bet · H101KrU10 · 2014-06-05 00:00:00 — 2013/14:KrU10 Kyrkoantikvarisk ersättning och övriga kulturarvsfrågor Kyrkoantikvarisk ersättning och övriga kulturarvsfrågor I betänkandet behandlas regeringens skrivelse 2013/14:152 Den kyrkoantikvariska ersättningen samt en motion som väckts med anledning av skrivelsen. Därutöver behandlas 53 motionsyrkanden om kulturarvsfrågor i vid mening. I skrivelsen redovisas hur den kyrkoantikvariska ersättningen har använts –2012. Skrivelsen behandlar också tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena, kompetens- och kunskapsfrågor och samarbetet mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet. Utskottet konstaterar att den kyrkoantikvariska ersättningen har haft stor betydelse för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. Utskottet noterar också att ersättningen har fördelats i enlighet med de principer som slogs fast i samband med relationsändringen mellan staten och kyrkan och att kompetensen inom har utvecklats positivt i frågor som rör förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena. Utskottet vill understryka att staten även fortsättningsvis, tillsammans med , bör ta ett ansvar för att det kyrkliga kulturarvet bevaras, används och utvecklas. Det är angeläget att villkoren för den kyrkoantikvariska ersättningen även fortsättningsvis präglas av långsiktighet och förutsägbarhet. Utskottet ser därmed positivt på att regeringen aviserar att den avser att återkomma med förslag till en långsiktig nivå på den kyrkoantikvariska ersättningen i budgetpropositionen . De kulturpolitiska målen och de nationella målen för kulturmiljöarbetet bör kunna inspirera till fortsatt utveckling av arbetet med det kyrkliga kulturarvet. Utskottet, som delar regeringens bedömning att det inför nästa kontrollstation 2019 bör göras en fördjupad utvärdering av den kyrkoantikvariska ersättningens användning och effekter, anser inte att det finns skäl att tidigarelägga den fördjupade översynen. Utskottet anser inte heller att det finns skäl att nu ta ställning till nivån på den kyrkoantikvariska ersättningen. En motion om detta avstyrks därmed. Då skrivelsen inte bör föranleda något initiativ från sida föreslår utskottet att den läggs till handlingarna. Utskottet avstyrker även övriga motionsyrkanden som berör bl.a. frågor om skydd av rester av kolmilor, behov av internationellt skyddsområde för marin arkeologi, , några slott och kloster, funktionshindersperspektiv i museisektorn, det industriella kulturarvet och det rullande kulturarvet samt insatser mot främlingsfientlighet och intolerans. I betänkandet finns fyra reservationer och fyra särskilda yttranden. Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2013/14:Kr12 av (SD) och lägger skrivelse 2013/14:152 till handlingarna. Reservation 1 (SD) 2013/14:Kr234 av och (båda C). 2013/14:Kr324 av m.fl. (S). Behovet av internationellt skyddsområde för marin arkeologi 2013/14:Kr215 av (C) och 2013/14:Kr273 av (S). 2013/14:Kr211 av (S). Slotten och Hovdala samt 2013/14:Kr248 av och (båda C). Klostren Mor och Zafaran 2013/14:Kr280 av (KD). 2013/14:Kr282 av (KD). 2013/14:Kr233 av (M). 2013/14:Kr309 av m.fl. (V) yrkande 19. Reservation 2 (MP, V) 2013/14:Kr207 av och (båda M) och 2013/14:Kr339 av i m.fl. (S) yrkande 31. Reservation 3 (S, V) 2013/14:Kr323 av (S). Reservation 4 (S, V) Insatser mot främlingsfientlighet och intolerans 2013/14:Kr269 av (KD) och 2013/14:Kr276 av (FP). Museum med inriktning på mänskliga rättigheter, hållbar utveckling, folkrörelser och demokrati 2013/14:Kr245 av (S). Nationellt centrum för fotografi i 2013/14:Kr275 av (M). Motioner som bereds förenklat 2013/14:Kr204 av (SD) yrkandena 1 och 2, 2013/14:Kr219 av (M), 2013/14:Kr220 av (M), 2013/14:Kr221 av (M), 2013/14:Kr222 av (KD), 2013/14:Kr227 av (M), 2013/14:Kr228 av (FP), 2013/14:Kr231 av i (S), 2013/14:Kr237 av och (båda M), 2013/14:Kr238 av (M), 2013/14:Kr239 av och (båda S), 2013/14:Kr251 av m.fl. (S), 2013/14:Kr261 av (M), 2013/14:Kr264 av (S), 2013/14:Kr265 av och i (båda S), 2013/14:Kr278 av (KD), 2013/14:Kr294 av m.fl. (S), 2013/14:Kr301 av och (M, C), 2013/14:Kr303 av (M), 2013/14:Kr304 av (FP), 2013/14:Kr305 av och (båda FP) yrkandena 1 och 2, 2013/14:Kr307 av (FP) yrkandena 1 och 2, 2013/14:Kr311 av (SD), 2013/14:Kr313 av och (båda SD) yrkandena 1 och 2, 2013/14:Kr315 av och (båda SD), 2013/14:Kr319 av (KD), 2013/14:Kr325 av m.fl. (S), 2013/14:Kr331 av (SD), 2013/14:Kr332 av och (båda SD), 2013/14:Kr335 av och (båda SD) och 2013/14:Kr339 av i m.fl. (S) yrkandena 3 och 32. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: i (S), (FP), (M), (M), Per (S), (S), Per Lodenius (C), (S), (MP), (KD), (SD), (V), (M), (S), (M), (S) och (M). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlas regeringens skrivelse 2013/14:152 Den kyrkoantikvariska ersättningen samt en motion som väckts med anledning av skrivelsen. Därutöver behandlas 53 motionsyrkanden från allmänna motionstiden om kulturarvsfrågor i vid mening. I skrivelsen redovisas hur den kyrkoantikvariska ersättningen har använts –2012. Skrivelsen behandlar också tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena, kompetens- och kunskapsfrågor och samarbetet mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet. Kultur- och idrottsminister informerade utskottet om skrivelsen vid utskottssammanträdet . Utskottet besökte och fick information av ärkebiskop och generalsekreterare med medarbetare om hur såg på arbetet med den kyrkoantikvariska ersättningen och deras bedömning av den framtida verksamheten. fick utskottet information av överantikvarie och enhetschef , , om myndighetens syn på den kyrkoantikvariska verksamheten. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att tidigarelägga den fördjupade utvärderingen och lägger därmed skrivelsen till handlingarna. Jämför reservation 1 (SD). I 4 kap. kulturmiljölagen (1988:950) finns bestämmelser om skydd för de kyrkliga kulturminnena: kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser. I anslutning till stat–kyrka-reformen som genomfördes och som innebar att relationerna mellan staten och ändrades, gavs rätt till viss ersättning av staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena (kyrkoantikvarisk ersättning). I skrivelsen redovisas hur den kyrkoantikvariska ersättningen har använts –2012. Skrivelsen behandlar också tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena, kompetens- och kunskapsfrågor och samarbetet mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet. Regeringen bedömer att den kyrkoantikvariska ersättningen har fördelats i enlighet med de principer som slogs fast i samband med relationsändringen mellan staten och kyrkan och att den kyrkoantikvariska ersättningen har stor betydelse för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. Kompetensen inom i frågor som rör förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena har utvecklats positivt. har samtliga stift fast anställda sakkunniga i kulturarvsfrågor. Det samrådsförfarande som har etablerats mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet bör enligt regeringen utvecklas vidare och i högre utsträckning bidra till att nationella, regionala och lokala perspektiv kan mötas och berika varandra. Regeringen bedömer att staten även fortsättningsvis, tillsammans med , bör ta ett ansvar för att det kyrkliga kulturarvet bevaras, används och utvecklas. Villkoren för den kyrkoantikvariska ersättningen bör präglas av långsiktighet och förutsägbarhet. Regeringen aviserar att den har för avsikt att återkomma till med förslag till den kyrkoantikvariska ersättningens långsiktiga nivå i budgetpropositionen . Inför nästa kontrollstation 2019 bör en fördjupad utvärdering göras av den kyrkoantikvariska ersättningens användning och effekter. I skrivelsen redovisas att de ekonomiska förutsättningarna för församlingar och samfälligheter sammantaget successivt har försämrats efter relationsändringen som kulturarvet till sin omfattning är oförändrat. Genom samhällsutvecklingen fördjupas de regionala skillnaderna i landet. Detta innebär ett ökande ansvar per medlem för kulturarv och ekonomi. För att klara förvaltningen när omvärlden förändras arbetar kontinuerligt och aktivt med att anpassa sitt eget ekonomiska utjämningssystem och sin organisation till dessa förutsättningar. I skrivelsen redovisas även att i sin rapport (Ett rum öppet för alla – redovisning till regeringen angående de kyrkoantikvariska frågorna inför kontrollstationen 2014) lyft fram många väsentliga perspektiv på kulturarvet. Kyrkan menar bl.a. att delaktighet i kulturarvet kan beskrivas i termer av medborgarskap, rättigheter och demokrati. Alla som bor i har rätt till den historia som tidigare generationer har skapat. Också för dem som anlänt till är tillgång till kyrkans kulturarv en rättighet. Här är det enligt viktigt att minnas att många som kommer till redan känner sig hemma i kyrkans rum. Kristna över hela världen delar bilder, symboler och berättelser. På så vis menar att man kan säga att kyrkans kännetecken – världsvid och universell – ger särskilda förutsättningar för gemenskap och integration i . Även människor med annan tro och religiös tradition söker sig gärna till kyrkans miljöer. redovisar också ett antal argument för att se det kyrkliga kulturarvet som en samhällsresurs. Kyrkan framhåller bl.a. att det kyrkliga kulturarvet och dess värden enligt flera undersökningar uppskattas av en stor majoritet av befolkningen. Med sin bredd, mångfald, nationella spridning och långa historia angår det alla människor. De kyrkliga kulturminnena kan utgöra resurser för lokal och regional utveckling, som kulturella och sociala centrum och för upplevelsenäringar, lokalt föreningsliv och företagande. menar att de kyrkliga rummen också kan användas för konserter, teater, dans, konstutställningar och andra kulturevenemang. framhåller vidare att de kyrkliga kulturminnena är platser för sammanhållning, identitet och trygghet i bygder där det inte finns några andra offentliga rum att tillgå, och att de är pedagogiska resurser för skolor och andra utbildningsinstitutioner. Av skrivelsen framgår även att anfört att det inte fullt ut går att bedöma om vården och underhållet sker på ett kontinuerligt och ändamålsenligt sätt, eftersom det saknas regional och nationell överblick över vårdbehovet. När det gäller ersättningens fördelning per åtgärdstyp anser att fördelningen har skett i enlighet med statens intentioner på så sätt att den övervägande delen har gått till insatser för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena. Även omfattningen och inriktningen av projekten överensstämmer i huvudsak med statens intentioner. Regeringen anser att de rapporter som och har tagit fram inför kontrollstationen 2014 tecknar en god bild av de senaste årens utveckling. Inför kontrollstationen 2009 kompletterades och Riksantikvarieämbetes rapporter av en granskning som genomfördes av (Statens insatser för att bevara de kyrkliga kulturminnena, RiR 2008:2). Ett sådant inslag av oberoende granskning och analys är ett värdefullt komplement. Regeringen avser därför att, inför kontrollstationen 2019, initiera en fördjupad utvärdering av den kyrkoantikvariska ersättningens användning och effekter. I motion 2013/14:Kr12 begär (SD) en fördjupad utvärdering av den kyrkoantikvariska ersättningen. Motionären anför att storleken på den kyrkoantikvariska ersättningen och förhållandet mellan denna och kyrkans egeninsatser måste vara i rimlig storlek för att det kyrkliga kulturarvet ska kunna bevaras för framtiden. Den fördjupade utvärderingen bör tidigareläggas, och i utvärderingen bör ingå bl.a. att utreda behovet av förhöjd nivå på den kyrkoantikvariska ersättningen så att den inte bara täcker de faktiska behoven utan även inkluderar en översikt av det regelverk som omger ersättningen så att kyrkan får rätt att använda ersättningen både till administration kopplad till det kyrkoantikvariska arbetet och till bevarande av den immateriella delen av det kristna kulturarvet. Det kyrkliga kulturarvet, som byggts upp under , präglas av historiskt djup och rymmer centrala berättelser om samhällets utveckling. Det är också bärare av starka konstnärliga och arkitektoniska uttryck. Utskottet anser att det är av stor betydelse att detta kulturarv bevaras, används och utvecklas för dagens och kommande generationer. Alla som bor i har rätt till den historia som tidigare generationer skapat. Utskottet delar därmed regeringens bedömning att det kyrkliga kulturarvet är en mångsidig resurs i samhällsutvecklingen och en angelägenhet för alla. Utskottet kan konstatera att den kyrkoantikvariska ersättningen har haft stor betydelse för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. Utskottet noterar också att ersättningen har fördelats i enlighet med de principer som slogs fast i samband med relationsändringen mellan staten och kyrkan och att kompetensen inom i frågor som rör förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena har utvecklats positivt. Det samrådsförfarande som etablerats mellan och myndigheterna inom kulturmiljöområdet har utvecklats och bör enligt utskottet fortsätta att utvecklas. Utskottet vill understryka att staten även fortsättningsvis, tillsammans med , bör ta ett ansvar för att det kyrkliga kulturarvet bevaras, används och utvecklas. Det är angeläget att villkoren för den kyrkoantikvariska ersättningen även fortsättningsvis präglas av långsiktighet och förutsägbarhet. Utskottet ser därmed positivt på att regeringen aviserar att den avser att återkomma med förslag till en långsiktig nivå på den kyrkoantikvariska ersättningen i budgetpropositionen . De kulturpolitiska målen och de nationella målen för kulturmiljöarbetet bör kunna inspirera till fortsatt utveckling av arbetet med det kyrkliga kulturarvet. Utskottet delar regeringens bedömning att det inför nästa kontrollstation 2019 bör göras en fördjupad utvärdering av den kyrkoantikvariska ersättningens användning och effekter. Utskottet konstaterar att regeringen har gett i uppdrag att göra en översyn av regelverket om de kyrkliga kulturminnena och dess tillämpning samt vid behov föreslå ändringar i lagstiftningen. Bedömningen görs mot bakgrund av att det i ett flertal remissyttranden om betänkandet Kulturmiljöarbete i en ny tid (SOU 2012:37) påtalades att det finns ett antal oklarheter och problem i fråga om regleringen av de kyrkliga kulturminnena, som inte hanteras inom ramen för uppdrag. Uppdraget, som ska genomföras i samråd med , länsstyrelserna och andra berörda aktörer, ska redovisas i en rapport till () . Detta kan enligt utskottets bedömning komma att leda till vissa förändringar i regelverket redan före nästa kontrollstation. Utskottet är emellertid inte berett att ställa sig bakom kraven i motion 2013/14:Kr12 (SD) om att tidigarelägga den fördjupade översynen. Det finns inte heller skäl att nu ta ställning till nivån på den kyrkoantikvariska ersättningen. Motionen avstyrks därmed. Utskottet anser att skrivelsen inte bör föranleda något initiativ från sida utan bör läggas till handlingarna. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om rester av kolmilor med hänvisning till kulturmiljölagen (1988:950). I motion 2013/14:Kr234 föreslår och (båda C) ett tillkännagivande om mängden kolbottnar med framtida bevarandevärde. De ifrågasätter bevarandevärdet av den stora mängd av kolbottnar som finns och anser att man borde välja ut några typexempel, ordentligt märka ut och registrera dem och sedan lämna dem orörda och säkrade för eventuellt behov av utgrävningar. Övriga lämningar skulle då kunna hanteras av dem som förvaltar eller äger marken. Utskottet behandlade i betänkande 2012/13:KrU9 regeringens förslag till ändringar i dåvarande lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (prop. 2012/13:96, rskr. 2012/13:273). Förslagen innebar ett förtydligande av fornminnesbegreppet som syftade till att göra tillämpningen mer enhetlig och att förbättra möjligheterna för den enskilde att få information om förekomsten av fornminnen. Genom att myndighetsroll förtydligas kan myndigheten ge ett bättre stöd till länsstyrelserna. De nya bestämmelserna trädde i kraft . ändrades lagens namn till kulturmiljölagen. publicerade en ny vägledning som behandlar 2 kap. 1 och 1 a §§, dvs. de paragrafer som reglerar vilka lämningar som har ett skydd som fornlämning och beslut om fornlämningsförklaring. I vägledningen ingår en förenklad lämningstypslista med vägledande rekommendation för vilka typer av lämningar som bör bedömas som fornlämningar respektive övriga kulturhistoriska lämningar. Syftet med vägledningen är att skapa samsyn för att uppnå rättssäkerhet, kvalitet och effektivitet vid tolkning och tillämpning av bestämmelserna i lagen. Vägledningen är rekommendationer om hur bestämmelserna bör tillämpas, men är inte juridiskt bindande. Motion 2013/14:Kr234 (C) avstryks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om Risinge . I motion 2013/14:Kr324 begär m.fl. (S) ett tillkännagivande om att regeringen bör göra en översyn av hur staten kan ta sitt ansvar och se till att Risinge underhålls och repareras så att dess unika valvmålningar bevaras. Motionärerna konstaterar att det är staten som äger kyrkan och som har ansvar för förvaltning och underhåll. Underhållet är kraftigt eftersatt, och det regnar in genom kyrkans spåntak. Bristerna i taket hotar de unika kalkmålningarna, och ett unikt kulturarv kan gå förlorat enligt motionärerna. i , i är känd för långhusets tak- och väggmålningar som utförts när kyrkan fick takvalv av tegel. Vissa byggnadsdelar av kyrkan har daterats senare del. Kyrkan förvaltas av . Enligt uppgift från finns sedan gammalt spår av vattengenomträngning efter läckage i den påbyggnad i kyrkans norra del som utfördes . Detta läckage har åtgärdats, men det är . De fuktproblem som finns i denna del av kyrkan härrör från det markvatten som rinner utmed berggrunden från klockstapeln norr om kyrkobyggnaden och ned mot kyrkan och kan ge viss fuktuppträngning. På taket till denna del av kyrkan brukar det samlas en driva med snö som också har en negativ fuktpåverkan på takspånen. Det vatten som kommer innanför spånen brukar torka ut uppe på vinden. Dessa sker på den motsatta sidan av det synliga gamla vattenläckaget. Efter en inspektion av hela kyrkovinden har detta läckage åtgärdats. Vidare uppger att taket över långhuset där målningarna finns börjar visa tecken på att ett utbyte bör komma till stånd . Här skyddar tegelvalven från genomträngande fukt. Arbete har påbörjats för att handla upp en omläggning av takspån och tjärning av spånen. Någon förvaltningsplan finns inte, utan arbetar utifrån en lista på problem som ska åtgärdas. har vidare en kontaktperson som meddelar om något akut skulle hända i kyrkobyggnaden. Utskottet konstaterar att förvaltar kyrkan och gör årliga inspektioner av underhållsbehovet. Något initiativ med anledning av motion 2013/14:Kr324 (S) behövs inte. Motionen avstyrks därmed. Behovet av internationellt skyddsområde för marin arkeologi Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden om behovet av internationellt skyddsområde för marin arkeologi med hänvisning till pågående utredningsarbete. (C) anför i motion 2013/14:Kr215 att förmågan att exploatera fynd på allt större vattendjup också har fört sökandet av nya arkeologiska fynd ut på internationellt vatten. Motionären anser att bristen på och behovet av ny nationell och internationell lagstiftning för skydd av fyndplatser har blivit högaktuell. Inte minst är det tydligt i att det behövs en ny internationell lagstiftning alternativt en internationell överenskommelse med denna inriktning. Motionären föreslår ett tillkännagivande till regeringen om att skapa en lagstiftning för marint skyddsområde med ett robust regelverk för hur marinarkeologiska fynd hanteras och som gör övrig marin verksamhet i skyddsområdet möjlig. I motion 2013/14:Kr273 framför (S) ett likartat förslag och hänvisar till att anser att man genom havsrättskonventionen kan hitta möjligheter att skydda vraket Svärdet, som förliste i . Regeringen har utsett en särskild utredare som ska se över de svenska baslinjerna och de olika jurisdiktionsgränserna till havs i syfte att ge dessa den precision som modern teknik medger (dir. 2011:41, 2013:98). Utredaren ska också lägga fram förslag om inrättande av en angränsande zon runt Sveriges kuster. Utredaren ska lämna de förslag till författningsändringar som översynen kan ge anledning till. Uppdraget ska redovisas . Av direktiven framgår att en förutsättning för att veta var svensk jurisdiktion kan utövas och var svenska lagregler är tillämpliga är att det finns klart och tydligt angivna geografiska gränser på land och till havs. Det praktiska behovet av tydliga gränser till havs dikteras också av den rättsliga och politiska utvecklingen på flera områden. För att regeringen t.ex. ska kunna inrätta särskilda miljöskyddsområden måste den veta exakt var de svenska jurisdiktionsgränserna rent geografiskt går. För att kunna genomföra EU:s gemensamma fiskeripolitik krävs också att gränserna anges på exakt sätt. Precist bestämda gränser är en avgörande faktor för att på ett adekvat sätt ska kunna påtala och agera mot kränkningar av svenskt territorium. Andra politikområden som berörs av gränsproblematiken är migrations-, hälso-, tull- och skattefrågor, men även andra frågor, såsom skyddet av det undervattenskulturarvet, läggande av rörledningar och kablar, ingripande mot transport av massförstörelsevapen och narkotikasmuggling. Havsrättskonventionen som den är formulerad trädde i kraft . Den samlar havsrättsfrågorna i ett enda politiskt avtal. Konventionen täcker in frågor om bl.a. sjöfart, fiske, beräkning av kuststaters ekonomiska zoner och hur havsmiljön ska skyddas. Konventionen innebar dessutom att en bindande havsrättslig tvistlösningsmekanism upprättades, vilket förenklar fredliga lösningar av konflikter och vidare utvecklar havsrätten genom rättspraxis. Utskottet konstaterar att regeringen har tillsatt en särskild utredare för att se över de svenska baslinjerna och de olika jurisdiktionsgränserna till havs i syfte att ge dessa den precision som modern teknik medger (dir. 2011:41, 2013:98). Härvid berörs även frågor om skyddet av det undervattenskulturarvet. Utredaren ska presentera sina förslag . Utskottet anser att det pågående utredningsarbetet bör avvaktas och avstyrker därmed motionerna 2013/14:Kr215 (C) och 2013/14:Kr273 (S). Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om med hänvisning till byggnadsminnesförklaringen och uppdrag att utveckla, samla och sprida goda exempel på hur kulturmiljön kan främja gruvturismen. I motion 2013/14:Kr211 av (S) föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att undersöka förutsättningarna för att restaurera fastigheterna vid . Motionären anser att borde vara ett riksintresse av stor betydelse att slå vakt om som en traditionsrik riksklenod. Därför är det angeläget att undersöka statens möjligheter att ta ytterligare ekonomiskt ansvar för att bevara detta kulturhistoriska arv. Gruvdriften vid fick ett uppsving under , och ett gruvsamhälle växte upp intill gruvan, den nu övergivna gruvbyn. Driften av gruvan fick en avgörande betydelse för landets ekonomi då också det mesta silvret togs upp. Gruvan upplevde vissa uppsving omkring 1750 och 1850. överläts ägandet av gruvan till bergslaget. Flera privata bolag ägde gruvan till 1988 då Sala kommun övertog ägandet. ägs gruvområdet huvudsakligen av ett bolag, där kommunen är majoritetsägare. byggnadsminnesförklarades av i . Till stor del innefattar byggnadsminnesområdet tekniska byggnader och anläggningar som lavar, kanaler, maskinhus, magasin, bodar och personaltjänstebostäder av skilda slag, men även administrationsbyggnader. Byggnaderna inom skyddsområdet uppfördes och speglar gruvans utveckling och historia. Bebyggelsen fick huvudsakligen sin nuvarande utformning . Regeringen gav i uppdrag att utveckla, samla och sprida goda exempel på hur kulturmiljön kan främja gruvturismen.