bet · H101KU20 · 2014-05-28 00:00:00 — hade expansionen gett flera starka resultat, men bolaget pekade också på att detta hade medfört ett ökat risktagande, som till följd av bl.a. den globala ekonomiska krisen hade skapart flera utmaningar. Vidare anförde han att redogjort för att förvärvet av Nuon var en av flera faktorer som belyste detta. Den presentation av läget för som presenterats var enligt bolaget i linje med de europeiska energibolagens bekymmersamma utveckling och bekräftade de problematiska utmaningar som tillsammans med den övriga europeiska energimarknaden stod inför. hade de stora europeiska energibolagens aktievärde minskat med , vilket motsvarade en total värdeminskning på ca 2400 miljarder, uppgav statsrådet. Det var nu viktigt med krafttag från . Bolaget hade kommunicerat att det hade betydande utmaningar inom tysk kärnkraft, tysk kolkraft och holländsk gaskraft, och regeringen såg ingen anledning att göra en annan bedömning. 3 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN OCH STATLIGA BOLAG M.M. värna brett stöd för hantering av innehavet av tysk kol, tysk kärnkraft och holländsk gas. Vidare anförde bl.a. att givet man då visste med utdragen ekonomisk kris, en förändrad energimarknad och fallande elpriser var 89 miljarder ett högt pris för Nuon. Priset var dock i linje med liknande förvärv som gjordes och hade stöd av externa bedömare. Bestämmelserna i regeringsformen återges enligt vad som gällde . Enligt 1 kap. 4 § andra stycket regeringsformen stiftar lagar, be- slutar om skatt till staten och bestämmer hur statens medel ska användas. Enligt 1 kap. 9 § regeringsformen ska domstolar samt förvaltningsmyndig- heter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. har starkt framhållit (bet. 2007/08:KU6 s. 33) att uppgifter som lämnas till ska vara korrekta. Medvetet vilseledande uppgifter kan självfallet aldrig accepteras och står i strid med saklighetskravet i regeringsformen. Den konstitutionella kontroll som utförs av förutsätter att utskottet kan lita på att uppgifter som lämnas till utskottet är riktiga samt att de ger en rättvisande bild av det som granskas och att inte väsentliga fakta utelämnas. Kan utskottet inte lita på detta undergrävs den konstitutionella kontrollen av regeringen. Statens medel får enligt 9 kap. 2 § första stycket regeringsformen inte användas på annat sätt än har bestämt. Enligt 9 kap. 8 § regeringsformen står statens medel och dess övriga tillgångar till regeringens disposition. Det gäller dock inte tillgångar som är avsedda för eller dess myndigheter eller som i lag har avsatts till särskild förvaltning. Med disposition avses både förvaltningsåtgärder – rättsliga och faktiska – och förfogandeåtgärder. Tillgångar som ägs av de statliga bolagen är offentligrättsligt sett inte statliga och berörs inte av bestämmelserna i 9 kap. 8 § regeringsformen. Enligt 9 kap. 9 § regeringsformen fastställer i den omfattning som behövs grunder för förvaltningen av statens egendom och förfogandet över den. kan därvid föreskriva att en åtgärd av visst slag ej får vidtas utan tillstånd. Enligt 9 kap. 10 § regeringsformen får regeringen inte utan bemyndigande ta upp lån eller i övrigt ikläda staten ekonomisk förpliktelse. I 7 kap. 3 § anges att regeringsärenden avgörs av regeringen vid regeringssammanträde. Regeringsärenden som gäller verkställighet inom försvarsmakten av författningar eller särskilda regeringsbeslut kan dock, i den omfattning som anges i lag, under statsministerns överinseende avgöras av chefen för det departement till vilket ärendet hör. 3 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN OCH STATLIGA BOLAG M.M. Inför den nuvarande regeringsformen fördes en diskussion om regeringens beslutsformer (SOU 1972:15, prop. 1973:90, bet. KU 1973:26 och KU 1974:8). För ett kollektivt beslutsfattande talade vikten av samarbete över departementsgränserna, möjligheterna att utkräva politiskt ansvar och behovet av regeringens sammanhållning (SOU 1972:15 s. 79 f., 148 f.). Grundlagberedningen angav (SOU 1972:15 s. 79 f.) att det särskilt med koalitions- och samlingsregering ligger ett värde i ett gemensamt ansvar för ministrarna, ett ansvar som åberopas som motiv för insyn och medverkan över departementsgränserna. I förarbetena till regeringsformen (prop. 1973:90 s. 183) framhölls att enligt ett parlamentariskt synsätt bör alla regeringsärenden färgas av eller åtminstone vara förenliga med värderingar gemensamma för hela regeringen. Vad som är ett regeringsärende får, enligt vad som anfördes i grundlagspropositionen, i första hand bestämmas formellt (s. 184 f.). Ärenden som hänskjuts till regeringens avgörande är regeringsärenden. Enligt grundlagspropositionen är det uppenbart att regeln om kollektiv beslutsform inte får kringgås på så sätt att ärenden förklaras vara departementschefsärenden (numera regeringskansliärenden). Principen måste vara att alla frågor som anses kräva ett ställningstagande från någon i regeringskretsen ska behandlas som regeringsärenden. I ett fåtal speciella fall borde det dock vara möjligt att i särskild författning förlägga den formella beslutanderätten hos en departementschef. Två fall som nämndes i propositionen var beslut som hörde till beredningen av regeringsärenden och beslut som gällde administrationen inom ett departement. Även om regeringskansliärenden inte behandlas i regeringsformen är det således accepterat att de förekommer på vissa områden. Att ett ärende kan avgöras som ett regeringskansliärende framgår oftast av bestämmelse i lag eller annan författning. uppträder här som en myndighet. Utskottet redovisade 1977 (bet. 1976/77:44 s. 12) en kartläggning av omfattningen av enskilda statsråds beslutanderätt med undantag av statsministerns och utrikesministerns. Utskottet uttalade bl.a. att granskningen inte hade gett utskottet anledning till erinran mot de regeringsbeslut varigenom statsråd bemyndigas att avgöra ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Mot bakgrund av principen om kollektivt beslutsfattande inom regeringen ville utskottet framhålla att denna princip inte borde urholkas genom alltför vidsträckta bemyndiganden till enskilt statsråd. Enligt 13 kap. 1 § regeringsformen ska granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Inte bara positivt handlande av ett statsråd utan också underlåtenhet att handla kan granskas av utskottet (se m.fl., Grundlagarna, 3 uppl., 2012, s. 581 f.). I budgetlagen (2011:203) finns bl.a. bestämmelser om förvärv och överlåtelse av statens egendom. 3 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN OCH STATLIGA BOLAG M.M. Enligt 8 kap. 3 § första stycket budgetlagen får regeringen inte utan bemyndigande förvärva aktier eller andelar i ett företag eller på annat sätt öka statens röst- eller ägarandel i ett företag. Regeringen får inte heller utan bemyndigande tillskjuta kapital till ett företag. I 8 kap. 4 § budgetlagen anges att regeringen får besluta om försäljning av aktier eller andelar i ett företag där staten har mindre än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar, om inte bestämt annat för företaget. Regeringen får inte utan bemyndigande genom försäljning eller på annat sätt minska statens ägarandel i företag där staten har hälften eller mer än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar. Budgetlagen trädde i kraft . I 26 § lagen (1996:1059) om statens budget fanns bestämmelser om försäljning av aktier motsvarande vad som anges i 8 kap. 4 § budgetlagen. Däremot fanns tidigare inte uttryckliga bestämmelser om regeringens befogenheter att förvärva aktier och liknande. Frågan berördes dock indirekt av Grundlagberedningen som anförde att bakom statens förvärv av aktier låg regelmässigt anslagsbeslut av (SOU 1972:15 s. 116). I och med beslutet om anslaget förutsattes ha haft tillfälle att ta ställning till ett förvärv av aktier. I förarbetena till den nu gällande budgetlagen (prop. 2010/11:40 s. 86 f.) anfördes att även om det inte var uttryckligt reglerat i någon författning hade regeringen handlat i enlighet med de ovan redovisade ställningstagandena, dvs. ställningstagande hade inhämtats i varje enskilt fall innan beslut om kapitalinsatser hade fattats och detta även när det varit fråga om förhållandevis blygsamma belopp och t.o.m. när några anslagsmedel inte behövt tillskjutas. Vidare anfördes (s. 152) att genom införandet av bestämmelsen i 8 kap. 3 § första stycke budgetlagen kodifierades en gällande praxis att alltid beslutar om förvärv av aktier eller andelar i företag. Liksom privata aktiebolag regleras statliga aktiebolag av aktiebolagslagen (2005:551). I sin egenskap av företrädare för det statliga ägandet lyder regeringen således under samma regler som andra bolagsägare. Innebörden av detta är bl.a. att ägarinflytandet utövas i bolagets beslutande organ, bolagsstämman (7 kap. 1 § aktiebolagslagen). Bortsett från arbetstagarrepresentanterna utser stämman styrelsens ledamöter, vilka i ett helägt statligt företag representerar ägaren staten. Styrelsen utser i sin tur verkställande direktör. Ge- nom bl.a. valet av styrelse och möjligheten att i bolagsordningen föra in särskilda bestämmelser kan statens representanter på bolagsstämman påverka inriktningen av bolagets verksamhet. Av 7 kap. 16 § framgår att en aktieägare som vill få ett ärende behandlat vid en bolagsstämma ska begära detta skriftligen hos styrelsen. Ägaren utövar sitt inflytande över bolaget genom att rösta på bolagsstämman (7 kap. 1 §). Enligt 7 kap. 2 § har den aktieägare som för bolagsstämman är införd i aktieboken rätt att delta i bolagsstämman. 3 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN OCH STATLIGA BOLAG M.M. Enligt 7 kap. 8 § får en aktieägare rösta för samtliga aktier som han eller hon äger eller företräder, om inte annat föreskrivs i bolagsordningen. Uppstår det en konflikt mellan styrelsen och ägarna kan ägarna ersätta de styrelseledamöter som utsetts av stämman. Vidare kan, i den mån anslag på statsbudgeten beslutas för bolagets verksamhet, styrning utövas genom att särskilda villkor föreskrivs för anslagets användande. Utöver det anförda finns inte några formella styrmedel. Staten kan dock självfallet sluta avtal, med ett statligt bolag inom de ramar som bl.a. aktiebolagslagen ger, varigenom bolaget frivilligt går med på att inskränka sin handlingsfrihet på ett sätt som staten önskar. Staten kan också utöva sitt ägarinflytande så att det i bolagsordningen skrivs in bestämmelser om att vissa av bolagets beslut ska underställas regeringen eller annan statlig myndighet. har också uttalat att det ligger i sakens natur att det även förekommer underhandskontakter mellan staten som ägare och den direkta bolagsledningen. Det gäller i särskilt hög grad när staten är den enda aktieägaren (bet. 2009/10:KU20 m.fl.). Riktlinjer för förvaltningen av statens ägande av kommersiella företag fattade beslut om riktlinjer för förvaltningen av statens ägande av kommersiella företag (prop. 1995/96:141, bet. 1995/96:NU26). Som huvudprinciper skulle gälla att statligt ägda företag ska arbeta under krav på effektivitet, avkastning på det kapital företaget representerar och strukturanpassning. Den som utövar förvaltningen av ett statligt ägt företag ska med utgångspunkt i det uppsatta verksamhetsmålet aktivt följa företagets utveckling och vidta erforderliga åtgärder för att företaget ska uppfylla kraven på effektivitet, avkastning och strukturanpassning. I Statens ägarpolicy redogör regeringen för mål och ramar för sitt förvaltningsuppdrag och inställningen i vissa principfrågor som rör bolagsstyrningen av samtliga statligt ägda bolag. Redovisningen för sker i samband med skrivelsen med den årliga redogörelsen för företag med statligt ägande som i huvudsak utgörs av verksamhetsberättelsen, i vilken statens ägarpolicy och regeringens riktlinjer ingår. Statens bolagsstyrning ska enligt ägarpolicyn ske med utgångspunkt i aktiebolagslagen (2005:551), annan relevant lagstiftning och i tillämpliga delar av koden för bolagsstyrning. Härutöver styrs förvaltningen av om statligt stöd samt redovisning av allmänna medel, konkurrenslagstiftningen, lagen om offentlighet och sekretess samt riktlinjer för statligt ägda företag. Enligt ägarpolicyn ska styrningen av bolagen främst utövas på bolagsstämmor, genom en professionell och strukturerad styrelsenomineringsprocess samt genom dialog med styrelseordföranden. Uppföljning och utvärdering av bolagen ska ske bl.a. genom ekonomiska analyser, branschanalyser och olika typer av rapporter från bolagen. Även mål utöver ekonomiskt värdeskapande ska följas upp och utvärderas. 3 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN OCH STATLIGA BOLAG M.M. redogör för förvaltningen av bolag med statligt ägande i sin årliga skrivelse till Dåvarande näringsminister beslutade riktlinjer för dokumentation m.m. av (N2005/9346/SÄ). I riktlinjerna anges bl.a. följande. Genom förordningen (1996:1515) med instruktion för har regeringen beslutat hur förvaltningen av bolag med statligt ägande ska vara fördelad. Varje statsråd förmedlar, dels med stöd av sitt allmänna beredningsansvar för bolaget, dels med stöd av sitt bemyndigande att företräda ägaren vid bolagsstämma, regeringens inställning i frågor som ankommer på ägaren och som följer av aktiebolagslagen. Med ägarförvaltning avses i riktlinjerna den ägarförvaltning som ansvarar för gentemot de bolag staten äger aktier i. Syftet med riktlinjerna är att de ska vara ett stöd i av bolagen och ge en samlad bild av dokumentation och beslut vid förvaltningen. För genomlysning av förvaltningen ska ägarens, dvs. regeringens, ställningstaganden i viktigare frågor och i fråga om händelseförlopp samt de huvudsakliga motiven till dessa kunna följas genom uppgifter i allmänna handlingar samt arbetsanteckningar och liknande material. Dokumentationen ska göra det möjligt att följa viktigare händelseförlopp och ge en god överblick över vilka ställningstaganden som skett i sådana frågor samt på vilket underlag de har grundats. För varje bolag bör därför ett ärende läggas upp, en årsakt. Till årsakten förs handlingar och uppgifter som avser den löpande ägarförvaltningen. Som ett exempel på sådana handlingar och uppgifter anges kontakter mellan ägarförvaltningen och bolaget i för förvaltningen viktigare frågor, i den omfattning som krävs för att kunna följa viktigare händelseförlopp. Större projekt som berör förvaltningen av ett bolag, t.ex. försäljning av hela eller delar av aktieinnehavet i ett bolag eller ett kapitaltillskott, bör läggas upp som ett särskilt ärende. Ägarfrågor som bereds i samråd med bolagen ska dokumenteras i årsakten. När ställning tagits i en ägarfråga och besked lämnats till bolaget dokumenteras beredningen och de väsentligaste motiven till ställningstagandet i årsakten. Respektive bolagsförvaltande departement ska ha löpande kontakter med bolagets revisorer varvid anteckningar förs. Vid överläggningar med bolagets revisorer bör bl.a. bolagets riskprofil, interna kontroll, finansiella ställning och kapitalstruktur behandlas. Inför ställningstaganden i ägarfrågor som avser större strategiska förändringar i företagens verksamhet, t.ex. större förvärv, frågor om kapitalstruktur, utdelningspolicy, fusioner, avyttringar eller andra beslut som innebär att företagets riskprofil eller balansräkning ändras avsevärt, genomförs gemensam beredning av det bolagsförvaltande departementet med /budgetavdelningen. 3 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN OCH STATLIGA BOLAG M.M. Riktlinjerna har uppdaterats 2014. Enligt de uppdaterade riktlinjerna gäller att ägarens ställningstaganden meddelas bolagets styrelseordförande av det ansvarigt statsrådet, som huvudregel skriftligt. Ägarsamordningen och ägarens ställningstagande ska dokumenteras, t.ex. genom att skriftligt underlag diarieförs i årsärendet eller i ett särskilt projektärende. Riktlinjerna återfinns i bilaga A3.4.2. I en promemoria från Statsrådsberedningen Samrådsformer i (PM 1997:4, reviderad , bilaga A3.1.14), anförs att genom olika former av samråd inom (gemensam beredning, allmän beredning, lunchberedning och delning) säkerställs att principen om kollektivt beslutsfattande får ett reellt innehåll och att alla statsråd faktiskt får utöva det inflytande i regeringsärendena som deras ansvar motiverar. Det är därför enligt promemorian synnerligen angeläget att gällande regler om samråd verkligen följs. De formella reglerna om gemensam beredning finns i 13 och 15 §§ förordningen (1996:1515) med instruktion för . Där föreskrivs att ett ärende som rör flera departements verksamhetsområden ska handläggas inom det departement till vilket det huvudsakligen hör och beredas i samråd med övriga berörda statsråd. Vem som har ansvaret för att föreskriven beredning kommer till stånd regleras i 25 § tredje stycket och 28 § tredje stycket instruktionen för . Som regel vilar ansvaret för gemensam beredning på huvudmännen. Vidare anförs i promemorian att det normalt inte är några svårigheter att avgöra vilka andra departement än det egna som kan vara berörda av ett ärende och med vilka det behövs gemensam beredning. I tveksamma fall bör man enligt promemorian ta kontakt med andra departement för att utröna om det finns intresse av gemensam beredning. I avsnitt 2.4 i promemorian beskrivs förfarandet vid gemensam beredning. Som huvudregel gäller att den gemensamma beredningen ska inledas så tidigt det är praktiskt möjligt. Den gemensamma beredningen ska alltid äga rum i så god tid före beslutet att de berörda departementen har en reell möjlighet att föra fram sina synpunkter och påverka ärendets handläggning och avgörande. Vidare anförs i promemorian att hur den gemensamma beredningen rent praktiskt ska äga rum – om det ska ske muntligen eller skriftligt, i vilken utsträckning och på vilket sätt träffade överenskommelser ska dokumenteras etc. – får avgöras från fall till fall. För förvaltningsärendenas del gäller dock att en uppgift om den gemensamma beredningen ska finnas dokumenterad på konceptet i ärendet. Allmänt kan sägas, anförs i promemorian, att det inte får råda någon oklarhet om vad som har överenskommits (t.ex. om att det verkligen rör sig om gemensam beredning och inte samråd eller en förfrågan). Den gemensamma beredningen är aldrig avslutad förrän alla parter är överens, anförs under rubriken 2.5 Meningsskiljaktigheter i promemorian. Om enighet inte kan 3 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN OCH STATLIGA BOLAG M.M. uppnås vid kontakter mellan de beredningsansvariga tjänstemännen måste diskussionerna därför föras upp på politisk nivå. Under rubriken 2.7 Särskilt om beredningen av frågor om statens företagsägande anförs i promemorian att den löpande verksamheten i de bolag där staten har ägarintressen sköts av styrelsen och den verkställande ledningen. Det finns emellertid ett flertal beslut som kräver ägarens direkta engagemang och ställningstagande. Beredningen och föredragningen av regeringsärenden om statens företagsägande är fördelade mellan flera departement och statsråd. Detsamma gäller uppgifterna att företräda staten som företagsägare i frågor som avgörs genom ett formlöst ställningstagande. De krav på gemensam beredning som här anges gäller oavsett om frågan ska avgöras genom ett regeringsbeslut, ett statsrådsbeslut eller ett formlöst ställningstagande. Vidare anförs i promemorian att statens ägarintressen i bolag representerar stora värden. De ståndpunkter som staten intar som ägare påverkar inte bara bolagens finansiella ställning. De kan också ha betydelse för den statliga förmögenhetsutvecklingen och få direkt effekt på statsbudgeten. Ståndpunkter som kan ha en sådan betydelse eller effekt ska därför enligt promemorian beredas gemensamt med . Det gäller exempelvis större strategiska förändringar i företagets verksamhet, större förvärv, frågor om kapitalstruktur, utdelningspolicy, fusioner, avyttringar eller andra beslut som innebär att företagets riskprofil eller balansräkning ändras avsevärt. Promemorian gavs ut i en ny bearbetad version, Statsrådsberedningens promemoria 2012:1 (promemorian finns återgiven i betänkande 2013/14:KU10 s. 271 f.). Enligt promemorian krävs ett godkännande från för att ett ärende ska tas upp för allmän beredning. I en promemoria från Statsrådsberedningen om den politiska samordningen, (bilaga A3.1.15), anges bl.a. att huvudregeln är att alla politiska beslut som regeringen fattar först ska passera samordningen. EU-frå- gor och utrikesfrågor är exempel på frågor som kan behöva gå via samordningen även om de i formell mening inte gäller regeringsbeslut. Det avgörande är enligt promemorian inte ett ärendes formella status utan huruvida frågan binder regeringen vid en viss position. I en senare promemoria om den politiska samordningen upprättad av statsministerns dåvarande statssekreterare redogörs för rutiner kring samordningskansliet i Statsrådsberedningen (bestående av de fyra samordningskanslierna). Promemorian finns återgiven i utskottets betänkande 2013/14:KU10 s. 292 f. 3 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN OCH STATLIGA BOLAG M.M. – uppdrag och statens styrning (RiR 2004:18) redovisade en granskning av och statens ägarförvaltning av bolaget i rapporten – uppdrag och statens styrning (RiR 2004:18). slutsats var att uppdrag delvis var otydligt. Otydliga formuleringar av eventuella bidrag till genomförandet av svensk miljö- och energipolitik hade skapat utrymme för olika tolkningar. uppdrag hade över tiden kommit att uttolkas på olika sätt av ägarförvaltningen och bolagsledningen. rekommenderade bl.a. att regeringen tog initiativ till att tydliggöra uppdrag vad gäller miljö- och energipolitik och att ägarförvaltningen skulle överväga om det statliga bolaget verksamhet i andra länder enbart borde styras och bedömas utifrån lagenlighet i respektive land och affärsmässighet. rekommenderade att regeringen utvecklade den s.k. formlösa styrningen så att det i efterhand gick att följa hur ägarförvaltningens styrning av statliga bolag varit utformad. kunde i granskningen av konstatera att den formlösa styrning som tillämpats, dvs. utbytet av information mellan bolaget och ägarförvaltningen som enligt uppgift från inte dokumenteras i alla delar, hade begränsat revisionens möjligheter att bedöma hur den interna kontrollen i beredningsprocessen mellan bolaget och ägarförvaltningen varit utformad. förvärv av kolkraftverk och brunkolsbrytning i gjordes med den utgångspunkten att bolaget ska drivas affärsmässigt och att bolaget enbart har att följa tyska lagar och förordningar. , styrelsen och bolagets koncernledning har inte initierat en diskussion om huruvida förvärven var förenliga med miljö- och energipolitik som beslutat om och den roll ett helägt statligt bolag bör ha i denna politik. Det angavs i granskningsrapporten att dock genom bifall till en reservation till granskning 2003 hade markerat att investeringar i inte överensstämde med den långsiktiga inriktning som låg till grund för omställningen av energisystemet. kom med följande rekommendationer: att regeringen tar initiativ till att tydliggöra uppdrag vad gäller miljö- och energipolitik att ägarförvaltningen överväger om det statliga bolaget verksamhet i andra länder enbart bör styras och bedömas utifrån lagenlighet i respektive land och affärsmässighet att ägarförvaltningen verkar för ett formellt ställningstagande till frågor som kräver beslut av extraordinär karaktär rörande ett statligt bolag att regeringen överväger vilken insyn och kontroll svenska staten bör ha i och andra statliga företags utländska dotterbolag 3 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS ANSVAR FÖR FÖRVALTNINGEN OCH STATLIGA BOLAG M.M. att regeringen utvecklar den s.k. formlösa styrningen så att det i efterhand går att följa hur ägarförvaltningens styrning av statliga bolag varit utformad.