bet · H101FiU23 · 2014-04-07 00:00:00 — Det är svårt för mig att ha ytterligare starka synpunkter på det. Här använder beteckningen rosenrött på det som jag talar om. Vi kan resonera om olika färger, men det kommer att ta ett tag innan tillväxten normaliseras i den amerikanska ekonomin. Men jag tycker att det är en rimlig bedömning att utgå från att så kommer att ske. Det har framför allt att göra med att vid det här laget – jag visade en graf på det tidigare – har denna skuldanpassning pågått . Det brukar vara så att när man tar sig igenom en sådan process vänder ekonomin förr eller senare av sig själv. Det betyder nästan aldrig att man därigenom har löst alla problem i något land. Det finns fortfarande en lång rad frågeställningar i den amerikanska ekonomin som man har att hantera där, inte minst de resonemang som man kontinuerligt för när det gäller att hantera den amerikanska budgeten och en lång rad andra frågor. Jag har inte skäl att gå in på de politiska frågeställningarna i detalj utan kan bara konstatera att vår bedömning är att tillväxten kommer att bli bättre i den amerikanska ekonomin, och om det inte sker några dramatiska förändringar tycker jag att det är en rimlig bedömning. Vice riksbankschef : Jag börjar med fråga om uppdrag. Låt mig då vara tydlig. Inflationsmålet är uppdraget. Men det handlar också om att med detta som uppdrag lägga en politik som är välavvägd där vi gradvis uppnår målet. Jag anser att det i detta ingår att vi ska stimulera ekonomin på kort sikt, som det nu finns behov av, men inte heller glömma bort ekonomin på lång sikt. Erfarenheterna från omvärlden, återigen, förskräcker. Vi vet att om man inte har finansiell stabilitet har penningpolitiken inte heller speciellt stor effekt. Vi vet också att en instabil finansiell utveckling kan få ganska allvarliga ekonomiska utvecklingseffekter. När det gäller fråga om kan jag falla riksbankschefen i orden om att det är lagom. Det har funnits tankar om att den ska vara lägre. I den akademiska debatten förekommer det. Men jag tycker att är bra eftersom man brukar tänka på att det finns kvalitetsförbättringar i både varu- och tjänsteproduktionen och att det kan motivera successiva prisuppgångar. Har man ett högre inflationsmål än brukar det ofta vara förknippat med en volatil inflation, och det är oönskat. Därför är lagom, och det fungerar bra i . ställde en intressant fråga om risken att man utomlands är lite för sen när det gäller att börja strama åt räntepolitiken. Det är naturligtvis jättesvårt att ha en åsikt om det . Det som i alla fall jag tar fasta på är att i det läge i världsekonomin som vi har befunnit oss ett bra tag nu är inflationsriskerna mycket låga, och det är ändå det som penningpolitiken syftar till att kontrollera. Ordföranden : Jag tror inte att fick riktigt svar på sin fråga. Riksbankschef : Ursäkta att jag missade frågan från . Jag håller med . Det är inte så att inflationsrisken i världen är den stora frågan . Men är det, precis som alltid när man ska göra konjunkturbedömningar, inte lätt att sia om vad som kommer att ske . Det är just av det skälet som vi säger att vår räntebana är en prognos och inte ett löfte. Blir världen annorlunda får man göra om alltihop. Jag tror att det kan vara värt att påminna sig om att när man i andra centralbanker talar om begreppet forward guidance, det vill säga att man ska göra på ett visst sätt tills arbetslösheten är på en viss nivå, för att bara ta ett exempel, gör man inte det helt utan bivillkor. Även i dessa fall säger man ganska så tydligt att om utvecklingen blir en annan än den som vi har föreställt oss måste vi också ta hänsyn till det. På det sättet kan man säga att det är ett sätt att väga in just frågeställningen att om det skulle visa sig att man är sent ute får man ändra på den politik som förs. Men alla centralbanker gör sitt yttersta när det gäller att göra så bra prognoser som vi över huvud taget kan. (C): Jag fortsätter att ställa frågor om saker som jag har läst om i dagens tidning. Vice riksbankschefen sade att vi i borde gå mot en amorteringskultur. Det är en tanke som jag absolut kan stämma in i, och jag tror att många andra håller med. Då är frågan vad som egentligen står mellan oss och en förstärkt amorteringskultur i . Det är klart att det har att göra med hundratusentals människors egna beslut om sin privatekonomi. Men det finns saker som kan göras från olika sektorer. Jag skulle vilja ha ett resonemang kring detta. Även om vi utesluter ett lagstadgat amorteringskrav undrar jag om det finns någonting från politikens sida som skulle kunna underlätta detta? Är det någonting som bankerna borde göra och som de inte gör och så vidare? (SD): Jag har ytterligare en fråga. Den gäller hushållens skuldsättning i fråga om bostäder. Det sägs från att anledningen till att man inte bedriver en mer aktiv penningpolitik är just hushållens skuldsättning. Men jag tycker inte att jag har fått något riktigt rakt svar på om det skulle finnas någon hämmande faktor när det gäller bostadsupplåningen, till exempel amorteringskrav. Är det er uppfattning att en mer expansiv penningpolitik redan nu skulle ha varit på plats? Eftersom amorteringskrav kan vara hämmande på ekonomin, finns det enligt er uppfattning någon annan och bättre politisk reform för att begränsa hushållens upplåning för bostäder? (V): Jag reagerade på en sak som sade. Som jag uppfattade det handlar mycket av den internationella debatten om att en av de grundläggande orsakerna till denna kris är just att vi har haft så låga räntor och låga inflationsmål och att man faktiskt debatterar om det inte borde vara högre inflationsmål. Exempelvis IMF har varit ute i denna debatt. Jag reagerade därför lite på det som sade. Även här i är det faktiskt ganska många som har tagit klivet ut och sagt att detta kanske borde ses över. Jag ska följa upp frågan om ansvarsutkrävande och utvärdering av finansutskottet. När ni tog på er denna uppgift – det är en självpåtagen uppgift – måste ni också ha tänkt på hur vi ska kunna utvärdera det. Hur har ni tänkt då? Vilka åtgärder har ni vidtagit för att vi ska kunna utvärdera det som ni nu gör? Jag ser det som mycket svårt. sade att detta inflationsmål är väl förankrat. Det måste man verkligen säga att det är. Men när ni nu har tagit på er en uppgift – den är självpåtagen – men inte nått detta inflationsmål utan legat på , om jag minns rätt, finns det då inte en risk att detta inflationsmål inte kommer att vara så väl förankrat? Eller hur ska man bedöma detta? Jag tycker faktiskt att det finns en del att fundera över för i detta läge. (KD): Ska vi sluta att vara lite försiktiga nu och gå till pudelns kärna när det gäller varför vi egentligen sitter här? Spelplanen är ganska klar. Vi har fortfarande en oerhört svag efterfrågan från . Det måste vi kompensera genom att öka den inhemska efterfrågan. Inflationsmålet nås inte. Vi har en situation då har fått ta ansvaret för att hantera just detta med bolåneskulder. Regeringen har dammat av Keynes och stimulerar ekonomin så mycket man kan. Är det inte dags att se denna spelplan och halvera räntan gentemot hur den ser ut ? Det är ju det som behövs för att hantera den framtida situationen. Riksbankschef : ställde en fråga om amorteringskultur. Som jag sade tidigare skulle det förvåna mig om blir ett av de länder i världen där man inte amorterar. Sedan är frågan hur man tar sig dit. I den bästa av världar kommer hushåll och banker på detta själva. Där pågår det ett arbete där man är på väg åt det hållet. Skulle det vara så att skulderna fortsättningsvis drar i väg, vilket jag inte tycker är särskilt lämpligt, kommer säkert också omvärlden att ha synpunkter på hur det ser ut i . Det är inte ett läge som jag tycker att det är bra att vi hamnar i. Det bör egentligen ligga i allas intresse att se till att vi vänder denna trend, och det gäller i allra högsta grad också bankerna. Om det sedan kommer att bli så eller om det krävs ytterligare åtgärder får vi se längre fram. frågade vad som hämmar hushållens upplåning. Det är sällan när det gäller denna typ av komplexa frågeställningar som det finns endast en åtgärd som löser alla problem på en gång, alltså den gordiska knuten. Det är snarare så att det finns en lång rad olika frågor och frågeställningar som på det ena eller andra sättet kretsar kring bostadsmarknaden därför att bostäder ska finansieras på det ena eller andra sättet. Det finns stora och komplexa regelverk som hanterar det. Vi har berört också utbudet av bostäder. Det betyder att det mest sannolika över tiden är att det är ett antal olika åtgärder som krävs i så att säga lagom proportioner för att vi ska få en lämplig balans när det gäller dessa finanssektorfrågeställningar, som i allt väsentligt är det som vi sysslar med, och en lång rad andra frågeställningar som i en vidare samhällsekonomisk mening har att göra med balansen på bostadsmarknaden. frågade om utvärdering. Det finns alltid ett element av learning by doing när det gäller detta. Vi levererar en årlig rapport till som vi resonerar om i . Sedan får vi lära oss under resans gång och göra så gott vi kan när det gäller att hantera dessa frågeställningar. Detta underlag har utvecklats en del . Ett samhälle är en komplex maskin. Då finns det alltid komplexa frågeställningar. Det innebär att om man överförenklar tenderar alltid någonting att försvinna på vägen. Det är den typen av överväganden som vi har att fundera på när vi försöker mäta och resonera om vilka beslut som har fattats, vilka underlag som fanns när dessa beslut fattades, och om de tedde sig rimliga i en osäker värld när de fattades. Jag tycker att det har hänt en del när det gäller just denna fråga om skulder. Den har återkommit . Men det är också så att det i centralbanksvärlden är en fråga som diskuteras mycket mer aktivt än för låt oss säga fem eller . Det försvårar naturligtvis mätandet, men det är en aktuell, viktig och relevant frågeställning som man inte kan och inte bör bortse ifrån. Det har också uttalats mycket tydligt av de centralbanker som använder begreppet forward guidance att det de gör är villkorat av att man bibehåller stabiliteten inom den finansiella sektorn. Det försvårar mätproceduren, men det gör det inte mindre angeläget att man bryr sig om vad som sker. sista fråga var om det inte är dags att sänka räntan. Nej, vi har den penningpolitik som är mest lämplig för att se till att vi närmar oss och går mot vårt inflationsmål i lagom takt framåt 2015 som vi bidrar till att skjuta på när det gäller konjunkturutvecklingen i . Det gör vi på ett sådant sätt att vi inte tar för stora risker i den svenska ekonomin. Vice riksbankschef : frågade vad som hindrar en amorteringskultur, och frågade vad det finns för annat som man kan göra i politiken för att adressera hushållens skuldsättning. Det finns en rad tekniska verktyg som är under utveckling. Det blir stabilitetsrådets roll och den input som kommer att kunna ge dit som gör att man kan väga samman de här sakerna. Man önskar att man kunde få till en amorteringskultur av sig själv, men det behövs förmodligen en liten push på vägen för att vi ska få till en sådan mer önskvärd utveckling. Jag håller med . Det finns olika internationella bedömningar om vad som är ett lämpligt inflationsmål. Det var så jag uppfattade din kommentar. Hade vi till exempel haft ett högre inflationsmål tidigare hade världen i bred mening behövt hålla en ännu lägre ränta under upptakten till bankkrisen. Det hade varit effekten. Handlar det då om att ändra i ? Jag tycker att det är förknippat med en rätt hög kostnad. Allmänheten vet vad som gäller. Det är absolut dit vi ska sträva i alla lägen. Jag tycker inte att fördelarna att i det här läget ändra tvåprocentsmålet skulle överväga nackdelarna. Ordförande : Det finns kvar. Vi hinner med två frågor till. Jag har noterat och en S-fråga. I den här rundan representeras Socialdemokraterna av . (V): Ursäkta, fru ordförande! Jag fick faktiskt inte svar på min ena fråga om det självpåtagna målet och dess påverkan på att vi tidigare inte ens hade nått inflationsmålet utan har legat på som det mål vi faktiskt har är väl förankrat. Det tappades bort. Ni kan väl ta med det i era svar sedan. Ordföranden : Ja, vi kan skicka med det. Jag tycker att utvärderingsfrågan i sig är mycket intressant eftersom vi varje sådan här övning får en diskussion om övriga hänsyn. Vi skickar med den igen särskilt till och den avslutande rundan. Vice ordförande (S): Jag skulle kunna upprepa den frågan, men då gör jag inte det. Jag går tillbaka till den beskrivning av omvärldsförutsättningarna för svensk ekonomi och penningpolitiken som gjordes. Den beskrivning av omvärlden som riksbankschefen gjorde inledningsvis är att vi går åt rätt håll och att det ser ljusare ut i och . Men det finns naturligtvis risker med den utvecklingen också. Vid återhämtningar brukar vi också se ett och annat bakslag. Hur väger ni in den typen av omvärldsfaktorer i det här läget? Vi befinner oss ju i det läget att vi står och väger lite grann när det gäller ekonomins utveckling. (M): Fru ordförande! Jag skulle vilja resonera lite grann kring en bild som tog upp angående tudelning i svensk ekonomi. Vi befinner oss i en alltmer globaliserad värld. Vi är mycket beroende av vad som händer i vår omvärld. Det har inte minst finanskrisen gett besked om. Kapitalflöden är tätt sammanknutna i ett globalt perspektiv. Jag skulle vilja koppla det till bild av den nominella och reala handelsvägda växelkursen. Finns det möjligen en koppling till den utsatta svenska basindustrin som är mycket beroende av priset? Har man en alltför hög diskrepans mellan den förda penningpolitiken i vår omvärld och den penningpolitik som förs i ? Finns det en risk för att den svenska kronkursen påverkar den svenska basindustrin i ett realt perspektiv? Hur ser både och riksbankschefen på sitt handlingsutrymme när det gäller att föra en penningpolitik i ett globalt perspektiv? Hur mycket handlingsutrymme finns det för det? Vad betyder det för den svenska växelkursen och den svenska basindustrin om man befinner sig i utkanterna på det handlingsutrymmet? Och för att ställa frågan lite på sin spets: Finns det en risk för att de svenska hushållens skulder tar död på den svenska skogsindustrin? Ordföranden : Jag ger ordet till , och det blir också din avslutande allmänna kommentar där vi hoppas att du tar upp lite om utvärdering i största allmänhet också. Riksbankschef : Jag börjar med fråga om utvärdering. I en liten, öppen ekonomi som den svenska kommer det alltid att hända en mängd olika saker som vi inte styr över och som vi får agera för att hantera så gott det går. I en sådan värld kan man inte vänta sig att det går att finjustera inflationstakten från till det andra till, låt oss säga, . Utan i den mån vi avviker från målet, och det kommer vi att göra för det mesta, gäller det att ta sig tillbaka till målet i lagom takt. Det är också så vi arbetar. Det får man helt enkelt leva med. Skulle vi försöka finjustera detta från kvartal till kvartal skulle det sannolikt leda till ganska kraftiga svängningar i räntan, och jag tror inte att det är bra för svensk ekonomi. är det yttersta måttet på om detta fungerar eller inte stabila inflationsförväntningar, och jag har tidigare visat att vi har stabila inflationsförväntningar. Oaktat de svängningar som har varit , och de har varit ganska stora både och av en mängd olika skäl, fungerar det här systemet eftersom man är övertygad om att inflationen i det stora hela alltid kommer att återgå till . frågar om risken för bakslag. Ja, det finns alltid risk för bakslag. En av de svårigheter som finns när det gäller konjunkturbedömning, inte minst vid vändpunkter, är att den statistik som strömmar in kan bli ganska spretig. Det kan se ganska olika ut, och då får man göra så gott man kan. Man får helt enkelt göra en bedömning och vara beredd på att det också kan hända saker. Ett sätt att beskriva detta är att säga att vi har en räntebana som säger att räntan kommer att ligga på . Det tar hänsyn till att det finns en risk att det går ganska långsamt eftersom det är en del av vår bedömning. Den bästa bedömning som vi gör är att det går ganska sakta, men det går faktiskt åt rätt håll. frågar om växelkursen, tudelning, svensk basindustri och handlingsutrymme. Ja, vi har handlingsutrymme eftersom vi för en egen penningpolitik, men är inte vårt handlingsutrymme absolut i en ekonomi som har en export och en import som är av bnp. Vi påverkas naturligtvis alltid i hög grad av vad som sker i vår omvärld. Penningpolitiken kan till en del kompensera för och ta hänsyn till vad som sker i vår omvärld, men om det gäller någon speciell industrigren eller någonting sådant kan vi inte göra det. Om det händer saker på de globala marknaderna kan inte penningpolitiken fullt ut kompensera för det när det gäller en enskild bransch, men handlingsutrymme i vid mening har vi. Om man reflekterar lite kring frågan om växelkursen och växelkursens nivå och tittar på detta noterar och konstaterar jag att den nivå på växelkursen som vi har inte på något sätt är annorlunda eller exceptionell. Det är ungefär där man kan förvänta sig att växelkursen ska vara givet den svenska ekonomins styrka. Givet det mycket stora bytesbalansöverskott som har haft jämfört med väldigt många andra länder borde det vara så att vi har ungefär den här växelkursen. I det avseendet är det inte något exceptionellt i detta. Skulle växelkursen vara avsevärt mycket svagare skulle vi få ett ännu större bytesbalansöverskott, och det är inte en varaktig, hållbar utveckling. Växelkursen återspeglar ganska väl ekonomiska styrka även om det kan spela stor roll för enskilda branscher och enskilda industrigrenar som kanske önskar sig någonting annat. Låt mig sammanfatta. Vi ser framför oss att det i det stora hela är en gradvis återhämtning i konjunkturen. Det betyder att prisökningstakten också kommer att öka gradvis . Vi går mot vårt inflationsmål på som arbetslösheten gradvis kommer att falla. Vice riksbankschef : När det gäller tankar och frågor om hur vi väger in riskerna och omvärldsfaktor vill jag säga att man måste sätta ned foten och göra sin bästa prognos. Jag ser att bilden med trattarna är upplagd. Även om vi kan göra prognoser som sträcker sig framåt i tiden med många decimaler är prognoser en bedömning och inte en exakt verksamhet. Penningpolitik är inte heller en exakt vetenskap. Vi gör vår bästa prognos och anpassar politiken därefter. Det är det bästa vi kan göra. frågar om handlingsutrymmet i en global ekonomi. Det är naturligtvis en intressant fråga. Vi kan göra mycket med penningpolitiken, men vi kan inte göra allt. Vi kan inte adressera strukturproblem. Det måste andra hantera. Och vi kan inte skydda svensk ekonomi från allting som sker utomlands. Vi kan däremot lindra olika anpassningar, men det är på bred basis och inte i enskilda branscher eller enskilda regioner. Jag vill avsluta med att säga att det har varit väldigt roligt och hedrande att få vara här. Jag hoppas att jag får komma tillbaka. Jag vill gärna än en gång understryka det som är viktigt och vägledande för mig i penningpolitiken, och det är att inflationsmålet ska uppnås. Med en KPIF-inflation nu på är vi på väg åt rätt håll. Vi har också en makroekonomisk återhämtning. Det är välkommet att riksdag och regering har tagit de här kliven när det gäller makrotillsynsfrågorna som tydliggör ansvaret och kan adressera riskerna på ett precist sätt. Tack, riksbankschefen och vice riksbankschefen, för era bidrag till detta! Tack, partiföreträdarna, för era frågor! Innan jag avslutar ska jag också berätta att vi återkommande har sådana här övningar. fortsätter vi, vilket vi har gjort i ett drygt år, att ha riksbankschefen och en vice riksbankschef här. Det ger tillfälle till ibland politisk och ibland ämnesmässig fördjupning eller både och, vilket jag tror är till stor nytta för debatten i de här frågorna. Vi fortsätter också med den årliga utvärderingen av penningpolitiken i utskottet. Det gjorde vi . Så sent som i går beslutade utskottet också att inleda en ny extern utvärdering av penningpolitiken efter den senast kända. Vi hade ju en av Giavazzi och Mishkin , och för bara hade vi den så kallade . Det har tjänat debatten väl, tycker i alla fall vi, att också ta in externa forskare för att utvärdera penningpolitiken. Det bidrar ytterligare till att få en kvalificerad diskussion om de här frågorna. Det här arbetet inleds nu med direktiv och tillsättning av utvärderare, men vi har precis satt i gång. Vi ser fram emot att fortsätta att följa de här frågorna noga. Stort tack för ! Protokoll från öppen utfrågning om penningpolitiken Tid: , –11.00 (M), ordförande (S), vice ordförande Per Åsling (FP) Per (MP) Edip Noyan (M) Ordförande : Jag förklarar finansutskottets sammanträde öppnat. Det är dags för den årliga återkommande utfrågningen om penningpolitiken. gör vi detta med riksbankschefen plus en av de vice riksbankscheferna som då roterar. har turen kommit till nytillträdde vice riksbankschefen och debutant i det här sammanhanget som vi dock har träffat tidigare i finansutskottet i olika sammanhang, bland annat i de förberedande ränteutfrågningarna som vi har i mindre format inför dessa sammanträden. Det har vi haft även med andra. Med det hälsar jag välkommen. Jag ger ordet först till riksbankschefen och sedan till vice riksbankschefen. Därefter ger vi möjlighet till diskussion och frågor från ledamöterna med partierna i storleksordning. Varsågod, riksbankschefen. Riksbankschef : Tack för att vi än en gång har fått komma hit. Den här gången är med. Jag ska inleda med att tala om läget i svensk ekonomi och den aktuella penningpolitiken och ta upp några frågor som är aktuella utöver diskussionen om den rena konjunkturbilden och penningpolitiken i ett konjunktursammanhang. Det är den första delen. Den andra delen berör penningpolitiken såsom det senaste penningpolitiska beslutet ser ut och vår bedömning av vart svensk ekonomi är på väg. Låt mig börja med nulägesbeskrivningen och ta upp några frågor där. är en liten öppen ekonomi. Det betyder att utvecklingen i omvärlden är väldigt viktig för svenskt vidkommande. Om man tittar på den röda grafen som går tillbaka ända till 1995 är den allmänna slutsatsen att vi har haft en väldigt god ekonomisk utveckling . Men givet ekonomins öppenhet kommer vi inte undan när det sker stora saker i omvärlden. Då tenderar också en liten ekonomi att svänga lite mer än de stora ekonomierna. Det är en reflexion. Den andra är att man här ser väldigt tydligt om man jämför , och euroområdet att den del av världen som framför allt har varit bekymmersam är euroområdet. Den blå grafen har planat ut. Euroekonomierna har inte vuxit och växer sannolikt ganska sakta . I en sådan värld är vår export till euroområdet fortfarande stor, . Den minskar i och för sig en del. Men ökningarna i , och ett antal snabbväxande andra länder – , , och – har inte fullt ut vägt upp. Det är ganska långsamma processer om man tittar på detta under drygt en tioårsperiod. Det har ändå gagnat att vi har kunnat sprida vår export mer . Som en konsekvens av det som skett gick vi in i ett läge där å ena sidan återhämtningen i den globala ekonomin efter den stora finanskrisen , 2008 och 2009 var väldigt snabb, men å andra sidan höll det inte i sig. Vi gick då mot en period med lägre tillväxt inte minst inom EMU-området med det stora omställningsproblem som finns där. Bilden är att vi har det värsta bakom oss. Det ser man också på kurvorna som till en del pekar uppåt. Om man tittar på svensk arbetsmarknad kan man konstatera att den svenska arbetsmarknaden har stått emot väl. har vi en förhållandevis hög arbetslöshet i sammanhanget. Arbetskraften har vuxit stadigt . Sysselsättningen har också vuxit ganska stadigt . Om arbetskraften växer lite snabbare än sysselsättningen ökar arbetslösheten. har arbetslösheten legat någonstans kring . I ett historiskt perspektiv är det en ganska hög arbetslöshet.