bet · H101CU20 · 2014-03-27 00:00:00 — Utskottet har vidare i betänkande 2013/14:CU24 ställt sig bakom ett förslag i regeringens proposition 2013/14:79 Lätt byte – enklare att välja ny leverantör av elektroniska kommunikationstjänster som innebär att konsumenter som har träffat avtal om abonnemang med viss bindningstid i kombination med att tjänsteleverantören tillhandahåller terminalutrustning ska ha rätt att efter den inledande bindningstiden få operatörslås borttagna kostnadsfritt och utan dröjsmål. Med operatörslås avses i förslaget sådana begränsningar när det gäller användningen av terminalutrustning som en leverantör har infört eller låtit införa för att hindra att utrustningen används för nyttjande av andra leverantörers elektroniska kommunikationstjänster. har bifallit utskottets förslag. Som redovisats ovan har beslutat om lagändringar som ligger i linje med motionsönskemålen. Utskottet har vidare ställt sig bakom ett lagförslag om att konsumenter som har träffat avtal om abonnemang med viss bindningstid i kombination med att tjänsteleverantören tillhandahåller terminalutrustning ska ha rätt att efter den inledande bindningstiden få operatörslåsen borttagna. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå något initiativ från . Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av konsumentköplagens preskriptionstid. Jämför reservation 12 (MP). m.fl. (MP) anser i motion 2013/14:MJ519 att konsumentköplagens preskriptionstid bör ses över i syfte att främja produkter med längre livslängd. Preskriptionstiden skulle t.ex. kunna vara längre för vissa produktgrupper. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 7). Enligt 23 § konsumentköplagen (1990:932) får köparen inte åberopa att varan är felaktig, om köparen inte lämnar säljaren meddelande om felet inom skälig tid efter det att köparen märkt eller borde ha märkt felet (reklamation). Meddelande som lämnas efter det att köparen märkt felet ska alltid anses ha lämnats i rätt tid. Köparen förlorar rätten att åberopa ett fel om inte köparen reklamerar felet från det att han eller hon har tagit emot varan, om inte annat följer av en garanti eller liknande utfästelse (preskriptionstid). Genom en lagändring 2005 förlängdes preskriptionstiden i konsumentköplagen och konsumenttjänstlagen från två till (prop. 2004/05:13, bet. 2004/05:LU5, rskr. 2004/05:161). I lagstiftningsärendet uttalade lagutskottet bl.a. följande med anledning av ett motionsyrkande om att behålla den tvååriga preskriptionstiden. Om en vara inte levererats i avtalsenligt skick eller en tjänst inte utförts på avtalsenligt sätt, bör det finnas möjlighet att få rättelse eller kompensation för detta. Denna utgångspunkt borde i förlängningen och principiellt sett leda till att en köpare eller beställare skulle kunna åberopa ett fel utan någon särskild tidsbegränsning, frånsett vad som följer av allmänna preskriptionsfrister. Denna rätt har dock modifierats genom preskriptionsreglerna i konsumentköplagen och konsumenttjänstlagen. Reglerna bärs upp av tanken att det är angeläget att säljaren och tjänsteleverantören kan räkna med att inte behöva svara för eventuella fel när har förflutit från köpet eller utförandet av tjänsten. Om en näringsidkare måste kalkylera med felansvar påverkas dennes möjligheter att ekonomiskt planera verksamheten. Bakom preskriptionsreglerna ligger också det förhållandet att det blir svårare att bevisa att en vara eller tjänst är behäftad med ett ursprungligt fel ju går. Som utskottet framhållit i tidigare sammanhang kan en tvåårig preskriptionstid leda till negativa konsekvenser vid konsumentköp av varor som förutsätts fungera (se bet. 1989/90:LU35 s. 19 f.). Sådana varor är ofta dyrbara i inköp och fel i dem kan få stora ekonomiska följdverkningar för konsumenterna. Ett motsvarande synsätt kan också anläggas när det gäller vissa tjänster. Enligt vad som redovisats i propositionen kan antas att det förekommer att konsumenter hindras från att göra gällande påföljder på grund av fel i en vara eller tjänst på grund av nuvarande preskriptionsregler. anslöt sig till regeringens bedömning att det från konsumentskyddssynpunkt förelåg behov av en förlängning av den tvååriga preskriptionstiden i såväl konsumentköplagen som konsumenttjänstlagen. I likhet med regeringen ansåg utskottet att en sådan förlängning borde vara generell och inte bara avse vissa slags varor eller tjänster. Den av regeringen föreslagna och av Lagrådet förordade förlängningen från till framstod enligt utskottet som en rimlig avvägning mellan de olika intressen som gör sig gällande på området. kan inte se att det finns skäl att göra en sådan översyn av preskriptionstiden i konsumentköplagen som motionärerna föreslår. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av reglerna för småhusentreprenad. Utskottet hänvisar bl.a. till en pågående prövning i . Jämför reservation 13 (MP, V). och (båda MP) anför i motion 2013/14:C206 att det vid småhusentreprenad förkommer kontraktsvillkor som innebär att beställaren (konsumenten) inte får överlåta kontraktet på någon annan utan entreprenörens godkännande. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande om att även konsumenter som har köpt fastigheten i andra hand ska få reklamera fel till entreprenören. I 51–61 §§ konsumenttjänstlagen (1985:716) finns särskilda bestämmelser om småhusentreprenad. Enligt 61 § ska en konsument som vill åberopa att tjänsten är felaktig underrätta näringsidkaren om detta (reklamation). Konsumenten behöver inte reklamera fel som har antecknats i ett besiktningsutlåtande eller har påtalats för näringsidkaren från slutbesiktningen. Enligt standardavtalet Entreprenadkontrakt (ABS 09), som har godkänts av , får kontraktet inte av någondera parten överlåtas på någon annan utan den andre partens godkännande. har meddelat prövningstillstånd i ett mål mellan husägare och ett byggföretag. Prövningstillstånd har meddelats i frågan om fel ska anses ha förelegat i en entreprenad genom att entreprenören har valt att använda sig av en konstruktion med putsad, enstegstätad fasad. I proposition 2013/14:125 Avskaffande av den obligatoriska byggfelsförsäkringen och ny lag om färdigställandeskydd som har överlämnats till föreslår regeringen att lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring m.m. upphävs och att lagens bestämmelser om färdigställandeskydd förs över i huvudsak oförändrade till en ny lag om färdigställandeskydd. Förslaget innebär att kravet på en obligatorisk byggfelsförsäkring vid bostadsbyggande tas bort. Förslagen kommer att behandlas av utskottet i betänkande 2013/14:CU25. I sitt yttrande över förslagen framför Lagrådet att regeringens bedömning avseende gällande rätt om utvecklingsfel borde hållas öppen och hänvisning göras till kommande prejudikat av . Regeringen gör i propositionen den bedömningen att frågan om konsumenternas behov av skydd och om en tillfredsställande ansvarsfördelning kan komma att behöva utredas vidare. En närmare bedömning av vad som i sådana fall skulle utredas bör avvakta Högsta domstolens avgörande. Med hänvisning till den pågående prövningen i är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen. Den bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motioner som rör hantverkstjänster. Utskottet hänvisar till pågående arbete. I motion 2013/14:C266 föreslår Finn (M) ett tillkännagivande om att se över möjligheten att skapa ett formaliserat informationsutbyte mellan konsumenter och hantverkare. och (båda C) anser i motion 2013/14:C441 att det vore lämpligt med en omvänd bevisbörda när konsumenter köper hantverkstjänster så att det är hantverkaren som måste visa vad som har avtalats. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande om en översyn av bevisbördan vid köp av hantverkstjänster. har som en del av verkets uppdrag från regeringen att beskriva läget för svenska konsumenter utarbetat rapporten för hantverkstjänster – fördjupad analys och förslag på åtgärder (rapport 2013:6). I rapporten, som presenterades , anför att verket har uppmärksammat konsumentproblem på marknaden för hantverkstjänster. undersökningar visar att en stor del av det missnöje som konsumenter ger uttryck för borde kunna undvikas genom bättre kommunikation och en tydlig dokumentation över det arbete som är tänkt att utföras. Mot bakgrund av de problem som framkommer på marknaden anser att de åtgärder som ligger inom konsumentpolitikens område bör sträva efter att förbättra kommunikationen samt att minska informations- och kunskapsgapet mellan konsumenter och hantverkare. Även åtgärder som reglerar ansvarsfördelning och riskspridning bör övervägas. I rapporten lämnar följande åtgärdsförslag när det gäller hantverkstjänster: En standardisering av arbetsprocessen kring hantverkstjänster för att underlätta och förtydliga spelreglerna mellan konsumenter och hantverkare före, under och efter ett arbete. En interaktiv hantverksguide för att förmedla situationsanpassad information till konsumenter. Utreda möjligheterna för en omvänd bevisbörda mellan konsumenter och näringsidkare. Förlagan finns i konsumenttjänstlagens särskilda bestämmelser för småhusentreprenader. En omvänd bevisbörda innebär att det åligger hantverkaren att vid en eventuell tvist visa vad som avtalats beträffande arbetets omfattning, pris och tidsramar. Det skapar starka incitament till tydlig dokumentation vilket bör underlätta både kommunikation inför och under ett arbete men framför allt stärker det konsumentens ställning vid en eventuell tvist. Enligt uppgift från analyseras rapporten inom . har tillsammans med () och hantverksföretag påbörjat ett arbete för att få till stånd ett standardiseringsarbete för hantverkstjänster. Vidare har tillsammans med Byggindustrier och presenterat en ny avtalsmall för hantverkstjänster, Hantverkarformuläret 2014. I lämnas förslag på åtgärder som ligger helt i linje med motionsönskemålen. Rapporten analyseras inom . Vidare är aktivt för att få till stånd ett standardiseringsarbete för hantverkstjänster. Utskottet anser att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. Motionerna bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att införa lagstiftning om faktureringsavgifter. Utskottet hänvisar till beslutade lagändringar. (S) menar i motion 2013/14:C320 att faktureringsavgifter är att likna med en smyghöjning av priset som drabbar dem som av olika skäl inte betalar via internet. Motionären anser vidare att konsumenterna ska informeras om tillkommande faktureringsavgifter när de köper varor och tjänster för att de ska få en uppfattning om totalkostnaden. Enligt motionären bör lagstiftningen ses över. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. Enligt allmänna avtalsrättsliga principer kan faktureringsavgift tas ut endast om parterna har kommit överens om detta vid avtalets ingående eller det kan anses stå i överensstämmelse med handelsbruk eller sedvänja i branschen. För att faktureringsavgift ska kunna tas ut räcker det således inte med att säljaren enbart på fakturan kräver faktureringsavgift. Som redovisats ovan i avsnittet Obeställd reklam och telefonförsäljning m.m. beslutade om ändringar i bl.a. distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) och marknadsföringslagen (2008:486) för att genomföra direktivet om konsumenträttigheter i svensk rätt. Lagändringarna ska träda i kraft . Lagändringarna innebär bl.a. att näringsidkaren innan ett avtal ingås ska ge konsumenten information om alla andra kostnader som kan tillkomma med anledning av avtalet. Ett exempel är faktureringskostnader. Om kostnaderna inte kan beräknas i förväg ska det ges information om att sådana ytterligare kostnader kan tillkomma. Näringsidkaren har inte rätt till ersättning för tillkommande kostnader om någon sådan information inte har lämnats. De beslutade lagändringarna får anses ligga väl i linje med önskemålen i motionen. Utskottet föreslår därför att avslår motionen. Tydligare regler för fakturors förfallodatum Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att införa en generell regel om när en faktura ska anses vara betald. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservation 14 (SD). (SD) anför i motion 2013/14:C417 att företag har olika syn på vad som ska anses vara en fakturas sista förfallodag. anser att sista förfallodatum är detsamma som sista mottagningsdag till sina konton. Motionären anser att det, för att förtydliga för konsumenterna, bör införas en lagregel om att sista förfallodatum motsvarar sista betalningsdag till betalningsmottagarens konto. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. Om tidpunkten för betalningen inte följer av avtalet gäller enligt 49 § köplagen (1990:931) och 36 § konsumentköplagen (1990:932) att köparen ska betala när säljaren kräver det. har i ett avgörande ansett att en betalning som har skett till borgenärens postgirokonto har fullgjorts den dag då betalningen bokfördes av postgirot, om inte annat följer av särskilda föreskrifter som t.ex. i fråga om hyresbetalningar (NJA 1988 s. 312). Särskilda regler om när en betalning ska anses fullgjord finns t.ex. i hyreslagen (12 kap. jordabalken), försäkringsavtalslagen (2005:104) och skatteförfarandelagen (2011:1244). I hyreslagen finns regler om när en hyra ska anses betald. Om hyresgästen betalar hyran på post- eller bankkontor anses beloppet ha kommit hyresvärden till handa vid betalningen. Lämnar hyresgästen ett betalningsuppdrag på hyran till bank-, post- eller girokontor anses beloppet ha kommit hyresvärden till handa när betalningsuppdraget togs emot av det förmedlande kontoret (12 kap. 20 § tredje stycket jordabalken). När det gäller betalning av genom betalningsförmedlare finns i huvudsak motsvarande regler i försäkringsavtalslagen. En försäkringstagare anses ha betalat premien när han eller hon lämnat ett betalningsuppdrag avseende premien till en bank eller någon annan liknande betalningsförmedlare (5 kap. 5 §, 8 kap. 17 § och 13 kap. 5 § försäkringsavtalslagen). Enligt 62 kap. 2 § skatteförfarandelagen ska skatter och avgifter betalas in till särskilda konto för skattebetalningar. Skatten eller avgiften är betald den dag betalningen har bokförts på det särskilda kontot. Motsvarande motionsyrkande har tidigare behandlats av utskottet (bet. 2011/12:CU15) och (bet. 2012/13:CU13). Utskottet har avstyrkt de då aktuella motionerna och har följt utskottet. anförde utskottet att det finns särskilda lagregler om när skatter och avgifter ska anses betalda. Sådana regler finns även när det gäller betalningar av hyra och försäkringspremier och innebär i de fallen ett undantag från principen att betalningen anses fullgjord när beloppet bokförts på mottagarens konto. I de sistnämnda fallen rör det sig om lagstiftning som har en social skyddskaraktär. Enligt utskottets mening fanns det inte skäl att, som motionären önskade, införa en generell lagreglering om när en faktura ska anses betald. Utskottet står fast vid sin tidigare uppfattning och föreslår att avslår motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör snabblån. Utskottet hänvisar till att ett omfattande arbete bedrivs för att komma till rätta med de problem som snabblånen för med sig. Jämför reservationerna 15 (S), 16 (MP, V) och 17 (SD). introducerades s.k. snabblån (sms-lån) på den svenska marknaden. Typiskt för snabblånen är att det handlar om att låna en relativt liten summa pengar . Lånebeloppen är normalt . Återbetalningstiden för krediten är som regel men den faktiska återbetalningstiden kan vara längre. Kostnaden för snabblån är oftast en kombination av ränta och avgifter. I och med den korta återbetalningstiden kan den effektiva räntan bli hög. Ansökningar om lån görs på distans, ofta genom ett sms-meddelande eller via internet. Lånebeloppet betalas ut snabbt. Vanligen är det fråga om lån utan säkerhet. m.fl. (V) anser i partimotion 2013/14:C280 att regeringen bör lägga fram förslag till lagstiftning som innebär att sms-lån och andra snabblån förbjuds samt att kreditprövning ska göras för alla lån. Tillkännagivanden föreslås i enlighet härmed (yrkande 7 och 8). Motionärerna anser vidare att regeringen bör se över vilka åtgärder som behöver vidtas för att komma till rätta med de höga räntorna vid snabba lån och återkomma till med förslag. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 9). I motion 2013/14:C389 anser m.fl. (SD) att kreditgivare som har brustit i sin kreditprövning inte ska kunna vända sig till för att driva in sin fordran. Motionärerna anser vidare att snabblån bör förbjudas. Tillkännagivanden föreslås i enlighet härmed (yrkandena 3 och 4). Även i motion 2013/14:C240 föreslår (SD) ett tillkännagivande om att kreditgivare som brustit i sin kreditprövning inte ska kunna vända sig till för att driva in sin fordran (yrkande 2). Samma motionär föreslår i motion 2013/14:C241 ett tillkännagivande om att förbjuda snabblån. I motion 2013/14:C355 av m.fl. (S) föreslås ett tillkännagivande om att snabblån utan riktig kreditprövning bör förbjudas. och (båda S) menar i motion 2013/14:C366 att det bör införas lagstiftning som förbjuder eller i alla fall starkt begränsar möjligheten till sms-lån. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. m.fl. (S) anser i motion 2013/14:C447 bl.a. att det krävs en bättre kreditprövning och en mer ansvarsfull kreditgivning för att komma till rätta med problemen när det gäller sms-lånen. Alla finansiella institut som erbjuder krediter till konsumenter ska stå under tillsyn och tillstånd ska kunna dras in. Även begränsningar när det gäller möjligheten att vända sig till för indrivning av skulder när kreditprövningen varit starkt bristfällig bör kunna prövas. Motionärerna anser vidare att det är angeläget att det tas fram informationsmaterial som riktar sig till ungdomar om sms-lån. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 2). (S) menar i motion 2013/14:C313 att det behövs en översyn av räntenivåerna när det gäller sms-lån. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. m.fl. (S) anser i motion 2013/14:C398 att räntenivåerna och tillsynsreglerna när det gäller sms-lån bör ses över. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande i enlighet härmed. (S) anser i motion 2013/14:C442 bl.a. att åtgärder som räntetak, ett stopp för utlåning och ekonomiska kontroller skulle kunna förhindra att människor skuldsätter sig genom sms-lån. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. redovisar statistik över inkomna ansökningar om betalningsförelägganden på grund av obetalda snabblån. Enligt statistik ökade antalet ansökningar mellan 2006– 2009 från 1 407 till 46 531. minskade antalet ansökningar till 28 038 och ökade antalet ansökningar till 33 064. Ökningen fortsatte då antalet ansökningar uppgick till 53 709, vilket motsvarar en ökning jämfört med föregående år. inkom 49 192 ansökningar, en minskning jämfört med . För ungdomar, i åldern 18–uppgick andelen av de totala ansökningarna men minskade därefter och uppgick och . ökade dock ungdomarnas andel av snabblånen till . Ökningen fortsatte då ungdomarnas andel uppgick till av ansökningarna. trädde en ny konsumentkreditlag (2010:1846) i kraft (prop. 2009/10:242, bet. 2010/11:CU5, rskr. 2010/11:80). Lagen ersatte konsumentkreditlagen . konsumentkreditlag var snabblånen undantagna från t.ex. kravet på information om den effektiva räntan i marknadsföring och innan ett avtal ingås. Snabblånen var också typiskt sett undantagna från kravet på kreditprövning. I syfte att motverka de skuldsättningsproblem som sms-lån och andra snabblån har fört med sig gäller i den nya lagen samma regler för snabblån som för konsumentkrediter i allmänhet. Den nya konsumentkreditlagen omfattar i princip alla slag av krediter som näringsidkare lämnar till konsumenter. Lagen är, liksom den tidigare konsumentkreditlagen, tvingande till konsumentens förmån. I 6 § konsumentkreditlagen finns grundläggande bestämmelser om hur näringsidkaren ska förhålla sig till konsumenten före och . Enligt paragrafen ska näringsidkaren i sitt förhållande till konsumenten iaktta god kreditgivningssed. Näringsidkaren ska därvid ta till vara konsumentens intressen med tillbörlig omsorg och ge de förklaringar som konsumenten behöver. Marknadsföringslagens (2008:486) bestämmelser gäller vid marknadsföring av konsumentkrediter. I 7 § konsumentkreditlagen finns kompletterande regler om vilken information näringsidkaren ska lämna vid marknadsföring av kreditavtal. Näringsidkaren ska vid marknadsföring av kreditavtal lämna information om den effektiva räntan. Informationen ska lämnas med hjälp av ett representativt exempel. någon annan räntesats eller sifferuppgift i marknadsföringen ska näringsidkaren bl.a. lämna information om krediträntan och om den är bunden eller rörlig, avgifter och andra kostnader som utgör en del av kreditkostnaden, kreditbeloppet, det sammanlagda belopp som ska betalas av konsumenten och storleken på avbetalningarna. Informationen ska lämnas på ett klart, kortfattat och framträdande sätt. Bestämmelser om den information som ska lämnas innan ett kreditavtal ingås finns bl.a. i 8 § konsumentkreditlagen. I första stycket anges att näringsidkaren ska lämna information till konsumenten i rimlig tid innan ett kreditavtal ingås. Detta innebär att konsumenten ska ges tillräcklig tid för att sätta sig in i och överväga informationen (prop. 2009/10:242 s. 94). Näringsidkaren ska bl.a. informera om kreditbeloppet, krediträntan och villkoren för den, den effektiva räntan med angivande av ett representativt exempel, och det sammanlagda belopp som ska betalas av konsumenten. Informationen ska lämnas i ett särskilt formulär – Standardiserad europeisk konsumentkreditinformation. Enligt 11 § gäller att om näringsidkaren inte lämnar föreskriven information ska marknadsföringslagen tillämpas. En näringsidkare kan därvid åläggas att vid vite lämna informationen. Enligt 12 § konsumentkreditlagen är näringsidkaren skyldig att göra en kreditprövning, dvs. att pröva om konsumenten har ekonomiska förutsättningar att fullgöra vad han eller hon åtar sig enligt kreditavtalet. Kreditprövningen ska grundas på tillräckliga uppgifter om konsumentens ekonomiska förhållanden. Krediten får beviljas endast om konsumenten har ekonomiska förutsättningar att fullgöra sitt åtagande. I förarbetena till konsumentkreditlagen anges att med uttrycket tillräckliga uppgifter avses att näringsidkaren måste samla in så många uppgifter att konsumentens betalningsförmåga för krediten i fråga kan bedömas med en hög grad av säkerhet. Näringsidkaren är i allmänhet skyldig att skaffa sig en helhetsbild av konsumentens ekonomiska situation. Uppgifterna ska normalt alltid omfatta konsumentens inkomster och övriga kreditåtaganden. Flera uppgiftskällor kan behöva användas. Uppgifter kan inhämtas från konsumenten, från en kreditupplysning, från en databas som förs av en myndighet, t.ex. , eller från kreditgivarens eget register eller databas. Informationskällorna är delvis överlappande och vilka informationskällor som ska användas vid en viss kreditprövning får avgöras mot kravet på att prövningen ska grundas på tillräckliga uppgifter. Konsumenten bör normalt tillfrågas om sina ekonomiska förhållanden, men i praktiken är det sällan tillräckligt med uppgifter endast från konsumenten. Konsumentens uppgifter bör alltid kontrolleras, t.ex. med hjälp av en aktuell kreditupplysning. Om näringsidkaren inhämtar en kreditupplysning är den information som näringsidkaren då får, tillsammans med informationen från konsumenten, i allmänhet tillräcklig, naturligtvis beroende på hur fullständig och aktuell informationen i kreditupplysningen är (prop. 2009/10:242 s. 100 f.) Till skillnad mot konsumentkreditlag finns det inget undantag från kravet på kreditprövning för krediter på små belopp eller med kort löptid.