bet · H101FöU6 · 2014-01-21 00:00:00 — Av bestämmelserna om egenkontroll i samma lag (26 kap. 19 §) följer vidare att fastighetsägare är skyldiga att ha rutiner för att kontrollera radonhalten och vid behov vidta saneringsåtgärder. Kommunerna har operativt tillsynsansvar på området (26 kap. 3 §) och är, enligt förordningen (1998:900) om tillsyn enligt , bl.a. skyldiga att avsätta tillräckliga resurser för tillsynsarbetet och uppdatera en utredning om tillsynsbehovet och upprätta en samlad tillsynsplan (7 §). Enligt allmänna råd om tillsyn enligt – radon i inomhusluft (SOSFS 1999:22, SOSFS 2004:6) bör tillsynsmyndighetens årliga utredning innefatta en kartläggning av de byggnader inom kommunen som har förhöjda radonvärden. Enligt experter vid ansvariga myndigheter och organisationer, bl.a. , och , är det stor variation mellan olika fastighetsägares engagemang i frågan och hur väl kommunernas tillsyn fungerar. SKL bedömer att det finns kommuner som i princip mätt alla egnahem och även kommit långt med radonspårningen i flerbostadshus men att det också finns kommuner som först har påbörjat detta arbete. , som är tillsynsvägledande myndighet för hälsoskydd i bostäder, genomförde –2011 ett nationellt tillsynsprojekt om fastighetsägares egenkontroll i syfte att förbättra kompetensen hos miljökontoren om fastighetsägares egenkontroll och att öka fastighetsägarnas kunskap om egenkontroll enligt . Inom ramen för projektet granskade myndigheten drygt 1 000 tillsynsrapporter. Enligt rapporten – ett nationellt tillsynsprojekt på hälsoskyddsområdet, som publicerades , visade granskningen att det område där flest fastighetsägare saknade rutiner för kontroll var radon. framhåller i rapporten att det är anmärkningsvärt att bara något fler än hälften av de kontrollerade fastighetsägarna hade rutiner för att kontrollera och åtgärda radon eftersom kraven i innebär att radon ska mätas och dokumenteras. Myndighetens bedömning var att det behövs ytterligare tillsyn och vägledning både till fastighetsägare och till miljökontoren och att det finns potential att förbättra fastighetsägarnas egenkontroll och miljökontorens kompetens på området. Enligt uppgift från bedrivs ett löpande arbete med att utveckla tillsynsvägledningen och uppföljningen av miljökontorens vidare arbete. Arbetet inom fortgår också med regelbundna möten mellan myndigheterna där åtgärder diskuteras och samordnas. gav ut skriften Åtgärder mot radon i bostäder, med information om de vanligaste metoderna för att sänka radonhalten i befintliga hus och med råd om förebyggande åtgärder till den som ska bygga nytt hus. informerar också om radon – hälsorisker, saneringsåtgärder, bidrag etc. – via webbplatsen . uppger vidare att myndigheten har för avsikt att låta göra en målgruppsanalys av användningen av radonsaneringsbidraget, som sjunkit . Upphandling av analysarbetet, som syftar till att visa hur myndigheten kan nå rätt grupper och hushåll på mest effektiva sätt och hur man kan få dem att genomföra mätningar och vidta åtgärder, pågår . Under förutsättning att medel tilldelas för ändamålet (jfr prop. 2013/14:1 utg.omr. 18 s. 63) planerar myndigheten att göra en fördjupad utvärdering av stödet för radonsanering. I arbetet med att nå miljömålet Säker strålmiljö genomför SSM bl.a. kurser i radon och radonmätning för att öka kunskapen om radon och dess risker hos kommunala tjänstemän och allmänheten. Myndigheten bedömer att det kan leda till en minskning av antalet cancerfall orsakade av radon (SSM, Årsredovisning 2012). har SSM också publicerat ett nytt faktablad om riskerna med radon och hur de kan åtgärdas. beslutade om en komplettering av miljömålet God bebyggd miljö med ett delmål för inomhusmiljön. skulle byggnader och deras egenskaper inte påverka hälsan negativt. Därför skulle det bl.a. säkerställas att radonhalten skulle vara lägre än i skolor och förskolor 2010 och i bostäder 2020 (prop. 2001/02:128, bet. 2001/02:BoU14, rskr. 2001/02:291). I årliga uppföljning av miljömålen 2013 hänvisas till statistik om radonhalten i bostadsbeståndet –2008, som visade att radonhalten var högre än det angivna riktvärdet i av småhusen och i av lägenheterna. konstaterar att åtgärdstakten för flerbostadshus har ökat men att saneringstakten är oacceptabelt låg för småhus. I budgetpropositionen noterar regeringen i fråga om miljömålet God bebyggd miljö att utvecklingen enligt är positiv inom ventilation, sanering av radon och energieffektivare bebyggelse (utg.omr. 18 s. 33). Inom EU antog rådet ett nytt strålskyddsdirektiv, som anger grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagare och allmänheten mot de faror för hälsa som uppstår till följd av joniserande strålning, bl.a. när det gäller radon i bostäder och på arbetsplatser. Regeringens bedömning av det förslag till direktiv som kommissionen presenterade 2011 (KOM(2011) 593) var att den nationella lagstiftningen redan uppfyller de viktigaste kraven och att de föreslagna nivåerna för radon i bostäder och byggnadsmaterial ligger i linje med nuvarande svenska rikt- och gränsvärden (2011/12:FPM111). Enligt kan direktivet emellertid medföra förändringar när det gäller organisationen och den nationella samordningen av strålskyddsarbetet, bl.a. ställs krav på medlemsstaterna att upprätta långsiktiga nationella planer för att hantera risker från radon. Genomförandetiden för direktivet är . De rikt- och gränsvärden för radon i inomhusluft som finns följs inte fullt ut och utskottet delar motionärernas uppfattning att detta är ett problem som måste åtgärdas. Utskottet konstaterar att problemet främst avser det befintliga bostadsbeståndet och att radonsaneringar fortsätter att utföras där. Nödvändiga åtgärder är i första hand fastighetsägarnas ansvar. Utskottet noterar att ansvariga myndigheter bedriver ett aktivt arbete genom uppföljningar och utvärderingar, riktade informationsinsatser och tillsynsvägledning för att driva på utvecklingen. När det gäller frågan om ansvarsfördelningen och upprättandet av en handlingsplan för åtgärder mot radon konstaterar utskottet att berörda myndigheter har tillsatt en särskild arbetsgrupp som löpande samordnar åtgärder på området. Ett nytt europeiskt strålskyddsdirektiv, som ställer krav på nationell samordning inom strålskyddsarbetet bl.a. genom upprättande av nationella planer för att hantera risker från radon, har också antagits. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att det behövs några åtgärder från sida, och motionen avstyrks därför. Förbud mot starka laserpekare Utskottets förslag i korthet avslår en motion om förbud mot starka laserpekare. Bestämmelser med den innebörden trädde i kraft . (M) påtalar i motion 2013/14:Fö240 behovet av att se över möjligheten att förbjuda försäljning och innehav av starka laserpekare för privat bruk. Motionären anser att de nuvarande reglerna för hur laserpekare används är otillräckliga och hänvisar till att uttryckt önskemål om ett förbud. Starka laserpekare med s.k. grön laser kan orsaka svåra skador och i värsta fall dödsfall och det är viktigt, menar motionären, att det finns lagstöd för polisens arbete med att förebygga och förhindra attacker med sådan laser. I betänkande (SOU 2011:18) föreslogs ett förbud mot import, innehav, försäljning m.m. av starka laserpekare (laserklass 3R, 3B och 4) för privat bruk samt vissa krav i fråga om klassificering och märkning i samband med yrkesmässig import, försäljning m.m. Utifrån utredningens förslag, men med en annan lagteknisk utformning, tog fram ett förslag till förbud av köp och import av starka laserpekare, med möjlighet att söka tillstånd för viss typ av laglig användning. Genom ändringar i strålskyddsförordningen (1988:293) som beslutades och trädde i kraft infördes ett förbud mot att utan tillstånd införa, tillverka, förvärva, inneha, använda, överlåta eller upplåta starka laserpekare (SFS 2013:1044). Utskottet konstaterar att bestämmelser med den innebörd som efterfrågas i motionen trädde i kraft . Det aktuella yrkandet behöver därför inte bifallas. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om åldersgräns på solarier. Utskottet hänvisar till att den pågående beredningen av frågan bör inväntas. I motion 2013/14:Fö243 av (S) anför motionären att antalet fall av hudcancer har ökat och att vetenskapliga studier visar att solariesolande ökar risken för hudcancer . Med tanke på farorna med solarieanvändning, särskilt , menar motionären att en regel bör införas med krav på målsmans tillstånd för användande av solarium för barn . Även och (båda M) framhåller i motion 2013/14:Fö228 att antalet hudcancerdiagnoser har ökat stort, särskilt bland unga kvinnor, vilket hänger samman med solvanor. Motionärerna konstaterar att frågan om en 18-årsgräns för solarieanvändning ska hanteras i den strålsäkerhetsproposition som regeringen planerar att lägga fram , men menar att möjligheten att bryta ut frågan för snabbare handläggning bör ses över. Frågan om åldersgräns för användning av solarium behandlades senast av utskottet i betänkande 2012/13:FöU3. Utskottet instämde då med motionärerna i att det är ett problem att solarier ger kraftig ultraviolett strålning i stora doser, särskilt med tanke på att brännskador ökar risken för att utveckla hudcancer. Utskottet välkomnade att föreslagit ett förbud mot upplåtelse av kosmetiska solarier till personer (SOU 2011:18) och menade att den pågående beredningen av utredningens förslag inom borde inväntas. Vidare konstaterade utskottet att ett pågående arbete vid () med att uppdatera och modernisera myndighetens solarieföreskrifter skulle komma att innebära en säkrare solmiljö på solarier. Därmed avstyrkte utskottet motionsyrkandena. SSM:s nya föreskrifter om solarier och artificiella solningsanläggningar (SSMFS 2012:5) trädde i kraft . I de nya föreskrifterna ställs bl.a. krav på att obemannade solarier ska stängas av efter 15 minuters användning och att solarier ska uppfylla en ny produktsäkerhetsstandard. I budgetpropositionen anger regeringen att miljömålet Säker strålmiljö bedöms kunna nås med de styrmedel som redan är beslutade och planerade samt åtgärder som ska genomföras , med undantag för den precisering av målet som avser ultraviolett strålning (s.k. UV-strålning). Preciseringen av målet är att antalet årliga fall av hudcancer orsakade av UV-strålning ska vara lägre 2020 än det var 2000. Trenden är dock negativ och antalet årliga hudcancerfall orsakade av UV-strålning fortsätter att öka. Regeringen bedömer inte att det är möjligt att nå målet i denna del 2020 men menar att de nya föreskrifterna om solarier bör kunna bidra till minskad UV-strålning (utg.omr. 20 s. 37). Enligt uppgift från bereds fortfarande ett förslag om införande av åldersgräns för kosmetiska solarier inom . Utskottet har tidigare välkomnat förslag om bl.a. användning av kosmetiskt solarium och angett att den pågående beredningen av förslaget bör inväntas. Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrker därmed motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om säkerhet vid kärnkraftverk. Utskottet anför att ett omfattande arbete pågår för att genomlysa och stärka både säkerheten vid kärnkraftverken och incidentberedskapen. Jämför reservation 2 (S, V). I motion 2013/14:Fö221 efterfrågar och (båda S) att regeringen genom ägardirektiv till slår fast att säkerhetsarbetet måste gå före vinst. Motionärerna framhåller att svensk kärnkraftsindustri haft ett högt förtroende i säkerhetsfrågor men att det visat sig att säkerheten är bristfällig även vid svenska kärnkraftverk. Motionärerna refererar till en rad tillbud vid anläggningarna , bl.a. upprepade intrång av miljöaktivister och reaktorbränder. Svenska kärnkraftverk ligger i befolkningstäta områden och en olycka skulle, påtalar motionärerna, innebära en katastrof. Regeringen bör också, anser man, återkomma med en årlig rapport där kärnkraftsproducenterna och berörda myndigheter samlat beskriver hur förbättringsarbetet med säkerheten vid kärnkraftsanläggningarna fortlöper. I motion 2013/14:Fö235 av m.fl. (S) framförs att kärnkraftssäkerheten ständigt måste bevakas och utvecklas. Motionärerna hänvisar till de allvarliga olyckor som inträffat i , och och påtalar att en rad incidenter inträffat även vid svenska kärnkraftverk . har också i en granskning påvisat allvarliga brister i beredskapen för kärnkraftsolyckor. Motionärerna menar att olyckor kan förebyggas genom återkommande övningar som påvisar brister och problemområden. Frågan om säkerhet vid kärnkraftverken behandlades senast av utskottet i betänkande 2012/13:FöU3. Utskottet framhöll då att man såg med stort allvar på de brister som uppenbarats vid kärnkraftsanläggningarna men fann sammanfattningsvis att ett omfattande arbete har lagts ned på att kartlägga frågan om säkerhetsarbetet vid kärnkraftverken och att förslag på förbättrad säkerhet har lagts fram som berör både den ansvariga myndigheten och ägare av kärntekniska anläggningar. Motionsyrkandet avstyrktes med hänvisning till att utskottet ville invänta resultaten av detta arbete. När det gäller frågan om att regeringen genom ägardirektiv till bör ställa krav på säkerhetsarbetet vid kärnkraftverken angav utskottet vid behandlingen , med anledning av ett motsvarande yrkande, att en förutsättning för att bedriva kärnteknisk verksamhet är driftstillstånd enligt gällande lagstiftning. SSM är kontrollmyndighet för dessa tillstånd och ställer höga krav på säkerheten, som ägarna till kärnkraftsanläggningar måste uppfylla. Därmed ansåg utskottet att det inte fanns någon anledning att kräva detta ytterligare en gång via t.ex. ägardirektiv. Även behovet av en årlig återrapportering om förbättringsarbetet i fråga om säkerheten vid de kärntekniska anläggningarna uppmärksammades vid den senaste behandlingen i utskottet. Utskottet hänvisade då till att SSM är ålagt av regeringen att kontinuerligt rapportera och följa upp och utvärdera incidenter både i och utomlands, att SSM regelbundet sammanställer nationalrapporter enligt kärnsäkerhetskonventionen och att SSM i sina årsredovisningar utförligt beskriver det förbättringsarbete som genomförts vid de kärntekniska anläggningarna. Därigenom ansåg utskottet behovet av återrapportering vara tillgodosett. Den nu följande redovisningen fokuserar på hur det pågående arbete som uppmärksammades av utskottet vid behandlingen har utvecklats . Därutöver redovisas annat arbete på området som bedömts vara av relevans för den förnyade behandlingen av frågan. Åtgärder för långsiktig säkerhet inom svensk kärnkraft gav regeringen i uppdrag att analysera den långsiktiga säkerhetsutvecklingen inom den svenska kärnkraften, bl.a. kopplat till åldrande reaktorer och långa drifttider. Efter olyckan i kärnkraftverket i utvidgades uppdraget till att omfatta genomförande av säkerhetsutvärderingar, s.k. stresstester, vid de svenska anläggningarna samt en redovisning av åtgärder vid anläggningarna med anledning av olyckan. Resultaten från stresstesterna, som genomfördes och som genomgick en oberoende internationell granskning, visade att den tekniska säkerheten vid de svenska anläggningarna är robust men att vissa åtgärder behöver vidtas, bl.a. för att stärka tåligheten mot extrema naturfenomen och bortfall av elförsörjning samt för att stärka anläggningarnas haveriberedskap och förmåga till haverihantering. SSM har upprättat en nationell handlingsplan för hur dessa säkerhetsförbättringar successivt ska genomföras –2015 utifrån graden av åtgärdernas angelägenhet (SSM 2010/1557, SSM Årsredovisning 2012). genomfördes, på begäran av regeringen, en granskning av internationella strålsäkerhetsexperter () som syftade till att se hur det svenska systemet för strålsäkerhetsfrågor lever upp till internationella standarder. Granskningsgruppen lämnade en rad rekommendationer och förslag som regeringen och följer upp. SSM har överlämnat en handlingsplan för de åtgärder myndigheten ansvarar för till och påbörjat arbetet med att genomföra åtgärderna (jfr nedan). I budgetpropositionen anges att regeringen har för avsikt att under första halvan av 2015 bjuda in till en uppföljande granskning, där arbetet med att följa upp rekommendationerna och förslagen redovisas (utg.omr. 6 s. 115). slutredovisade SSM regeringsuppdraget om kärnkraftverkens långsiktiga säkerhet. SSM bedömde utifrån de olika underlagen att säkerheten vid de svenska kärnkraftverken kan upprätthållas även långsiktigt förutsatt att vissa ytterligare säkerhetsförbättringar görs och att tillståndshavarna förstärker sina åtgärder för kontroll och underhåll av reaktorerna. Vidare konstaterades utifrån IRRS-granskningen att det svenska regelverket för kärntekniska anläggningar och tillsynen inom reaktorsäkerhet behöver utvecklas (SSM 2010/1557). utredde SSM en lämplig struktur för myndighetens författningssamling om kärnkraftverk och andra kärntekniska anläggningar. De principer som ligger till grund för den nu fastställda regelstrukturen innebär bl.a. att frågor om säkerhet, strålskydd, fysiskt skydd och nukleär icke-spridning i större utsträckning än regleras tillsammans i syfte att uppnå ökad tydlighet om strålsäkerhetskraven i olika sammanhang samt för att skapa bättre förutsättningar för en mer integrerad tillsyn. Samma princip gäller för frågor om ledning, styrning och kompetens, som i större utsträckning än regleras i de sammanhang där dessa frågor aktualiseras och inte skilt från sakfrågorna. SSM bedömer i sin senaste tidsplan att regler för lokalisering, konstruktion och utformning av kärnkraftverk samt regler för strålsäkerhetsarbetet i kärnkraftverk kommer att kunna beslutas . utvidgas arbetet till ytterligare delar av den planerade författningssamlingen. Arbetet samordnas med det pågående arbetet med den nya strålsäkerhetslagstiftning som regeringen väntas föreslå (SSM 2013-438). Av budgetpropositionen framgår att anslaget till SSM ökade med 2009–2011 för att förstärka bl.a. tillsynen av de svenska kärntekniska anläggningarna. förstärktes anslaget med ytterligare för att SSM ska kunna säkerställa kompetens inom vissa områden och möta det ökade behovet av internationellt arbete till följd av händelserna i . Dessa samlade förstärkningar, framhåller regeringen, har lett till ett ökat antal tillsynsinsatser och en ökning av antalet årsarbetskrafter på myndigheten för att kunna uppfylla målen med förstärkningarna av anslaget (utg.omr. 6 s. 113). Åtgärder för stärkt fysiskt skydd av kärntekniska anläggningar SSM fick också i uppdrag av regeringen att göra en översyn av tillståndshavarnas och samhällets förmåga att skydda kärntekniska anläggningar och transporter av kärnämnen mot antagonistiska hot. Inom ramen för denna översyn genomförde , på uppdrag av regeringen, en internationell expertgranskning av det svenska systemet för fysiskt skydd (, IPPAS) . I SSM:s rapport konstaterades bl.a. att förmågan att ingripa mot antagonistiska angrepp behöver förbättras och att myndighetssamverkan på området är otillräcklig (SSM 2010-2632). Av regeringens och SSM:s redovisningar framgår att en åtgärdsplan har tagits fram för de åtgärder som identifierats av SSM och , att berörda myndigheter har stärkt sina samverkansformer, att arbetet med att revidera SSM:s föreskrifter om fysiskt skydd av kärntekniska anläggningar pågår, och att har tillträtt den ändrade konventionen om fysiskt skydd av kärnämne. Regeringen tillsatte också två interna utredare för att arbeta vidare med vissa frågor i rapporten: dels frågor som rör förmågan att på plats möta antagonistiska hot, dels frågor om straffbestämmelser för intrång vid skyddsobjekt. Uppdragen ska redovisas (prop. 2013/14:1 utg.omr. 6 s. 114, SSM Årsredovisning 2012, SSM 2013-438). Mot bakgrund av olyckan i presenterade ett förslag till revidering av rådets direktiv /71/Euratom av om upprättande av ett gemenskapsramverk för kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar (kärnsäkerhetsdirektivet). Förslaget innehåller mer detaljerade krav inom kärnsäkerhetsområdet och innebär bl.a. att ett gemensamt europeiskt säkerhetsmål införs för alla nya kärntekniska anläggningar och att detta mål, i den utsträckning det är rimligen möjligt, även ska gälla anläggningar som redan är i drift. Säkerhetsmålet innebär i korthet att anläggningar ska byggas så att man i praktiken eliminerar tänkbara olycksscenarier som kan leda till tidiga eller stora utsläpp av radioaktiva ämnen. För olyckor som ändå inträffar ska det finnas förberedda tekniska system som möjliggör att endast begränsade skyddsåtgärder ska behöva vidtas och att det finns tid att vidta sådana skyddsåtgärder. I finns, i detta syfte, haverifilter installerade vid alla kärnkraftverk . Regeringens preliminära bedömning är att svenska regelverk till stor del redan uppfyller kraven i direktivet (2013/14:FPM3). Arbete för stärkt kärnenergiberedskap Utvecklingen av den svenska kärnenergiberedskapen baseras på inriktningsdokumentet Den svenska beredskapen för radiologiska och nukleära olyckor 2015, med en tillhörande treårig handlingsplan (HPRN 2015) som uppdateras kontinuerligt. Handlingsplanen innehåller projekt och åtgärder utifrån olika nödsituationer med radioaktiva ämnen, t.ex. en olycka i eller ett angrepp mot ett kärnkraftverk. MSB har det samordnande ansvaret för att åtgärderna genomförs och rapporteras . Enligt gällande handlingsplan pågår bl.a. arbete med att utveckla rutiner för hur polisen och länsstyrelserna ska samverka vid antagonistiska händelser vid kärntekniska anläggningar och en förbättring av möjligheterna att informera och varna personer som bor i närheten av kärnkraftverk. I budgetpropositionen gör regeringen bedömningen att arbetet som bedrivs enligt handlingsplanen har utvecklat den svenska kärnenergiberedskapen i positiv riktning. pekar regeringen på att ytterligare åtgärder krävs på området. De länsstyrelser som har kärntekniska anläggningar fick i uppdrag att se över möjligheter till djupare regional samordning och samverkan (S2011/7566/SFÖ). I länsstyrelsernas redovisning framkom ett behov av att utveckla förmågan att hantera länsöverskridande och långsiktiga konsekvenser av en kärnenergiolycka. Regeringen framhåller i budgetpropositionen att det är viktigt att myndigheterna tar till vara de erfarenheter och insikter som framkommit bl.a. genom länsstyrelsernas utredningsrapport, händelserna i och genomförda övningar. Resultaten från länsstyrelsernas redovisning bereds inom . SSM har, genom en revidering av myndighetens föreskrifter (SSMFS 2008:15) om beredskap vid vissa kärntekniska anläggningar , skärpt kraven inom beredskapsområdet för tillståndshavarna för de kärntekniska anläggningarna (prop. 2013/14:1 utg.omr. 6 s. 82 f, 95, MSB, Årsredovisning 2012, Ds 2013:56). I genomförs en fullskalig samverkansövning, en s.k. totalövning, inom kärnenergiberedskapen för län med kärnkraftverk. I län genomfördes övningen SAMÖ/KKÖ1[ SAMÖ betyder samverkansövning och KKÖ kärnkraftsövning.] 2011, som följdes upp av ytterligare en övning i länet med deltagare från lokal, regional och nationell nivå. genomförde i län totalövningen Havsörn. Syftet med övningarna är att utveckla beredskapsplaneringen för en kärnteknisk olycka och stärka krissamverkan. sjösätts vidare en ny övningsform, , i syfte att testa och följa upp erfarenhetsåterföringen och utvecklingsområdena från föregående SAMÖ-övning. Som komplement till de större övningarna genomförs också mindre funktionsövningar utifrån behoven hos respektive aktör, t.ex. stabsövningar, mätövningar och övningar som avser väpnat intrång. deltar även i och arrangerar internationella övningar inom kärnenergiberedskap. genomförde t.ex. SSM den nordiska övningen Refox 2012 i syfte att öva fältenheter i en realistisk strålmiljö, och deltog i en nordisk-baltisk övning kring en simulerad reaktorolycka i (MSB, Utvärdering SAMÖ-KKÖ 2011, Ds 2013:56). Utskottet vill, liksom tidigare, framhålla att man ser med stort allvar på de brister som uppdagats vid de svenska kärnkraftsanläggningarna . noteras att ett omfattande arbete pågår med att förbättra säkerheten vid kärnkraftverken.