckling. Vad gäller är utskottets uppfattning alltjämt att det kan och bör tillämpas på ett sätt som stöder WTO-medlemmars, särskilt fattiga länders, rätt att skydda folkhälsan och främja tillgången på läkemedel. Utskottet ser därmed inget skäl för riksdagsuttalanden enligt det som förespråkas i de här aktuella motionsyrkandena, vilka med detta avstyrks. I motion 2013/14:U316 (MP) anförs att genusbudgetering som standardverktyg i handelspolitiken kan vara en strategi för att bidra till jämställdhet. Utskottet har tidigare behandlat motioner om handel och jämställdhet, (bet. 2012/13:NU13) då utskottet avstyrkte ett förslag om att regeringen ska verka för att Cedawkonventionen inkluderas i alla nya handelsavtal. Utskottet står alltjämt fast vid sin principiella ståndpunkt att bristande jämställdhet i första hand bör angripas med andra åtgärder närmare orsaken till problemet än genom handelsåtgärder, t.ex. genom att förändra strukturer och sociala förhållanden i olika länder som medför bristande jämställdhet. I likhet vill utskottet framhålla vikten av att stödja insatser på det handelspolitiska området av särskild betydelse för ökad jämställdhet. Utskottet vill åter igen även påminna om de hållbarhetsmässiga konsekvensanalyserna (s.k. SIA-rapporterna) som görs av samtliga större handelsavtal som kommissionen förhandlar för medlemsstaterna där bl.a. handelsavtalens effekter på kvinnors villkor och jämställdhet analyseras. Med detta avstyrks det här aktuella motionsyrkandet. Handel och hållbar utveckling I motion 2013/14:U316 (MP) förespråkas ett tillkännagivande om att ha stränga kriterier för import av både fast och flytande bioenergi till EU. Utskottet vill med anledning av detta påminna om att , på förslag av miljö- och jordbruksutskottet, antog en ny lag (2010:598) om hållbarhetskriterier för biodrivmedel och flytande biobränslen (bet. 2009/10:MJU26). Lagen omfattar bestämmelser om hållbarhetskriterier som anges i det s.k. förnybartdirektivet (2009/28/EG). Vidare kan det även nämnas att miljö- och jordbruksutskottet (bet. 2012/13:MJU11) avstyrkte motioner om hållbara biodrivmedel. I sitt ställningstagande konstaterade miljö- och jordbruksutskottet bl.a. att kommissionen lagt fram ett förslag om ändring av nämnda direktiv (KOM(2012) 595). Syftet med förslaget är att inleda en övergång till biodrivmedel som ger betydande minskningar i växhusgasutsläppen när även beräknade utsläpp till följd av indirekt ändrad markanvändning rapporteras. Miljö- och jordbruksutskottet anförde vidare att kommissionens förslag innebär en höjning av minimitröskeln för växthusgasminskningar för biodrivmedel och flytande biobränslen som produceras i nya anläggningar med verkan fr.o.m. .