bet · H101FöU11 · 2014-06-04 00:00:00 — MSB har studerat de tillgängliga medel med vilka lämplighet kan prövas och värderas med anledning av detta uppdrag. Myndigheten har kommit till slutsatsen att en prövning och värdering av lämplighet för antagning till utbildning i skydd mot olyckor är problematisk, dels med anledning av utbildningens bredd, dels med anledning av att det empiriska underlaget är bristfälligt när det gäller vilka krav som yrket är behäftat med utöver de medicinska och fysiska krav som är fastställda av genom AFS 2007:7. MSB är av meningen att lämplighetstester inte kan utformas med hög validitet och reliabilitet utan vidare studier. MSB bedömer också effekten av tillämpning av lämplighetstester som osäker vad gäller jämställdhet och mångfald, varvid detta närmare behöver beaktas. I sammanhanget bör också den kostnad (ca 5–) som lämplighetstester innebär vägas mot den effekt som de kan förväntas ha. I frågan om rekrytering av deltidsbrandmän delar utskottet regeringens syn, inklusive den inneliggande problematiken, och vad som utgör framtida utmaningar. Utskottet välkomnar den av MSB genomförda utredningens förslag på t.ex. ytterligare satsningar på utbildning, information och samverkan, och att se över möjligheten att använda frivilliga som inte normalt har en anknytning till räddningstjänsten i verksamheten. Utskottet konstaterar vidare att en utredning pågår genom Kommittén om hållbara försäkringar vid sjukdom och arbetslöshet om allmänna villkor för ersättning i arbetslöshetsförsäkringen och arbetslöshetsersättning för deltidsarbetslösa. Sammantaget tas ett helhetsgrepp i frågan om deltidsbrandmän vilket kommer att utgöra underlag för fortsatt analys och beslut om eventuella åtgärder. Även i frågan om jämställdhet och mångfald inom delar utskottet regeringens syn på att dessa aspekter måste tas i beaktande för att ska återspegla samhället fullt ut och därmed stärka sin kompetens. Utmaningarna att utforma adekvata lämplighetstester noteras. Utskottet anser sammanfattningsvis att den vidare behandlingen av genomförda regeringsuppdrag och pågående utredning inte bör föregripas och att det därmed inte finns behov av ytterligare åtgärder från sida. Motionsyrkandena avstyrks därmed. 2013/14:FöU11 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om brandsäkerhet. Utskottet hänvisar bl.a. till på området gällande ordning, befintlig strategi och vision, kommande informationsinsatser till enskilda samt en genomförd utredning. Jämför reservation 13 (S, MP och V). Vikten av brandsäkerhet och förebyggande arbete på området, t.ex. fungerande brandvarnare i bostaden anförs av (S) i motion 2013/14:Fö208, liksom och (båda S) i motion 2013/14:Fö224. av dödsbränder i flerbostadshus och småhus saknas brandvarnare helt enligt Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps (MSB) statistik. Den viktigaste komponenten för att förhindra bränder i hemmet är det förebyggande arbetet på lång sikt men också att veta hur man ska agera om något ändå händer. Det finns människor som av olika anledningar är begränsade i sina möjligheter att agera på egen hand. För dem krävs särskilt stöd. För att lyckas med det förebyggande arbetet vore en utvärdering av de tekniska hjälpmedel som finns att tillgå värdefull. MSB:s huvudförslag i rapporten om rimligt brandskydd i olika boendemiljöer var att få rätt att ge ut en föreskrift om att alla bostäder ska ha minst en fungerande brandvarnare. MSB ville också ge ut en föreskrift om brandskydd i behovsprövade vård- och omsorgsboenden. Motionärerna anser att rapporten ännu inte har lett till åtgärder från regeringens sida, trots att flera bränder har inträffat. och (båda FP) föreslår i motion 2013/14:So474 yrkande 4 att brand- och utrymningslarm samt övriga säkerhetslarm ska kompletteras med ljussignaler och vibrationer för personer med hörselnedsättning. lever de flesta hörselskadade farligt eftersom de inte kan nås av olika ljudlarm på hotell, allmänna kommunikationer, arbetsplatser eller allmänna inrättningar. I en skrivelse föreslår regeringen att resultatmål bör tas fram för samhällets krisberedskap och att viktiga delar av lagstiftningen inom området krisberedskap bör ses över. I samband med detta arbete bör en ökad trygghet för personer med hörselnedsättning vägas in, menar motionärerna. Frågor om brandskydd i boendemiljöer har tidigare behandlats av utskottet . I betänkande 2010/11:FöU2 behandlades frågan om en översyn av reglerna för brandsäkerhet i flerbostadshus. Utskottet anförde då att ett bra brandskydd består av flera olika delar och bygger på att alla parter, både ägare och användare av en byggnad, tar ansvar för det. För att säkerställa att samtliga delar i brandskyddet fungerar ansåg utskottet att ett systematiskt brandskyddsarbete, som går ut på att både förebygga och minska konsekvenserna vid bränder, behöver bedrivas. Utskottet välkomnade redan pågående åtgärder, men eftersom erfarenheter från de tragiska bränder som inträffat borde tas till vara ansåg det att regeringen skulle utreda behovet av ytterligare reglering av brandskydd i flerbostadshus och redovisa resultatet av detta arbete för . Utskottet tillstyrkte därmed delvis motionen, vilket biföll. En återredovisning skedde senare i regeringens skrivelse 2013/14:75 där slutsats, att kostnaderna för tänkbara åtgärder är så stora i förhållande till den förväntade effekten att de inte är samhällsekonomiskt motiverade, återgavs. Varken vid ny- eller ombyggnad bör det därför ställas krav på skyddsåtgärder utöver vad som gäller . Regeringen delade i budgetpropositionen (prop. 2013/14:1) denna bedömning men underströk dels vikten av att befintliga krav på brandskyddsåtgärder följs, dels vikten av fortsatta informationsåtgärder för att sprida kunskap om lämpligt agerande vid brand. I betänkande 2012/13:FöU8 avstyrkte försvarsutskottet motionsyrkanden om åtgärder för att stärka brandskyddet i olika boendemiljöer. Utskottet ansåg att de frågor om stärkt brandskydd i olika boendemiljöer som uppmärksammas av motionärerna var angelägna, men noterade att flera initiativ hade tagits på området, både i form av nya myndighetsföreskrifter och i form av olika kunskapshöjande åtgärder. Frågan om brand- och utrymningslarm för döva och hörselskadade behandlades också av försvarsutskottet i betänkande 2012/13:FöU8, liksom i betänkandena /11:FöU2 och 2009/10:FöU9, där motionsyrkanden om brand- och utrymningslarm för hörselskadade avstyrktes. Utskottet konstaterade att det i gällande byggregler och arbetsmiljöföreskrifter ställs krav på att larmanordningar på arbetsplatser och i allmänna lokaler avger signaler som kan uppfattas av personer med hörselnedsättning och döva samt att initiativ för att stärka utrymningssäkerheten för personer med funktionsnedsättning hade tagits i olika sammanhang. Därmed ansåg utskottet inte att det fanns skäl att föreslå ytterligare åtgärder från sida. I föreskrifter ställs krav på brandvarnare eller motsvarande utrustning för bostadshus samt, , sprinkler i vårdanläggningar såsom särskilda boenden. Tillämpningen av byggregler har i samband med den senaste revideringen utökats till att utöver nybyggnation även omfatta ändring av byggnader (BFS 2011:26). Enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (LSO) ska ägare eller nyttjanderättshavare till byggnader eller andra anläggningar i skälig omfattning hålla utrustning för släckning av brand och för livräddning vid brand eller an- nan olycka och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand. bestämmelsen omnämns varningsanordningar, t.ex. brandvarnare, som ett ex- empel på utrustning för att hindra eller begränsa skador till följd av brand. dåvarande Statens räddningsverks allmänna råd och kommentarer om brand- varnare i bostäder (SRVFS 2007:1) anges att varje byggnad som används för bostadsändamål bör vara försedd med fungerande brandvarnare eller motsva- rande på varje våningsplan. Lagen har därmed ansetts innebära en skyldighet för t.ex. ägare av bostadshus att installera och underhålla brandvarnare. I föreskrifter om arbetsplatsers utformning (AFS 2009:2) anges att larmanordningar ska avge signaler som kan uppfattas av alla som berörs av faran. Sedan den tidigare behandlingen av frågan har också Bo- verket infört nya byggregler. Enligt byggregler – föreskrifter och allmänna råd (BFS 2011:26), som trädde i kraft , ska utrym- men i publika lokaler där personer med hörselnedsättning kan vistas ensamma förses med kompletterande larm, som även hörselskadade och döva kan upp- Byggreglernas tillämpningsområde har också utvidgats till att även gälla ändring av byggnader. Vad gäller befintliga lokaler och platser kan larm på publika toaletter som inte kan uppfattas av personer med nedsatt hörsel vara ett sådant hinder som ska åtgärdas enligt föreskrifter och allmänna råd om avhjälpande av enkelt avhjälpta hinder till och i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser (BFS 2011:13). Myndigheten för handikappolitisk samordning (Handisam) har på regering- ens uppdrag tagit fram riktlinjer för att göra offentlig verksamhet tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. Riktlinjerna uppdaterades 2012 och omfattar bl.a. utrymning vid nödsituationer. Där anges vilka förutsättningar som krävs för att personer med funktionsnedsättning ska kunna sätta sig i sä- kerhet vid en nödsituation, t.ex. att utrymningslarm och information i samband med utrymning kan uppfattas. () betonar i sin tillgänglighetspolicy att myndig- heten som förvaltare och byggherre ska verka för utrymningssäkerhet för per- soner med funktionsnedsättning. I myndighetens arbete med att anpassa stat- liga byggnader till dagens behov har praktiska utrymningsstudier för personer med funktionsnedsättning gjorts. I samarbete med hotellbranschen har också tagit fram en norm för certifiering av brandskyddade hotell. I arbetet ingår metoder för hur man ska hantera personer med funktionsnedsättning vid larmning och utrymning, bl.a. genom olika tekniska hjälpmedel. Frågan om brand- och ut- rymningslarm för hörselskadade i befintliga lokaler är i övrigt i hög grad en Enligt LSO ska ägare eller nyttjanderättshavare i skä- lig omfattning vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och hindra eller begränsa skador till följd av brand. Det är den lokala räddningstjänsten som i sin tillsyn enligt lagen ska uppmärksamma om det krävs särskilda larm i vissa lokaler (t.ex. i en skola för döva och hörselskadade). Regeringen anger i proposition 2013/14:144 att står inför flera utmaningar som påverkar arbetet med skydd mot olyckor. Det är bl.a. urbanisering, kulturell mångfald, socioekonomiska faktorer, förändrad social sammanhållning, förändrad arbetsmarknad, klimatförändringar och andra viktiga omvärldsfaktorer. Mycket är gjort för att minska risken för och konsekvenserna av bränder. omkommer fortfarande ett stort antal människor i bränder. Det finns faktorer, bl.a. demografi, boendeformer, alkoholvanor och segregering, som indikerar att kan vara på väg mot ett ökat antal bränder och ett ökat antal omkomna i brand. Arbetet med skydd mot olyckor bör inom ramen för rådande ansvarsfördelning och gällande ekonomiska ramar utvecklas i takt med den övriga samhällsutvecklingen. Brandskyddsarbetet bör i större utsträckning utgå från enskildas förutsättningar och behov av skydd. Bränder kan även utgöra ett hot mot samhällets robusthet och funktionalitet. Det är därför viktigt att säkerställa att ett bra brandskyddsarbete bedrivs inom samhällsviktig verksamhet. I propositionen beskrivs hur styrning med nationella mål i LSO ska ge ökade möjligheter till lokal anpassning. Målen ska enligt 3 kap. 3 och 8 §§ LSO kompletteras med handlingsprogram för den förebyggande verksamheten och för räddningstjänsten. I programmen, som ska antas för varje ny mandatperiod, ska en redovisning ske dels av målsättningen för den förebyggande verksamheten samt hur denna är ordnad och hur den planeras, dels av målsättningen för räddningstjänsten samt vilken förmåga kommunen har och avser att skaffa sig för att göra räddningsinsatser. Kommunerna ska redovisa de risker för olyckor som finns i kommunen och som kan leda till räddningsinsatser. Regeringen gav MSB i uppdrag att i samverkan med länsstyrelserna redovisa vilket stöd myndigheterna lämnat till kommunernas arbete med handlingsprogram och hur detta stöd kan utvecklas. Vidare skulle MSB redovisa hur arbetet med uppföljning, utvärdering och analys av kommunernas handlingsprogram kunde utvecklas (Fö2013/2058/SSK). Redovisningen av uppdraget, som skedde , uttrycker att de åtgärder som har vidtagits ryms inom de förslag till åtgärder som riktades till MSB och länsstyrelserna i regeringens uppföljning av Reformen skydd mot olyckor (Ds 2009:47), dvs. att samordna riskanalyser, tydliggöra krav på innehållet i handlingsprogrammen, underlätta och stödja det breda säkerhetsarbetet i kommunerna samt utveckla målstyrning. Med detta som utgångspunkt har MSB tagit fram vägledningar för kommunala handlingsprogram och risk- och sårbarhetsanalyser samt genomfört utbildningsinsatser kopplade till dessa. MSB beskriver hur det i arbetet med att utveckla arbetet med handlingsprogram finns ett antal utmaningar. Ett problem är att handlingsprogrammen inte alltid är de styrande dokument som var avsikten. Kommunerna behöver utveckla handlingsprogrammen genom att tydligare beskriva kopplingen mellan risker och mål, hur den förebyggande verksamheten är ordnad och planeras, vilken förmåga till räddningsinsats kommunen har och avser att skaffa samt hur uppföljning och utvärdering ska ske. Redovisningen konstaterar att MSB:s och länsstyrelsernas åtgärder behöver bli mer systematiska, samordnade och anpassade till kommunernas organisation, behov och möjligheter. arbete för MSB blir att bidra till en utveckling av kopplingen mellan risker, mål och förmågor i handlingsprogrammen. och utvärdering behöver utvecklas. Här behöver alla parter samverka. Regeringen beskriver vidare i ovannämnda proposition hur brandskyddet för den enskilde utgörs av en rad komponenter i ett sammansatt system som innefattar bl.a. byggnadsutformning och produktsäkerhet, hantering av brand- farliga produkter, brandvarnare, larmfunktioner, släckutrustning i bostaden, kunskap och beteende vid brand samt räddningstjänstens insatstider och för- För att människor inte ska skadas eller omkomma genom brand är det beteendet hos den enskilde och förekomsten av fungerande brandvarnare som generellt sett har störst betydelse. Den enskildes agerande i ett tidigt skede av en brand har stor påverkan på hur olyckan utvecklas. På uppdrag av regeringen redovisade MSB en nationell strategi för att stärka brandskyd- det genom stöd till enskilda (Fö2009/2196/SSK). Inom strategin har en vision och mål lagts fast. Visionen är: Ingen ska omkomma eller skadas allvarligt till följd av brand. Mål i strategin är bl.a. att antalet omkomna och svårt skadade vid bränder i bostadsmiljö ska minskas med minst en tredjedel till 2020, att medvetenheten hos enskilda om brandrisker och hur man ska agera i händelse av brand ska öka samt att förekomsten av fungerande brandvarnare och brand- skyddsutrustning i bostäder ska öka. På uppdrag av regeringen redovisade MSB de åtgärder som vidtagits inom arbetet med den nationella strategin. Där framgår bl.a. att det har bildats en nationell samverkansgrupp för brandskyddsfrågor med upp- giften att samordna, långsiktigt förvalta och vid behov utveckla den nationella Regeringen anser att arbetet enligt den nationella strategin för att stärka brandskyddet genom stöd till enskilda bör fortsätta. Enligt regeringens budgetproposition har den nationella samver- kansgruppen bedrivit en mängd aktiviteter för att stärka brandskyddet genom stöd till enskilda. Samverkansgruppen har bl.a. i bred samverkan planerat en långsiktig nationell informationskampanj, Aktiv mot brand, i syfte att öka människors kunskap och motivera dem att ta ett aktivt ansvar för det egna MSB redovisade på regeringens uppdrag rapporten i nya bo- endeformer för äldre (Fö2010/1854/SSK). MSB rapporten i olika boendemiljöer (Fö2010/2264/SSK). I sistnämnda rapport redovisas bl.a. att en rimlig nivå på brandskyddet finns till stora delar i många vård- och omsorgsboenden men att nivån på brandskyddet varierar mellan olika boenden. skillnaderna i brandskyddet har sitt ursprung i att boendena är byggda vid olika tillfällen där byggreglerna delvis ställt olika krav och att detta kan leda till att kravnivån blir otydlig för såväl ägare och nyttjanderättshavare som tillsyns- myndigheten, vilket i sin tur kan vara en betydande orsak till den varierande nivån på brandskyddet. Brandskyddet bör stärkas i vård- och omsorgsboenden. Ett bättre och mer anpassat brandskydd i boendemiljöer och andra liknande miljöer bör kunna åstadkommas utan ökad detaljreglering i lagen om skydd mot olyckor. Information och vägledning bör bidra till ett bättre brandskydd i vård- och omsorgsboenden. Även effekterna av tillsyn bör bidra till ett stärkt brandskydd, menar regeringen i proposition 2013/14:144. Utskottet ger fortsatt stöd åt den nationella strategi och vision som MSB har tagit fram på regeringens uppdrag för att stärka brandskyddet. Utskottet ser inte behov av ändringar i gällande ordning vad avser brandvarnare, inte heller beträffande döva och hörselskadade. Utskottet kan därtill notera utredningsförslagen om ökade informationsinsatser till enskilda om brandsäkerhet och ökad samverkan mellan MSB, länsstyrelser och kommuner inom det övergripande området skydd mot olyckor. Utskottet konstaterar att pågående arbete är skäl att inte föreslå ytterligare åtgärder från sida på området varför motionsyrkandena avstyrks. Nationellt låssystem för vägbommar Utskottets förslag i korthet avslår motionen om ett nationellt låssystem för vägbommar så att ambulanser kan komma fram i alla lägen. Utskottet hänvisar bl.a. till ett tidigare ställningstagande. En översyn av möjligheten till ett nationellt låssystem för vägbommar i bostadsområden, på campingplatser m.m. så att ambulanser kan komma fram anförs av (M) i motion 2013/14:Fö205. Ambulanser kan ha svårigheter att nå patienter som behöver omhändertagande i brådskande ärenden då t.ex. bostadsområden, campingplatser och affärscentrum begränsar framkomligheten med vägbommar. Visserligen erbjuds ambulanssjukvården ofta en nyckel, en s.k. tag eller kort för åtkomst till ett område. Då SOS Alarm använder sig av fri dirigering, dvs. att närmaste ambulans i området åker till patienten för att nå dit så snabbt som möjligt, uppkommer problem. Närmaste ambulans kan vara hemmastationerad i en helt främmande ort än dit den blir kallad att rycka in för att den är fysiskt närmast , och då har den ofta inte åtkomst till låssystemet på respektive bom. däremot har i sin utrustning en nationell universalnyckel kallad räddningstjänstnyckel som passar i många bommar, dock inte alla. Om inte en universalnyckel kan brukas forceras bommen med fordon. Dock är inte ambulansfordonen byggda för att forcera bommar. Tillverkare av vägbommar samt de mark- och fastighetsägare som önskar eller har vägbommar bör åläggas att införa ett låssystem där en nationell universell räddningstjänstnyckel ger åtkomst för samhälls- tjänstgörande ändamål, bl.a. ambulanssjukvården. I betänkande 2012/13:FöU8 avstyrkte försvarsutskottet ett motionsyrkande om ett nationellt låssystem för vägbommar. Utskottet hade fått veta att berörda aktörer på olika sätt arbetar för att åtgärda det problem som uppmärksammas i motionen och bedömde därför att det från sida inte behövde vidtas ytterligare åtgärder. Enligt uppgifter från räddningstjänst och ambulanssjukvård fanns en medvetenhet om det problem som motionären beskriver. Problemet uppgavs inte vara omfattande, men det konstaterades att framkomlighet för ambulanssjukvården i viss mån är en fråga om lokalkännedom. Berörda aktörer påpekade dock att framkomlighetsproblemet inte enbart avsåg låsta vägbommar utan även andra typer av hinder, såsom stora stenar, betongsuggor och portkoder. Vikten av samråd med och information till räddningstjänst och ambulanssjukvård vid upprättandet av olika typer av hinder betonades. Utskottet har erfarit att det bland berörda parter finns en medvetenhet om det problem som anförs i motionen men att frågan inte drivits vidare mot bakgrund av att de styrningsproblem, säkerhetsproblem och administrationskostnader som skulle följa av ett nationellt låssystem för vägbommar sannolikt skulle vara större än det problem som låsta vägbommar utgör. när behov uppstår förefaller det finnas förmåga att öppna/forcera låsta vägbommar med hjälp av den utrustning som finns på respektive fordon, eller med hjälp av räddningstjänsten. Vikten av samråd med och information till räddningstjänst och ambulanssjukvård vid upprättandet av olika typer av väghinder i samhället betonas än en gång. Utskottet finner, på grundval av ovanstående, inte skäl för att föreslå ytterligare åtgärder på området. Motionen avstyrks i linje med utskottets tidigare uppfattning i frågan. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om vattensäkerhet m.m. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete genom Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps (MSB) och Svenska försorg, den enskildes ansvar och en genomförd utredning. Jämför reservation 14 (S, MP och V). och (båda S) anför i motion 2013/14:Fö206 yrkandena 1 och 2 att en statlig samordning genom Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) ska utvecklas kring vardagsolyckor samt att ett särskilt nationellt program om vattensäkerhet med en nollvision motsvarande den inom trafiken bör tas fram kring vattensäkerhet. MSB är inriktad på att hantera kriser och katastrofer. Hantering av bränder och olika naturkatastrofer har här en naturlig samordning. Vardagsolyckor som fall i hemmet och drunkning ligger under MSB men har där en mycket undanskymd roll. Skolan ska lära befolkningen simma, och kommuner har också ett visst ansvar för tillsyn av badplatser, men egentligen arbetar ingen myndighet starkt och målmedvetet för att minska antalet drunkningsolyckor. Sim- och livräddningssällskapen gör dock stora insatser för att främja simkunnighet. Det bör utredas om man ska uppdra åt länsstyrelserna att kartlägga och ansvara för tillsyn och säkerhet vid allmänna sim- och badanläggningar, föreslår Skånberg (KD) i motion 2013/14:Fö252. Alliansregeringen har infört ett simkunnighetskrav i skolans läroplan. Kravet följs upp löpande av . För att öka tryggheten vid landets badplatser och ute på havet eller i våra många sjöar krävs det att arbetet med att förbättra simkunnigheten fortskrider. Här kan de ideella organisationernas kunskap tas till vara vad gäller utbildningsinsatser och läromedel. I fråga om vattensäkerhet konstaterade försvarsutskottet i betänkande 2009/10:FöU9 att kommuner enligt lagen om skydd mot olyckor ska verka för skydd även mot andra olyckor än bränder. MSB ger stöd till kommunerna om hur ökad vattensäkerhet kan formuleras som mål i kommunala handlingsplaner (t.ex. minskade konsekvenser av olyckor, färre händelser och ökat skydd mot drunkningsolyckor). Vad gäller riskgruppen äldre och deras förmåga att simma, deras fysiska kapacitet och vilka risker de tar ansåg utskottet, i likhet med , att det är den enskilde som har det pri- mära ansvaret att skydda sitt liv (SOU 2002:10). Utskottet ville dock i sam- manhanget betona att det upplysnings-, informations- och utbildningsarbete som () bedriver är av mycket stort värde. Det är också ett arbete som får statligt stöd. Utskottet avslog sålunda motions- yrkanden om insatser för att öka vuxnas simkunnighet. När det gäller skydd mot olyckor över lag har MSB, enligt förordningen (2008:1002) med instruktion för myndigheten, ett ansvar för att arbeta med samordning mellan berörda aktörer i samhället för att förebygga och hantera olyckor och kriser.