bet · H101JuU23 · 2014-05-13 00:00:00 — Regeringen föreslår (s. 428) att preciseringar av var en fråga ska handläggas tas bort. Några särskilda regler som anger var en fråga ska handläggas inom behövs som regel inte enligt regeringen. bör själv avgöra vilken organisationsenhet som ska ha en viss uppgift. Regeringen konstaterar (s. 436 f.) att vapenärenden i stor utsträckning överklagas av enskilda personer. Inte sällan hålls det en muntlig förhandling i sådana mål. Enligt regeringen kan det finnas rationella skäl för den nya att koncentrera handläggningen av t.ex. vapenärenden till en eller ett fåtal platser i landet. Med nuvarande regler skulle alla överklagade vapenärenden i så fall prövas av någon eller några få förvaltningsrätter. Den enskilde bör dock inte drabbas av försämringar på grund av hur väljer att organisera sig. Den som överklagar ett vapenärende bör alltså inte få längre till den domstol som ska pröva ärendet än vad som är fallet . Regeringen föreslår därför en ny forumregel i vapenärendena som innebär att behörig förvaltningsrätt är den förvaltningsrätt inom vars domkrets den klagande var folkbokförd för beslutet. Vidare föreslår regeringen (s. 441 f.) att beslut som huvudregel ska överklagas till allmän förvaltningsdomstol i stället för till . I en del äldre författningar finns det fortfarande regler om att vissa beslut som fattas inom polisorganisationen ska överklagas till . Dessa regler har historiska rötter. De skäl som ursprungligen låg bakom att beslut av en polismyndighet skulle överklagas dit har dock inte längre bärkraft eftersom uppgifter när det gäller polisverksamheten i princip har upphört. Polisens behandling av personuppgifter Regeringen föreslår (s. 447 f.) att ska vara personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som myndigheten utför och den behandling som utförs i polisiär verksamhet vid . ska föra de författningsreglerade register som förs av och de lokala polismyndigheterna. Regeringen föreslår vidare (s. 479 f.) att polisdatalagen (2010:361) ska tillämpas i Säkerhetspolisens verksamhet i samma utsträckning som . Regeringen konstaterar att när blir en del av finns det skäl att överväga hur dess personuppgiftsbehandling ska regleras. Regeringen gör bedömningen (s. 472 f.) att personuppgiftslagen till stora delar är tillräcklig för laboratoriets verksamhet. I vissa avseenden, t.ex. när det gäller behandlingen av känsliga personuppgifter, behövs dock ytterligare reglering. Regeringen avser (s. 479) att återkomma i den frågan möjligt i ett annat sammanhang. föreslår regeringen att polisdatalagen (2010:361) inte ska vara tillämplig i verksamhet utom när laboratoriet behandlar personuppgifter i de register som regleras i 4 kap. polisdatalagen, t.ex. dna-registret och spårregistret. Ny lag om elimineringsdatabasen Vid analysen av ett spår från en brottsplats får man ibland fram flera olika dna-profiler, en s.k. blandbild. En blandbild kan bero på att dna:t i spåret från brottsplatsen har blandats med dna som är ovidkommande för brottsutredningen, en s.k. kontaminering. Kontaminerade dna-prover kan leda till felaktiga undersökningsresultat, vilket kan få till följd både att en dna-profil från en icke misstänkt person läggs in i spårregistret och att en brottsutredning inte kan föras framåt eftersom man utgår från en felaktig dna-profil. Regeringen konstaterar (s. 452 f.) att med hänsyn till de negativa effekter en kontaminering kan få har inrättat en elimineringsdatabas med dna-profiler från personer som riskerar att kontaminera dna-spår, främst personal vid laboratoriet. Datainspektionen har emellertid funnit att den jämförelse som laboratoriet gör mellan dna-profiler i elimineringsdatabasen och spårregistret inte är förenlig med gällande rätt. Laboratoriet har därför förelagts att upphöra med all sådan jämförelse. Beslutet har överklagats. Enligt regeringen (s. 455) är en elimineringsdatabas det enda sättet att systematiskt förebygga och upptäcka kontamineringar. Regeringen föreslår därför att det införs ett register över dna-profiler kallat elimineringsdatabasen. Syftet med elimineringsdatabasen ska vara att stärka kvaliteten i den forensiska dna-verksamheten. Anställda vid och andra som riskerar att kontaminera material, prover eller lokaler ska vara skyldiga att lämna prov för dna-analys i syfte att dna-profilen ska registreras i databasen. Personuppgifter i databasen ska endast få behandlas för att upptäcka och utreda kontamineringar vid dna-analyser och hanteringen av dna-spår. Databasen ska inte få användas för att utreda brott. För att få en samlad och överskådlig reglering som innehåller alla bestämmelser som gäller databasen föreslår regeringen en ny lag, lagen om elimineringsdatabasen. Eftersom redan för en elimineringsdatabas bör den nya lagen enligt regeringen (s. 534) träda i kraft så fort som möjligt, vilket är . Fram till dess att den nya inleder sin verksamhet ska lagen om elimineringsdatabasen utgå från den befintliga polisorganisationen. Polisens tillgång till andra myndigheters uppgifter Regeringen framhåller (s. 482) att polisens omorganisation inte får leda till att den nya får sämre tillgång till uppgifter som andra myndigheter förfogar över. Regeringen föreslår därför att ska ha samma tillgång till uppgifter hos andra myndigheter och direktåtkomst till register som förs av andra myndigheter som och de lokala polismyndigheterna har . För att inte Säkerhetspolisens tillgång till uppgifter ska förändras när den blir en fristående myndighet föreslår regeringen att Säkerhetspolisen särskilt ska anges i vissa bestämmelser i bl.a. polisdatalagen (2010:361) och lagen (1998:620) om belastningsregister. Regeringen föreslår (s. 489) att det införs bestämmelser i vapenlagen (1996:67) om personuppgiftsansvar, tillgång till personuppgifter, behandling av känsliga personuppgifter, sökbegränsningar när det gäller sådana uppgifter och ytterligare föreskrifter. Vidare föreslår regeringen att bestämmelsen om rättelser och skadestånd anpassas till den nya regleringen. finns det både lokala och centrala vapenregister som förs med hjälp av automatiserad behandling. De lokala registren förs av polismyndigheterna och de centrala av . Regeringen föreslår (s. 493) att de lokala vapenregistren tas bort. Enligt förslaget ska det alltså endast finnas en typ av vapenregister (), som förs av . Vidare föreslår regeringen (s. 499) att förbudet mot samkörning av vapenregister upphävs. Enligt regeringen talar verksamhetsskäl för att förbudet mot samkörning upphävs. kommer att behöva samköra registren för bl.a. uppföljning av ärendehandläggningen och för att kunna framställa statistik. Samkörning kan också i viss utsträckning behövas för kontrollen över vapenhandlare. Det kan vidare finnas behov av att i enskilda fall samköra registren för spaning eller utredning av vissa grova brott med anknytning till vapen. Regeringen framhåller i sammanhanget att vapenregistren inte innehåller någon särskilt integritetskänslig information (de uppgifter som kan vara känsliga finns i vapenärendena). Regeringen föreslår vidare bl.a. att det införs regler om hur länge uppgifter får bevaras i vapenregister. Enligt regeringen (s. 488) bör det införas en samlad reglering av behandlingen av personuppgifter i vapenärenden och vapenregister. Regeringen föreslår därför att det införs ett nytt kapitel i vapenlagen, kap. 1 a, där reglerna om personuppgiftsbehandling samlas. Sekretess i den nya polisorganisationen Regeringen föreslår (s. 510) att sekretess ska gälla inom för uppgifter i ärenden enligt vapenlagen, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller ammunition kommer till brottslig användning. Ett sådant s.k. omvänt skaderekvisit gäller för sådana uppgifter. Regeringens förslag innebär vidare att sekretessen för uppgifter i vapenregister ska vara densamma som . Bestämmelsen har utformats så att sekretessen även gäller hos andra myndigheter (bl.a. Säkerhetspolisen) som har direktåtkomst till vapenregister. Regeringen konstaterar (s. 509) att Säkerhetspolisen i stor utsträckning tillämpar samma sekretessregler i den brottsförebyggande och brottsutredande verksamheten som övriga delar av polisen. I den nya organisationen kommer dock Säkerhetspolisen att bli en fristående myndighet. För att inte sekretesskyddet i myndighetens verksamhet ska försämras föreslår regeringen att Säkerhetspolisen ska pekas ut i de bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, som den berörs av. Regeringens förslag innebär att sekretess och sekretessbrytande regler ska gälla i Säkerhetspolisens verksamhet i samma utsträckning som . Regeringen framhåller (s. 511 f.) att den omständigheten att Säkerhetspolisen blir en fristående myndighet inte får leda till att samarbetet mellan och Säkerhetspolisen försvåras. Regeringen föreslår därför att det införs bestämmelser som bryter sekretessen till skydd för enskilda mellan och Säkerhetspolisen. De nuvarande sekretessbrytande bestämmelserna i polisdatalagen (2010:361) och OSL täcker enligt regeringen inte alla situationer där uppgifter kan behöva utbytas mellan myndigheterna. Regeringen föreslår därför att personuppgifter bör kunna utväxlas mellan och Säkerhetspolisen utan hinder av viss sekretess till skydd för enskilda, om den mottagande myndigheten har behov av uppgiften i sin brottsbekämpande verksamhet. De bestämmelser om sekretess till skydd för enskilda där regeringen ser ett behov av att göra det möjligt att bryta sekretessen mellan myndigheterna finns i 21 kap. 3 § första stycket OSL (sekretess för uppgift om enskilds adress, telefonnummer osv. för att säkerställa skyddet för det som brukar kallas skyddade adresser) och i 35 kap. 1 § OSL (sekretess för uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden i bl.a. förundersökningar och misstankeregistret). När det gäller den sistnämnda bestämmelsen framhåller regeringen (s. 514) att ett sekretessgenombrott enligt bestämmelsen redan medges när det gäller uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga enligt polisdatalagen. En regel som bryter denna sekretess även när det gäller uppgifter som inte har gjorts gemensamt tillgängliga skulle förenkla informationslämnandet mellan myndigheterna. Med hänsyn till de vinster för brottsbekämpningen som detta skulle innebära kan den ökade risken för integritetsintrång enligt regeringens mening godtas. Regeringen framhåller vidare (s. 514) att uppgifter inte kommer att kunna lämnas mellan myndigheterna utan någon som helst prövning, eftersom det ska krävas att den mottagande myndigheten behöver de efterfrågade uppgifterna i sin brottsbekämpande verksamhet. Vissa bestämmelser om sekretess till skydd för enskilda Regeringen föreslår (s. 516 f.) att sekretess till skydd för enskilda enligt 35 kap. 1 § första stycket 6 OSL ska gälla för register som förs av enligt 4 kap. polisdatalagen eller som annars behandlas enligt de bestämmelserna och för uppgifter som behandlas av Säkerhetspolisen med stöd av samma lag. Med den avgränsningen får bestämmelsen enligt regeringen (s. 518) ungefär samma omfattning som . Vidare föreslår regeringen (s. 519 f.) att sekretess ska gälla i ärenden om avskiljande av den som studerar vid polisprogrammet för uppgifter om en enskilds hälsotillstånd och andra personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men om uppgiften röjs. Den nya sekretessregeln har i förslaget arbetats in i 23 kap. 6 § OSL. Det införs sekretessbrytande regler som gör det möjligt för personalen i hälso- och sjukvården och att lämna ut de sekretessbelagda uppgifter om en studerande som behövs för prövningen av ett ärende om avskiljande eller avstängning. Därutöver föreslår regeringen (s. 523 f.) att en ny sekretessbestämmelse förs in i 35 kap. OSL för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden som förekommer i elimineringsdatabasen. Sekretessen ska gälla om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider skada eller men (s.k. omvänt skaderekvisit). En särskild övergångslag med anledning av ombildningen Regeringen föreslår (s. 534 f.) att de övergångsbestämmelser som är gemensamma för den nya polisorganisationen ska samlas i en särskild övergångslag. I den föreslagna lagen klargörs bl.a. att ett beslut som har fattats eller en åtgärd som har vidtagits av en myndighet inom polisväsendet och som upphör ska anses ha fattats respektive vidtagits av den myndighet som efter omorganisationen övertar handläggningen av denna typ av ärenden. I enlighet med det som har godkänt ska landets polismyndigheter ombildas till en sammanhållen polismyndighet . ska Säkerhetspolisen inrättas som en fristående myndighet. Därmed genomförs en historisk reform som ger en ny polisorganisation med bättre förutsättningar att minska brottsligheten och öka tryggheten för alla. En särskild organisation har inrättats för det omfattande och komplexa arbetet med att genomföra sammanslagningen. Som regeringen framhåller är organisationsförändringen inte tänkt att leda till förändrade ansvarsområden eller arbetsuppgifter för och Säkerhetspolisen, och de båda myndigheterna ska vidare i stor utsträckning själva få bestämma sin egen organisation. Även med dessa utgångspunkter kräver emellertid den nya organisationen omfattande lagstiftningsåtgärder. Behovet av de lagändringar som regeringen föreslår är i många fall uppenbart med hänsyn till bl.a. de nya organisatoriska begreppen. Utskottet noterar med tillfredsställelse att lagarna även i övrigt har gått igenom en välbehövlig språklig översyn, där regeringen bl.a. har sett till att de polisiära begreppen används på ett enhetligt sätt i författningstexterna. Vidare har språket moderniserats. Av de skäl som regeringen för fram i propositionen ställer sig utskottet bakom förslaget till ny lag om elimineringsdatabasen och de övriga förslag som innebär faktiska förändringar i vissa regelverk, t.ex. att upphäva förbudet mot att förordna någon som är till ordningsvakt. Utskottet anser vidare att regeringens lagförslag är väl avvägda när det gäller att anpassa regleringen av personuppgiftsbehandlingen och bestämmelserna om sekretess till den nya organisationen. Utskottet återkommer nedan till frågan vilka konsekvenser sammanslagningen av polismyndigheterna får när det gäller allmänna handlingars offentlighet och sekretess. Det har inte väckts några förslag i om att avslå eller ändra något av regeringens lagförslag. Utskottet ställer sig bakom samtliga lagförslag men noterar att lagen (1986:436) om näringsförbud kommer att ersättas med en ny lag (prop. 2013/14:215). Eftersom lagen (1986:436) om näringsförbud därmed kommer att vara upphävd när den nya polisorganisationen införs bör avslå regeringens förslag om ändring i den lagen (lagförslag 54). I övrigt föreslår utskottet att antar samtliga lagförslag, dock med smärre korrigeringar i följande lagar: – lagen om elimineringsdatabasen (lagförslag 2) – lagen om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll (lagförslag 72) – lagen om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) (lagförslag 116) – lagen om ändring i utlänningslagen (2005:716) (lagförslag 138) – lagen om ändring i livsmedelslagen (2006:804) (lagförslag 149) – lagen om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) (lagförslag 169) – lagen om ändring i lagen (2011:1070) om handel med sälprodukter (lagförslag 190) – lagen om ändring i lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet (lagförslag 196) – lagen om ändring i lagen (2014:000) om elimineringsdatabasen (lagförslag 201). Avslutningsvis noterar utskottet att regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister (lagförslag 99) innefattar en smärre språklig ändring i 6 § utöver de ändringar som har markerats genom kursivering (femton har återgetts som 15 i sista stycket). Hanteringen av ärenden om brottsmisstankar mot poliser och åklagare Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att inrätta en fristående myndighet för hanteringen av brottsmisstankar mot poliser och åklagare. Jämför reservation 1 (MP, V). I kommittémotion 2013/14:Ju22 av m.fl. (V) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett förslag om att inrätta en fristående myndighet för hantering av brottsmisstankar mot poliser. Ett liknande förslag finns i kommittémotion 2013/14:Ju23 av m.fl. (MP) yrkande 1. Hur polisen ska handlägga bl.a. ärenden om brottsmisstankar mot polisanställda framgår av förordningen (2010:1031) om handläggning av ärenden om brott av anställda inom polisen m.m. Frågan om sådana s.k. särskilda utredningar bör ligga hos polismyndigheterna eller hos en myndighet som är avskild från polisen har länge varit föremål för diskussion. handläggs anmälningar mot polisanställda av en särskild avdelning inom Rikspolisstyrelsen1[Före var verksamheten för särskilda utredningar, tidigare kallad internutredningsverksamheten, organiserad som en del av polismyndigheterna.]. Avdelningen bedriver sitt utredningsarbete på sex orter i landet. Anmälningar om brott eller påståenden om att någon polisanställd har handlat fel i tjänsten ska enligt förordningen överlämnas till en åklagare. Det är åklagaren som leder brottsutredningarna, ger direktiv om vilka utredningsåtgärder som ska vidtas och slutligen beslutar i ärendet. Polisens uppgift vid särskilda utredningar är att biträda åklagarna med utredningsåtgärder. föreslog i sitt betänkande En sammanhållen svensk polis (SOU 2012:13) att verksamheten som bedrivs enligt förordningen (2010:1031) om handläggning av ärenden om brott av anställda inom polisen m.m., ska ingå i den nya som en egen avdelning. Regeringen har tillsatt en särskild utredare som i nära samarbete med ska besluta om och genomföra de åtgärder som krävs för att ombilda och polismyndigheterna till en sammanhållen myndighet (dir. 2012:129). Utredaren har antagit namnet för nya (genomförandekommittén). Uppdraget ska slutredovisas . Enligt genomförandekommitténs utredningsdirektiv ska det vid den nya finnas bl.a. en avdelning för sådana särskilda utredningar som görs enligt förordningen (2010:1031) om handläggning av ärenden om brott av anställda inom polisen m.m. (s. 4). Det ska också finnas ett insynsråd som bl.a. särskilt ska följa verksamheten med särskilda utredningar (s. 7). Regeringen skriver i direktiven (s. 7–8) att den delar bedömning att verksamheten med särskilda utredningar ska ingå i som en egen avdelning. Enligt regeringen är kvaliteten i dessa utredningar avgörande för att allmänheten ska ha förtroende för verksamheten. Hög kvalitet förutsätter tillgång till bred kompetens och erfarenhet av utredningsverksamhet, vilket bäst garanteras om verksamheten finns kvar inom polisen. Regeringen konstaterar i propositionen (s. 398) att det enligt direktiven till genomförandekommittén ska finnas vissa avdelningar inom , bl.a. en särskild avdelning för sådana brottsutredningar som regleras i förordningen (2010:1031) om handläggning av ärenden om brott av anställda inom polisen m.m. Enligt regeringens förslag i propositionen anges bl.a. den avdelningen särskilt i en ny bestämmelse, 2 b §, i polislagen (1984:387). Frågan hur samhället säkerställer att polisen inte överträder sina befogenheter är av grundläggande betydelse för medborgarnas förtroende för rättsväsendet. Flera statliga utredningar har haft i uppdrag att överväga om verksamheten med de särskilda utredningarna bör brytas ut ur polisorganisationen. Saken har analyserats grundligt av den parlamentariskt sammansatta , vars förslag ligger till grund för den organisatoriska reform som genomförs (se SOU 2012:13 s. 276 f.). Som framgår ovan föreslog att verksamheten med särskilda utredningar ska ingå i den nya som en egen avdelning på nationell nivå. Utskottet kan konstatera att kommitténs förslag var enhälligt. Av bl.a. direktiven till genomförandekommittén framgår att regeringen delar bedömning att ska ha en särskild avdelning som handlägger ärenden om brott av framför allt polisanställda, åklagare och domare. Regeringen har också föreslagit att bl.a. en sådan avdelning ska pekas ut i en ny bestämmelse, 2 b §, i polislagen (1984:387). Utskottet instämmer i regeringens bedömning i detta avseende. I likhet med både och regeringen vill utskottet understryka att kvaliteten i de särskilda utredningarna är helt avgörande för att allmänheten ska ha förtroende för verksamheten. Hög kvalitet förutsätter tillgång till bred kompetens och erfarenhet av brottsutredningar. Liksom regeringen anser utskottet att detta bäst garanteras genom att verksamheten finns kvar inom polisen. Det ska dock understrykas att avdelningen för särskilda utredningar självfallet ska vara så obunden som möjligt gentemot den övriga operativa polisverksamheten vid . Utskottet noterar i det sammanhanget med tillfredsställelse att det kommer att inrättas ett insynsråd som bl.a. särskilt ska följa verksamheten med särskilda utredningar. Det är också värt att notera att regeringen, i tilläggsdirektiv till , har gett uttryck för uppfattningen att tillsynen över polisen ska utövas av en myndighet som är fristående från polisen (dir. 2014:17). Utskottet är sammanfattningsvis inte berett att ställa sig bakom motionsförslagen om en fristående myndighet för hanteringen av brottsmisstankar mot poliser och åklagare. bör således avslå kommittémotionerna 2013/14:Ju22 (V) yrkande 1 och 2013/14:Ju23 (MP) yrkande 1. Offentlighet, sekretess och insyn Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att utreda och förbättra insynen och integritetsskyddet i den nya polisorganisationen. Jämför reservationerna 2 (V) och 3 (MP). I kommittémotion 2013/14:Ju22 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör låta utreda och analysera vilka konsekvenser den nya polisorganisationens verksamhet har för allmänhetens insyn och den enskildes sekretess- och integritetsskydd samt hur väl kontrollen av efterlevnaden av behörighetsreglerna fungerar. I kommittémotion 2014/14:Ju23 av m.fl. (MP) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att insynen i styrningen av polisens verksamhet behöver förbättras. Allmänhetens insyn i polisens verksamhet Regeringen konstaterar (s. 505–506) att när inrättas försvinner de formella myndighetsgränserna. Handlingar som skickas mellan olika delar av kommer därför inte att bli allmänna i tryckfrihetsförordningens mening. I polisverksamheten kommer därmed färre handlingar än att vara allmänna. Enligt regeringens bedömning kommer allmänhetens insyn i polisverksamheten dock i praktiken inte att påverkas i någon större utsträckning av omorganisationen. När det gäller polisens hantering av förvaltningsärenden får förändringen enligt regeringen ingen större betydelse. I den brottsbekämpande verksamheten, som är den verksamhet inom polisen som genererar flest handlingar, har polisen ett nära samarbete med åklagare. Utbytet av uppgifter mellan polisen och åklagarna kommer inte att förändras genom den nya polisorganisationen. Handlingar som skickas mellan och kommer således att bli allmänna i samma utsträckning som . I vissa fall kan en handling bli allmän även när den överlämnas mellan två enheter inom en och samma myndighet (2 kap. 8 § tryckfrihetsförordningen). Med utgångspunkt i de arbetsuppgifter som respektive avdelning har bedömer regeringen att (som kommer att bli en egen avdelning inom ) och avdelningen för verksamheten med särskilda utredningar torde anses utgöra självständiga organ i förhållande till övriga enheter inom . Däremot går det enligt regeringen inte att bedöma om den nationella operativa avdelningen kommer att anses som ett självständigt organ i tryckfrihetsförordningens mening. Detta beror på att det ännu inte är klart vilken roll och vilka uppgifter den avdelningen får i den nya organisationen.