bet · H101CU20 · 2014-03-27 00:00:00 — Bestämmelser till skydd för konsumenterna vid telefonförsäljning finns bl.a. i marknadsföringslagen och distans- och hemförsäljningslagen. De företag som bryter mot bestämmelserna kan åläggas marknadsrättsliga sanktioner. Som redovisats ovan har beslutat om ändringar i distans- och hemförsäljningslagen som innebär tydligare regler om näringsidkarens informationsskyldighet vid ingående av avtal på distans. Utskottet har även i betänkande 2013/14:CU23 ställt sig bakom ett lagförslag från regeringen om att det att vid telefonförsäljning på premiepensionsområdet för ett giltigt avtal ska krävas att konsumenten skriftligen accepterar näringsidkarens anbud. Vidare vill utskottet peka på att regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att överväga och bedöma om konsumentskyddet i samband med telefonförsäljning behöver stärkas och vid behov föreslå åtgärder (dir. 2013:95). Utredaren ska dessutom bedöma om småföretag som får köperbjudanden via telefonsamtal behöver ett särskilt skydd och i så fall resonera kring hur detta skulle kunna utformas. Uppdraget ska redovisas . Regeringen har också gett en särskild utredare i uppdrag att kartlägga vilka problem konsumenter och småföretag möter vid telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter, bedöma för- och nackdelar med sådan telefonförsäljning, samt överväga om konsumentskyddet vid telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter behöver stärkas och i så fall föreslå lämpliga åtgärder (dir. 2014:11). Detta uppdrag ska redovisas . Utskottet välkomnar detta utredningsarbete. Utskottet vill också nämna att Utredningen om konsumentskydd vid finansiell rådgivning i sitt betänkande Det måste gå att lita på konsumentskyddet (SOU 2014:4) bl.a. gör bedömningen att en skyldighet för rådgivaren att spela in rådgivningssamtalet, oavsett om samtalet äger rum vid ett personligt möte, via telefon eller via internet bör införas. Utredningsbetänkandet bereds inom . Sammantaget kan utskottet således konstatera att det arbete som pågår inom detta område ligger helt i linje med huvuddelen av motionsförslagen. Det finns därför inte anledning att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionerna. Vad slutligen gäller motionsönskemålet om en översyn av marknadsföringslagen vill utskottet peka på att genom marknadsföringslagen har direktivet om otillbörliga affärsmetoder genomförts i svensk rätt. Direktivet är ett fullharmoniseringsdirektiv. Kommissionen har presenterat en första rapport om tillämpningen av direktivet (KOM(2013) 139) tillsammans med ett meddelande om tillämpningen av direktivet (KOM(2013) 138). I meddelandet anser kommissionen att det vore olämpligt att ändra direktivet i detta skede inte minst eftersom erfarenheten av genomförandet i medlemsstaterna fortfarande spänner över alltför för ett så omfattande regelverk. Kommissionen kommer dock bl.a. att bistå medlemsstater med att säkerställa en effektiv tillämpning av direktivet genom att vidareutveckla vägledningen och dela bästa praxis med medlemsstaterna. Åtgärderna kommer att inriktas på vissa nyckelområden. På dessa områden kommer uppmärksamheten främst att riktas mot metoder med inriktning på utsatta konsumenter, särskilt äldre människor och barn. Utskottet kan därför inte se att det finns anledning till ett sådant tillkännagivande som motionärerna föreslår. Med det anförda förslår således utskottet att samtliga motioner avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bluffakturor. Utskottet hänvisar till att pågående arbete ligger väl i linje med motionsönskemålen. Motionerna får därmed i allt väsentligt anses tillgodosedda. Jämför reservationerna 4 (S, MP) och 5 (SD) samt särskilt yttrande 2 (V). Bluffakturorna kan ta sig olika uttryck. Det finns rena bluffakturor där ett oseriöst företag genom att skicka fakturor, inbetalningsavier eller liknande meddelanden till näringsidkare och konsumenter försöker få betalt för en vara eller en tjänst som inte uttryckligen har beställts. Det förekommer också erbjudanden som utformas som fakturor. föregås fakturan av en telefonkontakt och det påstås att ett avtal har ingåtts, trots att så inte är fallet eller i varje fall inte på de villkor som görs gällande. Förfarandet är en form av vad som brukar kallas negativ säljmetod eller negativ avtalsbindning. Sådana förfaranden kännetecknas av att marknadsföraren skapar en oriktig föreställning om att ett bindande avtal har kommit till stånd. Härigenom vilseleds mottagaren i fråga om betalningsskyldigheten. I många fall har mottagaren inte ens fått någon vara levererad eller tjänst utförd. Statistik från (Brå) visar att antalet anmälda bedrägerier med bluffakturor som har skickats till företag från att 2007 ha uppgått till omkring 3 000 ärenden ökade till närmare 17 000 anmälda fall 2011. anmäldes 16 100 fall. Enligt preliminär statistik från Brå har antalet anmälda bedrägerier med hjälp av bluffakturor minskat till 12 900 anmälda fall. m.fl. (S) anför i motion 2013/14:C447 att småföretagares situation i många avseenden är jämförbar med enskilda konsumenters och att småföretagare ofta saknar de resurser som krävs för att bemöta felaktiga krav. Motionärerna anser att regeringen bör ta initiativ till en översyn av lagstiftningen i syfte att stärka skyddet för landets småföretagare när det gäller bluffakturor. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 5). Ett förslag till ett liknande tillkännagivande lämnas också av m.fl. (S) i motion 2013/14:N423 (yrkande 7). I motion 2013/14:C230 anför (M) bl.a. att bluffakturor har blivit ett allt vanligare inslag i svenska företagares vardag. Motionären anser att regeringen bör överväga möjligheten att se över informations- och rådgivningsfunktion så att företagare bättre kan skyddas mot ovälkommen telefonförsäljning. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. I motion 2013/14:C275 anser (M) att regeringen noga bör följa utvecklingen när det gäller bluffakturor. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. I motion 2013/14:C387 anför och (båda S) bl.a. att många företagare inte vågar bestrida bluffakturor av rädsla för betalningsanmärkningar eller för att tiden inte medger en rättsprocess. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande om införande av en ångerrätt för företagare. (S) anser i motion 2013/14:C429 att företagen behöver ett starkare skydd mot bluffakturor. Motionären anser att det är angeläget att regeringen skyndsamt tar ett helhetsgrepp för att stoppa bluffakturorna. Exempelvis bör avtalslagen ändras och en ångerrätt införas för företagare. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. I motion 2013/14:C430 föreslår (S) ett tillkännagivande om att regeringen ska se över lagstiftningen för att stoppa bluffakturorna. och (båda S) anför i motion 2013/14:C464 att både enskilda, kommuner och företag utsätts för bedrägerier, bl.a. genom bluffakturor. Motionärerna anser att skyddet för konsumenter, kommuner och företag måste stärkas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. (KD) anser i motion 2013/14:Fi289 att det bör göras en översyn av lagstiftningen för att bättre skydda personer mot bedrägerier som t.ex. bluffakturor. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 2). (SD) föreslår i motion 2013/14:Fi290 tillkännagivanden om att regeringen dels ska redovisa en åtgärdsplan mot bluffakturor med konkreta och effektiva förslag (yrkande 1), dels återkomma med förslag om hur Svensk Handels varningslista eller en liknande lista kan utvecklas och användas av svenska myndigheter för att speciellt peka ut företag som skickar ut bluffakturor eller bedriver dylika bedrägliga verksamheter (yrkande 3). Att i marknadsföringsmaterialet inkludera en faktura eller liknande betalningshandling som ger konsumenten intryck av att han eller hon redan har beställt den marknadsförda produkten när så inte är fallet är en sådan affärsmetod som enligt punkt 21 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder under alla omständigheter är otillbörlig. Även näringsidkare omfattas av de regler som räknas upp i bilagan. I 8 § andra stycket marknadsföringslagen (2008:486) stadgas att sådan vilseledande marknadsföring som anges i punkterna 1–23 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder alltid är att anse som otillbörlig. Bilagan gäller enligt 4 § marknadsföringslagen som lag i . En näringsidkare som bryter mot bestämmelsen i punkt 21 kan bl.a. åläggas att betala marknadsstörningsavgift och skadestånd (29 och 37 §§ marknadsföringslagen). I avtalslagen finns bestämmelser om slutande av avtal. Det är den som påstår att ett avtal har ingåtts som har att bevisa det. I avtalslagen finns också bestämmelser om avtals ogiltighet. Ett avtal som någon framkallat genom svikligt förledande är ogiltigt enligt 30 §. Enligt 33 § får en rättshandling inte göras gällande om omständigheterna vid dess tillkomst är sådana att det skulle strida mot tro och heder att med vetskap om dem åberopa avtalet. Avtalsvillkor som är oskäliga kan, enligt 36 §, jämkas eller lämnas utan avseende. Förfarandet kan också i många fall vara straffbart enligt 9 kap. . Den som genom vilseledande förmår någon till handling eller underlåtenhet som innebär för gärningsmannen och skada för den vilseledde gör sig skyldig till bedrägeri enligt 9 kap. 1 § och kan dömas till fängelse i högst . Enligt 7 § kreditupplysningslagen (1973:1173) får kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare inte innehålla uppgifter om andra betalningsförsummelser än sådana som 1. har slagits fast genom en domstols eller en annan myndighets avgörande eller åtgärd eller 2. har lett till inledande av skuldsanering eller till betalningsinställelse, konkursansökan eller ackord. Detta innebär t.ex. att ansökningar om betalningsförelägganden inte får redovisas i en kreditupplysning som gäller en privatperson. Sedan fjärde kvartalet 2011 finns en frivillig överenskommelse inom hela kreditupplysningsbranschen om att tillämpa samma princip beträffande juridiska personer om företaget som har ställt ut en faktura finns på Svensk Handels varningslista. infördes en rättelsebestämmelse i lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet som innebär att uppgifter ska rättas, blockeras eller utplånas bl.a. i de fall då de är missvisande i fråga om den registrerades vilja eller förmåga att uppfylla sina ekonomiska förpliktelser. Om de missvisande uppgifterna har lämnats ut till tredje man ska denne underrättas om rättelseåtgärden om den registrerade begär det eller om mera omfattande skada eller olägenhet för den registrerade kan undvikas på detta sätt. Rättelsebestämmelsen är även tillämplig på uppgifter om juridiska personer och avlidna. Kreditupplysningsföretag ska vara skyldiga att gallra uppgifter som har blockerats. , (numera Kontakta) och Swedma har ingått en branschöverenskommelse om etiska regler som ska gälla vid samtal till näringsidkare i marknadsföringssyfte. Avsikten med branschöverenskommelsen är att stärka den seriösa försäljningen och försvåra för blufföretagen. Enligt reglerna ska bl.a. kunden från ett försäljningssamtal som lett till en beställning erhålla en faktura alternativt bekräftelse på beställningens omfattning och innehåll. Kunden har ångerrätt i från det att kunden har erhållit fakturan alternativt bekräftelsen. har aktörer i näringslivet upprättat s.k. varningslistor över företag som på olika sätt bedöms vara oseriösa och bedriva verksamhet med bluffakturor eller liknande. Som exempel kan nämnas att på sin webbplats har lagt ut uppgifter om företag med oseriösa försäljningsmetoder. Kreditupplysningsföretagen använder listorna för att avgöra vilka uppgifter som ska ingå i kreditupplysningar. Regeringen beslutade att utse en särskild utredare för att undersöka om det finns behov av att stärka det straffrättsliga skyddet för egendom och föreslå de författningsändringar som det finns anledning till. Utredningen, som antog namnet , redovisade sitt uppdrag i betänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85). Utredningen föreslår bl.a. att en ny straffbestämmelse, som tar sikte på systematiskt bedrägeri med bluffakturor, ska införas. Brottet ska bara finnas i en grov form och benämnas grovt fordringsbedrägeri. Straffansvaret ska omfatta betalningsuppmaningar och liknande meddelanden som i vilseledande syfte riktas till en vidare krets av mottagare och som avser betydande värde. Även försök och förberedelse till grovt fordringsbedrägeri ska vara straffbart. Grovt fordringsbedrägeri ska bestraffas med fängelse i lägst och högst . Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att överväga och bedöma om konsumentskyddet i samband med telefonförsäljning behöver stärkas och vid behov föreslå åtgärder (dir. 2013:95). En åtgärd som ska övervägas är om det bör införas ett krav på skriftlig bekräftelse vid telefonförsäljning till konsumenter. Utredaren ska dessutom bedöma om småföretag som får köperbjudanden via telefonsamtal behöver ett särskilt skydd och i så fall resonera kring hur detta skulle kunna utformas. Eventuella lagförslag om ett sådant skydd ska avse en reglering vid sidan av det konsumentskyddande regelverket. Uppdraget ska redovisas (för en närmare beskrivning av utredningsuppdraget se avsnittet, Obeställd reklam och telefonförsäljning m.m.). Utredningen om åtgärder mot fakturabedrägerier Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att kartlägga omfattningen och karaktären av problemen med bluffakturor (dir. 2014:12). Utredaren ska med beaktande av kartläggningen överväga behovet av förändringar i framför allt civilrättslig, näringsrättslig och civilprocessrättslig lagstiftning. Vid behov ska utredaren föreslå ändringar. Utredaren ska bl.a. överväga följande frågor. Om avtalslagens ogiltighetsregler bör moderniseras eller tydliggöras med avseende på lagens tillämpning på problemen med bluffakturor. Om regelverket för inkassoverksamhet bör ändras för att ge ett tillräckligt skydd mot att inkassoåtgärder används för att driva in påstådda fordringar som grundas på bluffakturor. Om regleringen i frågor om uppgifter i register och om kreditupplysning bör ändras för att minska effekten av ett otillbörligt hot om att ge in en ansökan om betalningsföreläggande. Om det finns ett behov av förändringar i fråga om möjligheterna till ersättning för rättegångskostnader i mål som avser mindre belopp, t.ex. om den tappande parten har inlett rättegången i onödan eller annars varit vårdslös i sin processföring eller om ett käromål ogillas till följd av att ett avtal har tillkommit genom svikligt förledande. Utredaren ska i det sammanhanget också belysa förhållandet mellan rättegångskostnadsreglerna och undantagen för tvister som avser mindre belopp i de rättsskyddsförsäkringar som förekommer på marknaden. Särskilt överväga behovet av informationsinsatser riktade till företag och enskilda, t.ex. för att sprida kunskap om hur fakturabedrägerier kan förebyggas, vilket skydd regelverket ger och om hur rättigheterna bäst kan tas till vara. Utredaren kan också överväga vilka åtgärder som näringslivet och andra drabbade själva kan vidta, t.ex. genom branschorganisationer. Utredaren ska även överväga behovet av ett fördjupat samarbete och informationsutbyte mellan berörda myndigheter, näringslivet och andra intressenter. Om det finns ett sådant behov ska utredaren överväga lämpliga former för samarbetet och informationsutbytet. Vidare ska utredaren överväga behovet av myndighetsuppdrag i frågor som gäller problemen med fakturabedrägerier. Om det finns ett sådant behov ska utredaren föreslå hur uppdragen bör utformas. När det gäller de allmänna riktlinjerna för uppdraget anförs i kommittédirektivet bl.a. att den lagstiftning som aktualiseras i utredningen har ett brett tillämpningsområde och är utformad för att kunna tillämpas i vitt skilda situationer. En utmaning ligger i att föreslå åtgärder mot en företeelse som bluffakturor utan att försvåra för den stora majoritet seriösa företag som följer regelverket. Utredaren ska av detta skäl inte föreslå åtgärder som riskerar att få mer generella konsekvenser för näringslivet. Som exempel på sådana åtgärder kan nämnas en lagstadgad ångerrätt för näringsidkare eller ett skriftlighetskrav vid telefonförsäljning mellan näringsidkare. Om sådana åtgärder ska övervägas, bör det ske i ett bredare sammanhang. Frågan om telefonförsäljning till småföretagare övervägs t.ex. inom ramen för en utredning om konsumentskydd vid telefonförsäljning (dir. 2013:95). Av samma skäl bör förslagen inte omfatta förändringar av avtalslagens generalklausuler (33 och 36 §§). Vidare ska utredaren följa och beakta det arbete i fråga om bluffakturor och därmed sammanhängande frågor som pågår på andra områden, bl.a. den fortsatta beredningen av betänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85), Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning (dir. 2013:95) och Utredningen om uppgifter om offentligrättsliga krav vid kreditupplysning (dir. 2013:72). Uppdraget ska redovisas . Förekomsten av bedrägerier med bluffakturor har blivit ett samhällsproblem. Bluffakturor förekommer sannolikt inom alla sektorer i samhället och drabbar företag, myndigheter, kommuner och privatpersoner. Bluffakturor orsakar kostnader och andra besvär för de som drabbas. För småföretag och privatpersoner med begränsade ekonomiska och juridiska resurser kan konsekvenserna bli särskilt allvarliga. Frågeställningarna kring bluffakturor berör både finansutskottets, justitieutskottets och civilutskottets beredningsområden och är sammantaget förhållandevis komplexa. Inledningsvis vill utskottet betona att den som sänder en bluffaktura normalt gör sig skyldig till ett brott. Den som drabbas kan göra en polisanmälan och framställa skadeståndsanspråk för den skada som uppkommit. Det är också enligt marknadsrättsliga regler förbjudet att tillställa någon bluffakturor. Överträdelse av dessa regler leder till sanktioner. I avtalslagen finns bestämmelser om vad som krävs för att ett avtal ska anses ha ingåtts. Den gällande lagstiftningen tar alltså tydligt avstånd från den här typen av verksamhet. Enligt utskottets mening är det mycket viktigt att överträdelser av lagstiftningen beivras. anordnade utskottet en offentlig utfrågning om bluffakturor (se bet. 2011/12:CU15). Vid den offentliga utfrågningen ansåg flertalet av deltagarna att den mest angelägna åtgärden i arbetet mot bluffakturor är att polis och åklagare utreder de bedrägeribrott som det faktiskt är fråga om. har ett antal straffrättsliga och polisiära åtgärder vidtagits. Som exempel kan nämnas uppdrag att överväga åtgärdsbehovet från straffrättsliga utgångspunkter. Utredningen föreslår i betänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85) att det införs ett nytt brott, grovt fordringsbedrägeri, som syftar till att öka möjligheten att lagföra vid den här typen av verksamhet. Regeringen har också tillfört polisen och rättsväsendet i övrigt ökade resurser. Enligt utskottet är det dock angeläget att även överväga åtgärder vid sidan av de straffrättsliga och polisiära områdena. Utskottet ser därför mycket positivt på att regeringen nu har gett en särskild utredare i uppdrag att kartlägga problemen med bluffakturor och överväga ändringar i framför allt civilrättslig, näringsrättslig och civilprocessrättslig lagstiftning. Ändringarna kan t.ex. gälla avtalsrätt, inkassoverksamhet och kreditupplysning. Uppdraget ska redovisas . I sammanhanget vill utskottet också nämna att frågor om telefonförsäljning till småföretag övervägs av om konsumentskydd vid telefonförsäljning. Som framkom vid utskottets offentliga utfrågning finns också en stor okunskap om innehållet i gällande lagstiftning. I de allra flesta fall har inte något avtal ingåtts. Det är därför viktigt att de som drabbas av bluffakturor kan få tillräcklig vägledning och stöd. På Svensk Handels och Företagarnas webbplatser finns information om hur man kan gå till väga om man får en bluffaktura. Även och lämnar på sina webbplatser information om bl.a. hur en bluffaktura kan bestridas. Information till hjälp för dem som drabbas av bluffakturor lämnas vidare på regeringens webbplats. I uppdraget till Utredningen om åtgärder mot fakturabedrägerier ingår också att överväga informationsinsatser riktade till företag och enskilda. Även inom branschen har vidtagits åtgärder mot bluffakturor. har på sin webbplats lagt ut uppgifter om företag som använder sig av oseriösa marknadsföringsåtgärder, Varningslistan. samarbetar kreditupplysningsföretaget med genom att inte registrera uppgifter om betalningsförelägganden mot juridiska personer när sökanden finns med på Varningslistan. Sedan fjärde kvartalet 2011 tillämpas samma princip inom hela kreditupplysningsbranschen. Som redovisas ovan pågår ett omfattande arbete i syfte att motverka bluffakturor. Ett utredningsförslag om en ny straffbestämmelse som tar sikte på systematiska fakturabedrägerier är föremål för remissbehandling. Frågor om åtgärder mot bluffakturor som rör avtalsrätt, inkassoverksamhet och kreditupplysning utreds . Även myndigheter och branschen bedriver ett arbete mot bluffakturor och med att ge stöd och information till dem som drabbas. Mot den redovisade bakgrunden kan utskottet inte komma till någon annan slutsats än att det pågående arbetet ligger väl i linje med motionsönskemålen. Motionerna får därmed i allt väsentligt anses tillgodosedda. Reklam riktad till barn Utskottets förslag i korthet Utskottet avslår motionsyrkanden om åtgärder mot reklam riktad till barn. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservationerna 6 (S) och 7 (MP) samt särskilt yttrande 3 (V). I partimotion 2013/14:C280 av m.fl. (V) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda möjligheten att införa regler i marknadsföringslagen som ålägger näringsidkare att beakta barns allmänna utsatthet i kommersiella sammanhang (yrkande 10). Vidare föreslår motionärerna ett tillkännagivande om att regeringen bör ge en lämplig myndighet i uppdrag att fortlöpande följa upp reklam som riktar sig till barn och att övervaka att lagar och riktlinjer följs vid marknadsföring som riktar sig till barn (yrkande 11). I motion 2013/14:C447 föreslår m.fl. (S) ett tillkännagivande om att regeringen bör ge i uppdrag att fortlöpande följa upp reklam som riktar sig till barn samt att övervaka att lagar och riktlinjer följs vid marknadsföring som riktar sig till barn (yrkande 7). (S) anser i motion 2013/14:C236 att reglerna när det gäller marknadsföring till barn måste skärpas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. m.fl. (S) anser i motion 2013/14:C437 att den kommersiella reklamen som riktas till barn och ungdomar bör förbjudas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. I motion 2013/14:C445 anser (S) att konsekvenserna av skönhetstävlingar för barn bör utredas och att regeringen bör återkomma till med förslag till marknadsrättslig lagstiftning som skyddar barn mot denna form av marknadsföring. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. Av 7 § sista stycket marknadsföringslagen (2008:486) framgår att sådan aggressiv marknadsföring som anges i punkterna 24–31 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder alltid är att anse som otillbörlig. Bilagan ska enligt 4 § marknadsföringslagen gälla som lag i . Enligt punkt 28 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder är att i en annons direkt uppmana barn att köpa eller att övertala sina föräldrar eller andra vuxna att köpa de utannonserade produkterna åt dem en sådan affärsmetod som under alla omständigheter är otillbörlig. I propositionen med förslag till en ny marknadsföringslag anförde regeringen att direktivet allmänt sett ger barn och andra utsatta grupper ett visst starkare skydd mot otillbörliga marknadsföringsåtgärder. Ett förbud finns t.ex. mot direkta köpuppmaningar riktade till barn (punkt 28 i bilaga I).