bet · H101UbU19 · 2014-05-27 00:00:00 — Vad gäller särskilt stöd följer det av både skollagen och läroplanerna att rektorn ansvarar för att eleverna får sådant stöd och den hjälp de behöver och att rektorn vid behov ser över fördelningen av resurser. Signaler om att en elev riskerar att inte uppnå kunskapskraven ska komma genom uppgifter från lärare eller övrig skolpersonal men kan också komma från en elev eller elevs vårdnadshavare eller på annat sätt (3 kap. 8 § skollagen). Så snart det framkommit att en elev behöver särskilt stöd ska rektorn eller den rektorn utser fatta beslut om att åtgärdsprogram ska upprättas (3 kap. 9 § skollagen). Utskottet anser att nuvarande bestämmelser är väl avvägda och ser ingen anledning att ändra dem. Däremot bör det påpekas att bestämmelserna i skollagen ställer krav på att det finns rutiner för hur personalen ska rapportera till rektor när det blir aktuellt att bedöma om en elev är i behov av särskilt stöd (prop. 2009/10:165 s. 290). Utskottet avstyrker därmed motion 2013/14:Ub10 (MP) yrkande 1. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att utreda behovet av att lagstadga tillgången till speciallärare och pedagoger i skolan. Jämför reservation 2 (MP). I motion 2013/14:Ub10 yrkande 2 av (MP) framhåller motionären behovet av fler speciallärare och specialpedagoger i skolan. Om en elev är i behov av extra hjälp är det viktigt att han eller hon får stöd så fort som möjligt. ges särskilt stöd främst i skolans högre årskurser, vilket är . Enligt motionären har många speciallärare och specialpedagoger försvunnit från svenska skolor . Det innebär att våra skolor står sämre rustade att möta varje elev, oavsett vilket stöd han eller hon är i behov av. Regeringen har inte heller lyckats fylla platserna till det nya speciallärarprogrammet. I ett sådant läge ger inte fler utbildningsplatser fler examinerade speciallärare. Det behövs andra incitament för att fler ska vara lockade att läsa vidare till speciallärare och specialpedagoger och axla en sådan roll inom skolan. I yrkande 3 framhålls att skollagen inte reglerar tillgången till speciallärare och specialpedagoger, inte heller regleras vilken funktion de har i skolans arbete med att få alla elever att utvecklas så långt möjligt. Det kan inverka på förutsättningarna inom yrket. Därför bör regeringen enligt motionären skyndsamt utreda behovet av att lagstadga tillgången till speciallärare och specialpedagoger för att garantera ett fungerande särskilt stöd i skolan. Av skollagen framgår att det ska finnas personal i skolan med sådan kompetens att elevernas behov av specialpedagogiska insatser kan tillgodoses (2 kap. 25 § skollagen). Utskottet vill i sammanhanget påminna om att speciallärarutbildningen avvecklades men återinfördes . Utskottet välkomnar att regeringen i vårbudgeten (prop. 2013/14:100) aviserar en utbyggnad av speciallärarutbildningen. Utbyggnaden ska uppgå till 900 utbildningsplatser (pressmeddelande ). Satsningen ska enligt planen påbörjas . Denna satsning ska läggas till den utbyggnad med 100 utbildningsplatser som aviserats i budgetpropositionen (prop. 2013/14:1). Totalt innebär satsningen att ytterligare 3 000 speciallärare enligt planen ska tillföras skolväsendet . Utskottet vill även lyfta fram det aviserade förslaget i vårbudgeten om att införa en skattefri examenspremie på för den som avlägger en speciallärar- eller specialpedagogexamen. Tillsammans med förslaget om en utbyggnad av speciallärarutbildningen kommer en examenspremie att stärka tillgången till speciallärare och specialpedagoger i skolan. Utskottet ser också positivt på regeringens avsikt att ge i uppdrag att genomföra kompetensutvecklingsinsatser och utforma stödmaterial, med anledning av det förtydligande av lagstiftningen som föreslås. Mot bakgrund av det aviserade uppdraget till , de aviserade satsningarna på speciallärare och examenspremie för blivande speciallärare och specialpedagoger anser utskottet att ytterligare åtgärder från inte är motiverade. Utskottet avstyrker därmed motion 2013/14:Ub10 (MP) yrkandena 2 och 3. Rätten till särskilt stöd Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att regeringen skyndsamt bör agera och vidta åtgärder för att undvika att det ställs krav på diagnos för att få särskilt stöd. Jämför reservation 3 (MP). I motion 2013/14:Ub10 yrkande 4 av (MP) konstaterar motionären att det inte finns någon koppling mellan krav på diagnos och rätten till särskilt stöd i skolans styrdokument. Enligt motionären vittnar ändå allt fler om ett sådant växande samband. Rätten till särskilt stöd ska enbart styras av behov. De förändringar som regeringen nu föreslår syftar till att stöd ska kunna ges utan omfattande utredningar och utan att diagnos har fastställts. Men i ett läge där skolan saknar resurser och lärarens inflytande över de resurser som trots allt finns inte ökar finns det en risk att kravet på diagnos för att ge eleven i fråga särskilt stöd ökar ytterligare. Regeringen bör därför skyndsamt agera och vidta åtgärder för att undvika en koppling mellan krav på diagnos och rätten till särskilt stöd. Utskottet konstaterar i likhet med motionären att skollagen inte reglerar huruvida medicinska diagnoser ska utgöra villkor för att en elev ska få särskilt stöd. Av skollagen framgår att det är elevens behov som ska styra om särskilt stöd ska ges (3 kap. 8 § skollagen). Om en elev eller vårdnadshavare anser att åtgärdsprogrammet inte uppfyller kraven i skollagen kan detta anmälas till (28 kap. 16 § skollagen). Vidare vill utskottet påminna om att Skolinspektionen har ansvar för tillsyn över skolväsendet (26 kap. 3 § skollagen). Utskottet konstaterar att regelverket kring särskilt stöd är både tydligt och väl avvägt. Utskottet ser därför ingen anledning att vidtar någon åtgärd utan avstyrker motion 2013/14:Ub10 (MP) yrkande 4. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Ökade lärarbefogenheter, punkt 3 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ub10 av (MP) yrkande 1. Det är lärarna som bäst kan avgöra vilka behov som finns hos eleverna. Ansvariga lärare bör därför i större utsträckning kunna påverka beslut om avsteg från timplanen och möjlighet till extra lärarstöd, specialundervisning, integrerat språkstöd, hjälp från elevhälsan eller annat stöd. Regeringens förslag om minskad administration och byråkrati runt åtgärdsprogrammen är i grunden bra och kan bidra till att stöd kan sättas in fortare, men lämnar berörda lärare och rektorer i stor osäkerhet vad som egentligen ska gälla och vilka insatser som det berör. tidigare förslag om en s.k. ordinationsrätt för lärare hade i detta fall kunnat förtydliga lärarnas befogenheter och ytterligare förstärkt arbetet med att ge varje elev det stöd som krävs i skolan. Lärarnas bedömningar måste bli starkt styrande i beslut om hur resurser ska fördelas och vilka stödinsatser som ska sättas in för olika elever och grupper. Lärarens befogenheter när det gäller stöd och resurser måste därför öka. Begreppet ordinarie undervisning vidgas därmed. Regeringen bör vidta lämpliga åtgärder enligt vad som anförts ovan. Speciallärare och specialpedagoger, punkt 4 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ub10 av (MP) yrkandena 2 och 3. Om en elev är i behov av extra hjälp är det viktigt att hon eller han får stöd så fort som möjligt. ges särskilt stöd främst i skolans högre årskurser, vilket är . har tusen speciallärare och specialpedagoger försvunnit från svenska skolor. Det innebär att våra skolor står sämre rustade att möta varje elev, oavsett vilket stöd han eller hon är i behov av. Regeringen har inte heller lyckats fylla platserna till det nya speciallärarprogrammet. I ett sådant läge ger inte fler utbildningsplatser fler examinerade speciallärare. I stället måste andra incitament till för att fler ska vara lockade att läsa vidare till speciallärare och specialpedagog och axla en sådan roll inom skolan. Regeringen bör vidta lämpliga åtgärder enligt vad som anförs ovan. I skollagen regleras inte heller tillgången till speciallärare och specialpedagoger eller vilken funktion de har i skolans arbete med att få alla elever att utvecklas så långt det är möjligt. Det kan inverka på förutsättningarna inom yrket. Därför bör regeringen skyndsamt utreda behovet av att lagstadga tillgången till speciallärare och specialpedagoger för att garantera ett fungerande särskilt stöd i skolan. Rätten till särskilt stöd, punkt 5 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:Ub10 av (MP) yrkande 4. I skolans styrdokument finns ingen koppling mellan krav på diagnos och rätten till särskilt stöd. Ändå vittnar allt fler om ett sådant växande samband. Rätten till särskilt stöd ska enbart styras av behov. De förändringar som regeringen nu föreslår syftar förvisso till att särskilt stöd ska kunna ges utan omfattande utredningar och utan att diagnos fastställs. Men i ett läge där skolan saknar resurser och lärarens inflytande över de resurser som finns inte ökar finns det en risk att kravet på diagnos för att ge eleven i fråga särskilt stöd ökar ytterligare. Regeringen bör därför skyndsamt agera och vidta åtgärder för att undvika en koppling mellan krav på diagnos och rätten till särskilt stöd. Individuella skriftliga utvecklingsplaner och annan information (S) (S), (S), (S), (S), (S) och (S) anför: Alltmer av lärarnas arbetstid upptas av administration. Fler nationella prov, obligatorisk närvarorapportering, skriftliga omdömen för alla elever från årskurs ett, individuella utvecklingsplaner och skriftliga åtgärdsprogram är alla exempel på insatser som var för sig är fullt rimliga men som sammantaget innebär en så omfattande arbetsbörda att det kraftigt minskar den tid lärarna kan lägga ned på att planera och bedriva undervisning. I propositionen förslår regeringen att ett tillägg ska göras i skollagen (2010:800) med innebörden att om ett åtgärdsprogram utarbetas behöver inte den skriftliga individuella utvecklingsplanen innehålla samma information. I detta särskilda yttrande vill vi närmare redogöra för vår syn på individuella utvecklingsplaner. När de skriftliga individuella utvecklingsplanerna infördes angavs i regleringen att planen skulle vara framåtsyftande och sammanfatta vilka insatser som behövdes för att eleven skulle nå målen och i övrigt utvecklas så långt som möjligt inom ramen för kursplaner och läroplanen. Vid införandet gavs betyg från årskurs 8. Den nuvarande regeringen införde skriftliga betygsliknande omdömen 2008 i de individuella skriftliga utvecklingsplanerna. Regeringen ökade då lärarnas administrativa börda. Det sades att omdömena skulle vara formativa, till skillnad mot betyg som till sin karaktär är summativa. Det visar sig dock att de skriftliga omdömena ofta har fått en summativ karaktär. Många duktiga lärare använder olika verktyg för att ge formativ bedömning, t.ex. genom att prata med elever och föräldrar kontinuerligt i stället för att skriva ned bedömningarna. Barn och föräldrar måste känna sig trygga i att de får information om elevens utveckling och får tydliga formativa bedömningar om hur målen i kursplaner och läroplanen kan nås och hur eleven i övrigt kan utvecklas så långt som möjligt. Professionen, lärare och rektorer, är de som är bäst på att hitta verktyg och metoder för att säkerställa detta. Vi ställer oss bakom de förslag som regeringen nu lagt fram, men vi anser att man bör överväga ändringar i skollagen så att de individuella utvecklingsplanerna helt slopas. Skollagen ska ställa krav på formativ bedömning, men hur detta utförs och dokumenteras ska vara upp till skolan att besluta. En lärare som undervisar i flera klasser och ämnen lägger ofta en arbetsvecka per läsår på att producera även de mest rudimentära omdömen en gång per termin utan att det bidrar nämnvärt till elevernas utveckling. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2013/14:160 Tid för undervisning – lärares arbete med stöd, särskilt stöd och åtgärdsprogram: antar regeringens förslag till lag om ändring i skollagen (2010:800). 2013/14:Ub9 av m.fl. (V): avslår regeringens förslag om lärares arbete med stöd och särskilt stöd (avsnitt 5 i propositionen). 2013/14:Ub10 av (MP): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ge lärare mer ansvar och befogenheter att styra pedagogiska resurser och ge elever det stöd som krävs. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av fler speciallärare och specialpedagoger i skolan. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda behovet av att lagstadga tillgången till speciallärare/pedagoger för att garantera ett fungerande särskilt stöd i skolan. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om utvecklingen mot att det krävs en diagnos för att få stöd. Förslag till lag om ändring i skollagen (2010:800)