bet · H201MJU3 · 2014-12-01 00:00:00 — I EU- förordning nr 1169/2011 (informationsförordningen) av om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna fastställs allmänna principer, krav och ansvarsområden i fråga om livsmedelsinformation, i synnerhet när det gäller livsmedelsmärkning. Obligatoriska bestämmelser om ursprung har utvecklats, t.ex. för honung, frukt och grönsaker, fisk och nötkött. Genom den nya informationsförordningen, som började tillämpas , har bl.a. krav införts på märkning om ursprungsland eller härkomstplats även för kött av svin, får, get och fjäderfä. Vidare ska kommissionen enligt förordningen anta genomförandebestämmelser om bl.a. hur ursprungsmärkning för färskt, kylt och fryst kött från gris, får, get och fjäderfä ska utformas. Enligt uppgift från presenterade kommissionen ett utkast till förslag till bestämmelser och har fört diskussioner med medlemsländerna. En omröstning i kommissionens ständiga kommitté för livsmedelskedjan och djurhälsa (SKLD) ägde rum . Kommissionen fick tillräckligt stöd från medlemsländerna för att anta bestämmelserna som kommer att börja tillämpas . röstade nej eftersom bestämmelserna inte ger konsumenterna tillräcklig information om djurens ursprung. Kommissionen har i enlighet med artikel 26.6 i förordning nr 1169/2011 om livsmedelsinformation lagt fram en rapport (KOM(2013) 755 slutlig) till och rådet om möjligheten att utvidga den obligatoriska ursprungsmärkningen till att gälla kött som används som ingrediens i färdigförpackade livsmedel. Rapporten omfattar kött från alla arter (t.ex. från nötkreatur, gris, fjäderfä, får och get, vilt, kanin och häst) som används som ingrediens i färdigförpackade livsmedel. Rapportens främsta mål är att •bedöma konsumenternas inställning till en obligatorisk ursprungsmärkning av kött som används som ingrediens •undersöka om en sådan märkning är genomförbar •analysera kostnaderna och fördelarna med att införa sådana åtgärder, inklusive de rättsliga effekterna för den inre marknaden och konsekvenserna för den internationella handeln. Av rapporten framgår att konsumenternas intresse för ursprungsmärkning av köttingredienser verkar vara tämligen stort. Det finns stora skillnader mellan de olika EU-länderna när det gäller konsumenternas preferenser och deras förståelse av ursprungsuppgifterna samt när det gäller motivation och behovet av dessa uppgifter. Konsumenternas generellt stora intresse för ursprungsmärkning hamnar efter pris, kvalitet och tillsatser när man rangordnar de faktorer som har störst inflytande på konsumenternas val, och återspeglas inte i konsumenternas vilja att betala; när prisökningen är minskar betalningsviljan med 60–. I rapporten redovisas olika scenarier för att tillgodose konsumenternas behov av ursprungsuppgifter och kostnader för genomförandet. Kommissionen menade att alla de tänkbara scenarierna har både fördelar och nackdelar som behöver diskuteras ingående med rådet och . På grundval av dessa diskussioner kommer kommissionen att överväga vilka eventuella steg som bör tas. I tillämpliga fall kan detta omfatta att lägga fram ett lagstiftningsförslag för att reglera ursprungsmärkning av kött som används som ingrediens i livsmedel. Utskottet har tidigare (2013/14:MJU21) framhållit att det är av stor vikt att konsumenterna får information om innehållet i de produkter som finns på marknaden så att de kan göra medvetna val. finns det brister framför allt i märkningen av kött och köttprodukter, vilket begränsar konsumenternas möjligheter att göra sådana val. Utskottet ansåg därför att den obligatoriska ursprungsmärkningen bör utvidgas till att även omfatta kött som används som ingrediens i livsmedel. Utskottet påpekade vidare att det är angeläget att de regler som fastställs är tydliga så att konsumenterna inte riskerar att vilseledas av märkningen. De antagna bestämmelserna innebär att det räcker med att ange var djuret är uppfött och slaktat. Djur räknas som uppfödda i ett land även när de har flyttats till ett annat land . Detta innebär att smågrisar kan födas i ett land och flyttas till ett annat när de är slaktsvin och ändå räknas som uppfödda i födelselandet. Utskottet underströk vidare att bör försöka få till stånd en ändring i bestämmelserna så att märkningen omfattar såväl var djuret är fött som var det är uppfött och slaktat. Märkningen ska också vara tydlig så att konsumenterna inte vilseleds. Enligt utskottet är detta väsentligt för att upprätta och bibehålla konsumenternas förtroende för den köttproduktion som sker inom EU som vi säkerställer att konsumenterna får den information som behövs för att kunna göra aktiva och Mot denna bakgrund föreslog utskottet ett tillkännagivande om att regeringen inom EU i alla relevanta sammanhang kraftfullt ska verka för en ursprungsmärkning av alla köttprodukter inklusive sammansatta produkter. följde utskottets förslag (2013/14:MJU21, rskr. 2013/14:226). Enligt uppgift från ska kommissionen i enlighet med artikel 26.5 i förordning nr 1169/2011 (informationsförordningen) senast den presentera en rapport om möjligheterna att utvidga den obligatoriska ursprungsmärkningen till att gälla mjölk, mjölk som ingår som ingrediens i mejeriprodukter, obearbetade produkter, livsmedel med en enda ingrediens och ingredienser som utgör av ett livsmedel. Rapporten är försenad men förväntas komma . I detta sammanhang bör även uppmärksammas att regeringen anser att den obligatoriska ursprungsmärkningen av livsmedel ska utvecklas så att konsumenterna kan göra medvetna val, särskilt när det gäller livsmedel som innehåller kött och mejeriprodukter, och att reglerna är tydliga. avser därför att verka för att den unionsgemensamma lagstiftningen på Utskottet välkomnar att regeringen avser att verka för att den unionsgemensamma lagstiftningen på området utvecklas. Som regeringen framhåller måste den obligatoriska ursprungsmärkningen av livsmedel utvecklas så att konsumenterna kan göra medvetna val, särskilt när det gäller livsmedel som innehåller kött och mejeriprodukter. Utskottet vill vara tydligt med sitt stöd för en obligatorisk ursprungsmärkning av allt kött inklusive processat kött. Utskottet vill också påpeka fördelarna med en obligatorisk märkning av mejeriprodukter. I avvaktan på beslut på EU-nivå är det av största vikt att stimulera en frivillig märkning i samverkan med branschen. Med det anförda föreslår utskottet att motionerna 2014/15:334 (S), 2014/15:482 (S), 2014/15:2382 (M) yrkande 1, 2014/15:546 (C), 2014/15:2573 (C) yrkande 5, 2014/15:2780 (SD) yrkande 3 och 2014/15:2169 (S) nu lämnas utan vidare åtgärd. Information om mat på restauranger Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om skyldighet att informera om innehållet i mat samt ursprungsmärkning av mat som serveras på restaurang. I motion 2014/15:1548 av (SD) framhålls behovet av en tvingande skyldighet att informera om innehållet i maten på restauranger. När konsumenter köper livsmedel i affärer har de i regel tillgång till relativt ingående innehållsförteckningar så att de kan kontrollera vad de konsumerar för produkter. På en restaurang eller liknande finns i regel aldrig någon innehållsförteckning, vilket innebär att konsumenter inte kan vara säkra på vad de betalar för. För att stärka konsumenternas rättigheter att känna till vad de konsumerar bör därför lagen ändras så att alla som hanterar livsmedel blir skyldiga att deklarera vad de säljer i enlighet med gällande lagstiftning för livsmedel i övrigt. Enligt motion 2014/15:525 av (S) bör möjligheten att införa ursprungsmärkning av mat som serveras på restauranger och liknande ses över. när man äter ute på restaurang eller liknande finns inte möjligheten för konsumenter att göra medvetna val utifrån vilket ursprung livsmedlen har. Krav måste ställas på att restaurangerna informerar sina gäster om innehåll och ursprung. Genom en utökad ursprungsmärkning som gäller även maträtterna på restauranger och liknande ökar konsumentens inflytande. behandling och kompletterande uppgifter finns inga tvingande krav på att ge information om innehållet i mat och ursprungsmärkning av mat som säljs och äts på restaurang. Undantag från detta gäller ingredienser och processhjälpmedel där s.k. allergener ingår. I de fallen ska information alltid ges oavsett om konsumenten begär detta enligt artikel 44 i förordning (EU) nr 1169/2011. Informationsförordningen omfattar krav på färdigförpackade livsmedel men ger enligt artikel 44 medlemsstaterna utrymme att införa nationella obligatoriska informationskrav på livsmedel som inte är färdigförpackade. har infört nationella regler för sådana livsmedel som inte är färdigförpackade (8–11 §§ LIVSFS 2014:4). Dessa nationella regler omfattar oförpackad mat på exempelvis restaurang där beteckning ska kunna ges på begäran, och i 10 § regleras hur uppgifter om s.k. allergener får tillhandahållas (bl.a. muntligt och skriftligt). Vidare regleras livsmedel som förpackas på försäljningsstället på konsumentens begäran eller är färdigförpackade för direkt försäljning, exempelvis ost och skinka som säljs över disk, pizza som beställs och sedan paketeras och levereras och smörgåsar. De uppgifter som, på konsumentens begäran, ska ges för dessa livsmedel är t.ex. ingredienser, hållbarhetsdatum och ursprungsland eller härkomstplats där så krävs enligt informationsförordningen. Uppgifterna kan ges såväl muntligen som skriftligen. Enligt uppgift från kommer i början av 2015 att återrapportera ett regeringsuppdrag som omfattar en kartläggning och analys av konsumenternas förståelse av den livsmedelsinformation som ges t.ex. som märkning och redovisa eventuella behov av utvecklat stöd till konsumenterna. information om livsmedel som inte är färdigförpackade och syftar till att undersöka om det finns behov av ytterligare reglering för dessa livsmedel. avvaktar denna återrapportering innan några eventuella initiativ tas när det gäller information eller ursprungsmärkning av livsmedel som säljs och äts på restaurang eller liknande. När det gäller frågan om märkning av maten som serveras på restauranger har utskottet tidigare (bet. 2011/12:MJU10 s. 11) framhållit att det finns ett värde i förbättrad information till konsumenterna, inte minst i fråga om ursprungsmärkning av kött. En obligatorisk konsumentinformation – och därmed stärkt konsumentinflytande – kan också förväntas stärka konkurrenskraften för seriösa producenter. har analyserats i ett uppdrag till (Jo 2006/1434). uppmanade regeringen att inleda en dialog med hotell- och restaurangbranschen i frågan om hur informationen till konsumenterna kan Utskottet har återkommit (bet. 2012/13:MJU9 s. 22) till frågan om en sådan dialog och att den inte begränsas till ursprungsmärkning av kött utan gäller Det är väsentligt att konsumenter ska kunna göra medvetna val mellan olika livsmedel oavsett om det sker på en restaurang eller i en butik. Härvid utgick utskottet från att regeringen inleder den efterfrågade dialogen. Enligt uppgift från har kontakter med intressenter skett löpande och på flera arenor. Dessa dialoger har omfattat alla krav som medlemsstaterna kan föreskriva om livsmedel som inte är färdigförpackade (artikel 9.1 informationsförordningen). legat på restaurangmaten. Exempel är ett uppstartsmöte på Landsbygdsdepartementet, om informationsförordningen dialog i Astma- och seminarium Tryggare mat på krogen , flera möten på med dels Samverkansgruppen för intressenter i livsmedelskedjan, dels Samverkansgruppen för konsumentfrågor och ett särskilt samråd med bransch-, konsument-, och intresseorganisationer den 31 Med det som anförts ovan föreslår utskottet att motionerna 2014/15:1548 (SD) och 2014/15:525 (S) lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ett nytt system för datummärkning i syfte att minska matsvinn, undantag för datummärkning av ägg, stärkt konsumentskydd för märkning av förpackningsdatum på livsmedel, märkning av alkoholhaltiga drycker och märkning av salthalt i livsmedel. Jämför reservation 11 (M). Nytt system för datummärkning i syfte att minska matsvinn I motion 2014/15:2978 av m.fl. (M) yrkande 3 understryks behovet av att se över datummärkningen av livsmedel i syfte att minska matsvinnet. Motionärerna anser att det vore lämpligt med en översyn av datummärkningen för att säkerställa att den är tydlig och främjar en säker och hållbar matkonsumtion. Vidare skulle matsvinnet minska om konsumenterna upplystes om matens väg från jord till bord och fick förståelse för livsmedlets livscykel. I motion 2014/15:398 av (M) föreslås att se över möjligheterna för ett nytt system för datummärkning i syfte att minska matsvinnet. har vi bättre sätt att förvara och använda hygieniska system som ger längre hållbarhet. Ett sätt att minska matsvinnet vore att slopa datummärkningen på hållbara varor eller att se över och göra om datummärkningen på andra varor så att den anpassas till moderna krav på hantering och förvaring. Allt för att minska matsvinn och snabbare uppnå ett hållbarare samhälle. I motion 2014/15:2978 av m.fl. (M) yrkande 4 framhålls behovet av att driva på för ett svenskt undantag från dagens EU-regler om datummärkning av ägg. I hanteras ägg som kylvara. Detta gäller inte för stora delar av övriga EU, vilket innebär att svenska ägg håller längre än det bäst-före-datum som EU tillåter. Motionärerna framhåller att svenska handlare inte ska behöva slänga fullt ätbara ägg och understryker vikten av att driva frågan om ett undantag för från dagens EU-regler om datummärkning av ägg. I motion 2014/15:1303 av (SD) framhålls behovet av att påtagligt stärka konsumentskyddet i fråga om märkningen med förpackningsdatum på livsmedel. Konsumenten har rätt att känna trygghet och förtroende gentemot alla leverantörer och distributörer om att de varor konsumenten väljer också har det innehåll och det packdatum som verkligen För att uppnå denna vision behöver lagen och skyddet gentemot konsumenterna stärkas med ett uttryckligt krav från lagstiftaren om att den handlare eller producent som märker om eller felmärker packdatum på livsmedel också från samhällets sida får erfara kännbara och dryga sanktioner i form av höga bötesbelopp. På så vis kan dels konsumenternas trygghet öka, dels konkurrenssituationen förbättras, då ett stärkt regelverk gör det ekonomiskt ofördelaktigt för en handlare eller producent att fuska med Märkning av alkoholhaltiga drycker Enligt motion 2014/15:1982 av och (båda MP) föreslås att förpackningar med alkoholhaltiga drycker ska ha märkning med information om bl.a. energiinnehåll. En näringsdeklaration på alkohol ska ses som en del i att konsumenterna får rätt information om allt de äter och dricker, så att de kan göra medvetna Kunskap om att alkoholdrycker innehåller så mycket kalorier skulle kunna bidra till att få människor att förstå hur stor del av kaloriintaget som faktiskt kommer från alkohol. presentera en studie om alkoholmärkning för att kunna avgöra om detta ska åtföljas av lagstiftning. bör vara pådrivande i processen för att detta ska utmynna i lagstiftning på EU-nivå. Om utvärderingen från kommissionen inte åtföljs av lagstiftning bör inleda en dialog med kommissionen om hur skulle kunna gå vidare med märkning på nationell nivå. Märkning av salthalt i livsmedel I motion 2014/15:2080 av (SD) föreslås lagstiftning om märkning av salthalt i livsmedel där halten är hög. Med alltför höga salthalter ökar risken för ett högt blodtryck, vilket ökar risken för hjärt- och kärlsjukdomar samt stroke. En enda portion kan innehålla det maximala dagsintaget på 5–, och genomsnittet i ligger på 10–, men det finns de som äter så mycket som av vårt saltintag kommer från färdiglagad mat från restauranger eller halvfabrikat. En lagstiftning om särskild märkning av de varor som har en hög salthalt borde leda till att livsmedelsföretag arbetar för att sänka salthalten i sina produkter behandling och kompletterande uppgifter Ett grundläggande krav i ramlagstiftningen på området (EU-förordning 1169/2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna – informationsförordningen) är att märkningen måste vara korrekt. Informationsförordningen, som började tillämpas , omfattar utöver de obligatoriska kraven även en möjlighet att lämna uppgifter på frivillig basis om exempelvis förpackningsdatum. Om företagaren väljer att ange förpackningsdatum måste det anges korrekt i enlighet med de allmänna kraven i förordningen. Informationsförordningen omfattar vidare detaljerade regler för datummärkning i artikel 24 och bilaga X. Det finns två typer av datummärkning, varav den ena avser enbart livsmedlets kvalitet (bäst-före- datum) och den andra avser tidpunkt när ett livsmedel är säkert (sista förbrukningsdag). I bilaga X till förordningen anges även hur datumet ska uttryckas. På svenska ska datumet föregås av orden bäst före, utom för produkter som är mycket lättfördärvliga där datumet ska föregås av orden sista förbrukningsdag. Bäst-före-datum handlar inte om hur länge ett livsmedel är säkert, utan till vilket datum livsmedlet förväntas behålla sin kvalitet, det vill säga smak, färg, krispighet, spänstighet och tuggmotstånd. Det som händer efter bäst-före- datum är alltså att kvaliteten blir sämre. Men maten kan fortfarande vara fullt ätbar. Bäst-före-datum gäller om varan har förvarats på lämpligt sätt. står det på förpackningen vad som är lämplig förvaring. Sista förbrukningsdag används på livsmedel som tillverkaren bedömer kan försämras snabbt och bli en hälsorisk. Det är den sista dag som tillverkaren går i god för att ett livsmedel kan ätas eller drickas utan fara för hälsan. Nytt system för datummärkning i syfte att minska matsvinnet När det gäller matsvinnet har tilldelats för att tillsammans med och minska matsvinnet. I uppdraget ingår bl.a. att analysera möjligheter och eventuella hinder för ett minskat matsvinn och genomföra riktade informationsinsatser till konsumenter. Uppdraget ska slutredovisas . Kommissionen har, efter initiativ från bl.a. , inrättat en arbetsgrupp om matavfall och matsvinn för att identifiera bästa möjliga åtgärder som skulle kunna initieras på EU-nivå för att minska matsvinnet. Ett första möte hölls , då bl.a. datummärkningen och lagstiftningen som styr datummärkningen för ägg diskuterades. remitterade ett utkast till vägledning för förordningen om livsmedelsinformation till konsumenter. ser i detta sammanhang över vilka livsmedel som ska märkas med sista förbrukningsdag. Ur svinnhänseende kan detta underlätta för konsumenter att förstå hur man ska tolka datummärkningen. fick 2014 i uppdrag att stärka arbetet mot livsmedelsfusk. I en första delrapport redovisar livsmedelsverket fyra viktiga utvecklingsområden som omfattar •en central koordinering av arbetet mot livsmedelsfusk •nationellt och internationellt samarbete •behov av att förstärka livsmedelsinspektörernas kompetens •nya metoder och arbetssätt för att fånga upp den typen av oegentligheter. fortsätter sitt arbete, och en delrapport om det fortsatta arbetet ska presenteras . När det gäller sanktioner är förelägganden och förbud de främsta administrativa sanktionsmedlen som står till buds för kontrollmyndigheten när uppföljningen visar att bristerna inte åtgärdats eller har åtgärdats på ett otillfredsställande sätt. Rättsligt stöd för att besluta om föreläggande eller förbud finns i både artikel 54 i förordning (EG) nr 882/2004 och 22 § livsmedelslagen. Förelägganden kan användas exempelvis för att kräva in en åtgärdsplan som inte lämnats in eller för att förpliktiga livsmedelsföretagaren att rätta till konkreta fel som inte åtgärdats inom rimlig tid. Det centrala med ett föreläggande är att det förpliktigar mottagaren att agera på ett visst sätt. Förbud däremot förpliktigar mottagaren att avstå från att agera på ett visst sätt. Situationen får avgöra om det är mest lämpligt med ett förbud eller föreläggande. En myndighetsåtgärd ska vara proportionerlig. Det bör därför framgå av motiveringen varför ett föreläggande behövs, t.ex. att tidigare tillsägelser från kontrollmyndigheten inte har följts eller att det rör sig om en allvarlig avvikelse från lagstiftningen i förhållande till kraven på hygien och redlighet. Ekonomiska påtryckningsmedel i form av viten kan användas för att förmå den enskilde att följa myndighetens beslut. Ett beslut som förenas med vite innebär att den enskilde blir skyldig att betala ett visst belopp till staten om han eller hon inte rättar sig efter beslutet. Lagen (1985:206) om viten gäller viten som enligt lag eller annan författningstext får föreläggas av myndigheter. Det måste uttryckligen framgå av lagtexten att det finns en rätt att besluta om viten. På livsmedelsområdet finns en bestämmelse om vite i 23 § livsmedelslagen. Även beslut som grundar sig på artikel 54 i förordning (EG) nr 882/2004 kan förenas med vite. När vite föreläggs ska det fastställas till ett bestämt belopp. Ett vitesbelopp ska i första hand bestämmas till en sådan storlek att det kan antas bryta den enskildes motstånd. Myndigheten ska således avpassa beloppet efter styrkan hos den enskildes motstånd. En riktpunkt vid bestämmandet av vitesbeloppet kan också vara att det ska stå i proportion till hur mycket det skulle kosta att vidta rättelsen. Det bör inte framstå som enklare och det ska inte ”löna sig” att betala vitet i stället för att åtgärda bristen. För att den enskilde ska bli skyldig att betala vitesbeloppet måste myndigheten ansöka om det hos domstol. om utdömande av viten prövas av förvaltningsrätten på ansökan av den myndighet som har utfärdat vitesföreläggandet eller, om detta har skett efter överklagande i frågan om vitesföreläggande, av den myndighet som har prövat denna fråga i första instans. Vidare finns möjlighet enligt artikel 54.2 e i förordning (EG) nr 882/2004 att vid bristande efterlevnad tillfälligt avbryta driften av eller stänga hela eller delar av det berörda företaget . Denna åtgärd måste vara proportionerlig mot den risk som konsumenterna kan utsättas för om livsmedlen släpps ut på marknaden. kan det vara motiverat att återkalla anläggningens godkännande. Enligt artikel 31.2 e och artikel 54.2 f i förordning (EG) nr 882/2004 får anläggningens godkännande återkallas tillfälligt eller permanent om det finns allvarliga brister eller om myndigheten vid upprepade tillfällen fått avbryta produktionen. Märkning av alkoholhaltiga drycker Enligt uppgift från pågår interna konsultationer inom kommissionen om studien om alkoholmärkning, och datumet för presentation av slutrapporten är inte ännu fastställt. Märkning av salthalt i livsmedel Som en följd av den nya förordningen (EU) nr 1169/2011 (informationsförordningen) som började tillämpas har tagit fram föreskrifter om livsmedelsinformation (LIVSFS 2014:4). I dessa finns bestämmelser om livsmedelsinformation som ska tillämpas på alla livsmedel som är avsedda för konsumenter, inklusive livsmedel som tillhandahålls av storhushåll och livsmedel som är avsedda för storhushåll. Märkningen och dess närmare utformning enligt EU-bestämmelserna och dessa föreskrifter får inte vara sådan att den på ett avgörande sätt skulle kunna vilseleda köparen. Detta gäller även presentationen av livsmedel. De obligatoriska märkningsuppgifterna ska anges antingen på själva förpackningen eller på en etikett som fästs på förpackningen. Märkningsuppgifterna ska placeras på väl synlig plats, så att den är lätt att se, klart läsbar och outplånlig. De får inte på något sätt döljas, skymmas eller avleda uppmärksamhet från annan text eller illustration. Märkningsuppgifterna ska anges på svenska eller på annat språk om det endast obetydligt skiljer sig från svenska. har ett nationellt program som berör hela livsmedelssektorn. Målsättningen med arbete är att halvera befolkningens saltintag, från nuvarande 10–per dag till 5–per dag. Enligt kan ett högt saltintag för många personer vara en av orsakerna till ett förhöjt blodtryck. Högt blodtryck (hypertoni) är en av de