bet · H101CU20 · 2014-03-27 00:00:00 — Om marknadsföring riktas till barn ska dessutom bedömningen av om åtgärden är otillbörlig ske utifrån en person som är representativ ur den krets som åtgärden riktas till (prop. 2007/08:115). Marknadsföringslagen och bilagan innehåller därutöver, till skillnad från radio- och tv-lagen (2010:696), inte några särskilda bestämmelser om reklam riktad till barn, utan generalklausulen i 5 § marknadsföringslagen om att marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed gäller även vid sådan marknadsföring. Enligt 8 kap. 3 § radio- och tv-lagen får program i tv-sändningar och beställ-tv som huvudsakligen riktar sig till barn inte avbrytas av annonsering. I 7 § samma kapitel anges bl.a. att reklam i tv-sändningar, sökbar text-tv och beställ-tv inte får syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn . Som redovisats i avsnittet, Obeställd reklam och telefonförsäljning m.m. har kommissionen presenterat en första rapport om tillämpningen av direktivet om otillbörliga affärsmetoder (KOM(2013) 139) tillsammans med ett meddelande om tillämpningen av direktivet (KOM(2013) 138). I meddelandet anser kommissionen att det vore olämpligt att ändra direktivet i detta skede inte minst eftersom erfarenheten av genomförandet i medlemsstaterna fortfarande spänner över alltför för ett så omfattande regelverk. Kommissionen kommer dock bl.a. att bistå medlemsstater med att säkerställa en effektiv tillämpning av direktivet genom att vidareutveckla vägledningen och dela bästa praxis med medlemsstaterna. Åtgärderna kommer att inriktas på vissa nyckelområden. På dessa områden kommer uppmärksamheten främst att riktas mot metoder med inriktning på utsatta konsumenter, särskilt äldre människor och barn. Enligt praxis i strider det mot god marknadsföringssed att skicka adresserad direktreklam till personer (MD 1983:16, 1999:26 och 2012:14). () har uppställt särskilda regler när det gäller reklam som riktar sig till barn och ungdom. Bland annat får reklam inte utnyttja barns och ungdomars naturliga godtrogenhet eller bristande erfarenhet. Vidare har ICC tagit fram riktlinjer när det gäller ansvarsfull marknadskommunikation för mat och dryck, som bl.a. omfattar marknadsföring som riktar sig till barn. Enligt Etiska Rådet för Betalteletjänsters (ERB) etiska regler får marknadsföring av betalteletjänster inte förekomma om denna väsentligen riktar sig till personer och kostnaden för att begagna sig av tjänsten kan överstiga . Stiftelsen () inrättades . RO är näringslivets självregleringsorgan och har till uppgift att främja en hög etisk standard inom reklam och marknadsföring. RO har tagit över de uppgifter som tidigare sköttes av Näringslivets Etiska Råd mot Könsdiskriminerande reklam () och MarknadsEtiska Rådet (MER). Allmänheten, företag, myndigheter och andra organisationer kan vända sig till RO med klagomål på reklam som man anser strider mot god marknadsföringsetik. RO granskar även reklam på eget initiativ samt ger information och vägledning i marknadsföringsetiska frågor. RO prövar om reklam följer för reklam och marknadskommunikation och meddelar i uppenbara fall friande eller fällande beslut. Övriga ärenden överlämnas för prövning av . De nordiska konsumentombudsmännen tog 2010 fram en ny gemensam ståndpunkt om handel och marknadsföring på internet. Ett särskilt avsnitt rör marknadsföring som riktas till barn och unga. Enligt ståndpunkten ska bl.a. näringsidkaren utforma marknadsföringen på ett sådant sätt att det är uppenbart för den åldersgrupp som är målgrupp att det rör sig om marknadsföring. Näringsidkaren får inte använda eller medverka till användandet av produktplacering eller annan form av dold reklam för produkter osv. på egna eller andra webbplatser som riktar sig mot barn och unga, t.ex. i spel eller annan underhållning. Spel och liknande bör inte heller avbrytas av reklaminslag. I ståndpunkten finns flera exempel på vad e-handlarna bör ta hänsyn till när de riktar sig till barn. Till exempel bör näringsidkare inte skicka direktadresserad reklam till barn eller inhämta personuppgifter från barn. Vidare har de nordiska konsumentombudsmännen 2012 tagit fram en ståndpunkt om marknadsföring via sociala medier. Enligt ståndpunkten bör bl.a. näringsidkaren inte använda barn och ungdomar i försäljnings- och marknadsföringssyfte, som säljkanal, för t.ex. rekrytering bland vänner och liknande. Näringsidkaren bör inte heller uppmana användare av det sociala mediet att dela marknadsföring om marknadsföringen särskilt vänder sig till barn och ungdomar. I den mån marknadsföringsreglerna innehåller förbud mot marknadsföring av vissa produkter för barn och unga, åligger det vidare näringsidkaren att löpande tillämpa bästa möjliga tekniska lösningar för att kontrollera åldern på användarna av det sociala medium som marknadsföringen riktar sig till. Ståndpunkten är ett komplement till ståndpunkten för handel och marknadsföring på internet. App to date – Konsumenternas rättsliga ställning när varor eller tjänster betalas via telefonräkningen, m.m. (Ds 2012:31) gav en sakkunnig person i uppdrag att analysera konsumenternas rättsliga ställning när varor och tjänster betalas via telefonräkningen. Särskilt situationer där barn är inblandade skulle uppmärksammas. Den sakkunnige fick också ta upp andra konsumentproblem som kan uppkomma till följd av ny teknik och telefonens förändrade användningsområden. Utredaren redovisade sitt uppdrag i promemorian App to date – Konsumenternas rättsliga ställning när varor eller tjänster betalas via telefonräkningen, m.m. (Ds 2012:31). I promemorian har utredaren bl.a. analyserat frågan om hur regelverket kring marknadsföringen riktad mot unga vid användningen av mobiltelefoner, appar och internet fungerar. Utredaren gjorde bedömningen att den reglering som finns ger ett fullgott skydd även när marknadsföringen riktas mot barn. Utredaren ansåg att frågor om hur reglerna närmare ska tillämpas i och med uppkomsten av den nya tekniken och mobiltelefonens ändrade användningsområde borde överlämnas åt praxis. Promemorian är enligt uppgift från föremål för beredning. En proposition om Ett stärkt konsumentskydd vid automatisk avtalsförlängning är aviserad till . Motionsyrkanden om reklam till barn har behandlats av utskottet , (bet. 2012/13:CU13). Utskottet har avstyrkt de då aktuella motionsyrkandena med hänvisning till tidigare ställningstaganden och har följt utskottet. I betänkande 2010/11:CU14 förklarade utskottet inledningsvis att det inte har någon annan uppfattning än motionärerna vad gäller vikten av återhållsamhet och hänsynstagande vid marknadsföring till barn. Inför ställningstagandet till de då aktuella motionsyrkandena erinrade utskottet om att genom marknadsföringslag har direktivet om otillbörliga affärsmetoder genomförts i svensk rätt. Direktivet är i huvudsak utformat som ett fullharmoniseringsdirektiv. Medlemsstaterna är därmed förhindrade att införa bestämmelser som avviker från vad som föreskrivs i direktivet. Utskottet anförde vidare att det vid sin behandling av proposition 2007/08: 115 om en ny marknadsföringslag uttalade att direktivet, utan att innehålla ett totalförbud mot reklam riktad till barn, allmänt sett ger barn och andra utsatta grupper ett i viss mån starkare skydd mot otillbörliga marknadsföringsåtgärder. Så är t.ex. direkta köpuppmaningar riktade till barn en sådan affärsmetod som enligt bilaga I till direktivet under alla omständigheter är otillbörlig (punkt 28). Om marknadsföring riktas till barn ska dessutom bedömningen av om åtgärden är otillbörlig ske utifrån en person som är representativ ur den krets som åtgärden riktas mot. I övrigt gäller marknadsföringslagens bestämmelser om bl.a. god marknadsföringssed och förbud mot aggressiv och vilseledande marknadsföring även när marknadsföringen riktar sig till barn (bet. 2007/08:CU21). Utskottet pekade därutöver på de regler och rekommendationer för marknadsföring som riktar sig till barn som bl.a. har tagits fram av och som redovisats ovan. Utskottet ansåg att den branschfinansierade reklamombudsmannen också borde uppmärksammas i detta sammanhang. När det gällde det då aktuella motionsyrkandet om att regeringen bör ge en lämplig myndighet i uppdrag att fortlöpande följa upp reklam som riktar sig till barn och att övervaka att lagar och riktlinjer följs vid marknadsföring som riktar sig till barn erinrade utskottet om att / har ett tillsynsansvar över att bestämmelserna i marknadsföringslagen följs. När det gällde ett motionsyrkande om att ge i uppdrag att fortlöpande följa upp reklam som riktar sig till barn m.m. erinrade utskottet i betänkande 2011/12:CU15 om att / redan har ett tillsynsansvar över att bestämmelserna i marknadsföringslagen följs. Utskottet kunde därför inte se att det förelåg något behov av det tillkännagivande som föreslogs. Utskottet anser alltjämt att det inte finns skäl att frångå sina ovan redovisade ställningstaganden. Motionsyrkandena bör därför avslås. Lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder mot könsdiskriminerande reklam. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservationerna 8 (S) och 9 (MP, V). I partimotion 2013/14:C280 av m.fl. (V) föreslås tillkännagivanden om dels att regeringen ska återkomma till med förslag till lagstiftning om förbud mot könsdiskriminerande reklam (yrkande 12), dels att regeringen ska ge i uppdrag att göra en kartläggning av den könsdiskriminerande reklamens utveckling och omfattning samt utforma råd och sprida information om könsdiskriminerande reklam (yrkande 13). m.fl. (S) anser i motion 2013/14:C447 att regeringen bör återuppta beredningen av Utredningen om könsdiskriminerande reklams betänkande (SOU 2008:5) och därefter överväga förslag till lagstiftning. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 8). Som tidigare redovisats i avsnittet Reklam riktad till barn inrättades Stiftelsen () . RO har tagit över de uppgifter som tidigare sköttes av Näringslivets Etiska Råd mot Könsdiskriminerande reklam () och MarknadsEtiska Rådet (MER). Allmänheten, företag, myndigheter och andra organisationer kan vända sig till RO med klagomål på reklam som man anser strider mot god marknadsföringsetik. RO granskar även reklam på eget initiativ samt ger information och vägledning i marknadsföringsetiska frågor. RO prövar om reklam följer för reklam och marknadskommunikation och meddelar i uppenbara fall friande eller fällande beslut. Övriga ärenden överlämnas för prövning av . I för reklam och marknadskommunikation föreskrivs bl.a. att reklam ska utformas med vederbörlig känsla av socialt ansvar. Enligt artikel 4 i grundreglerna får reklam inte vara diskriminerande i fråga om bl.a. kön. Enligt uppgift från RO meddelade RO och 2012 beslut i 238 ärenden, varav 99 gällde könsdiskriminerande reklam. meddelades beslut i 232 ärenden, varav 111 gällde könsdiskriminerande reklam. Av de ärenden som avsåg könsdiskriminerande reklam fälldes 32 ärenden och 46 ärenden . Utredningen om könsdiskriminerande reklam Den tidigare regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att kartlägga utvecklingen och omfattningen av könsdiskriminerande reklam i och lämna förslag till hur lagstiftning mot sådan reklam skulle kunna utformas, samt redovisa för- och nackdelar med dessa förslag. Uppdraget omfattade även att beakta andra möjligheter att komma till rätta med könsdiskriminerande reklam, t.ex. genom näringslivets egna självreglerande organ. Utredaren överlämnade betänkandet Könsdiskriminerande reklam – kränkande utformning av kommersiella meddelanden (SOU 2008:5) till statsrådet och chefen för och jämställdhetsdepartementet. I betänkandet föreslogs en ny och fristående lag mot könsdiskriminerande reklam. Utredaren ansåg inte att en sådan lagstiftning är grundlagsstridig. Utredaren ansåg vidare bl.a. att /ska ansvara för frågor avseende könsdiskriminerande reklam, vilket bl.a. innefattar kartläggning av dess utveckling och omfattning, utformning av råd och spridning av information. Den nuvarande regeringen beslutade att lägga betänkandet till handlingarna. Statsrådet förklarade som svar på en skriftlig fråga (fr. 2011/12:646) om hon avser att ta initiativ till eller verka för att det införs lagstiftning som motverkar könsdiskriminerande reklam att hon delar frågeställarens uppfattning att reklam som förmedlar en könsstereotyp bild inte är önskvärd i ett samhälle som strävar efter ökad jämställdhet mellan könen och alla människors lika värde. Reklam som är könsdiskriminerande, anförde ministern, motverkar jämställdhet och går emot regeringens jämställdhetspolitiska målsättningar. Ministern anförde vidare bl.a. att ett skäl till att inte föreslå lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam i enlighet med förslaget i betänkandet Könsdiskriminerande reklam – kränkande utformning av kommersiella meddelanden var att ett förbud mot könsdiskriminerande reklam kan komma att stå i strid med tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Ett annat var att regeringen inte ansåg lagstiftning vara den rätta vägen. Regeringen konstaterade att det bästa sättet att motverka könsdiskriminerande reklam är genom egenåtgärder. Ärenden om könsdiskriminerande reklam hanteras av () som inrättades 2009 för att stärka det svenska egenåtgärdssystemet. RO avgör ca 300 ärenden varav en tredjedel rör könsdiskriminerande reklam. Av dessa fälls ett trettiotal. Ministern förklarade att hon anser att egenåtgärder innebär fördelar jämfört med lagstiftning på detta område. De är snabbare och flexiblare och kan anpassas till en marknad i ständig förändring. Egenåtgärdsregler som tagits fram av branschen bidrar också till en hos branschen större förståelse, kunskap och efterlevnad. Ministern anförde även att hon kunde konstatera att RO är aktiv i debatten och sprider kunskap om sina regler och avgöranden. Deras verksamhet har sedan starten blivit alltmer känd, och handläggningen av ärenden sker på ett snabbt och effektivt sätt. RO bidrar därigenom på ett bra och behövligt sätt till utvecklingen av praxis. Ministern förklarade avslutningsvis att hon tydligt vill understryka att könsdiskriminerande reklam måste motverkas. Hon anser att branschen här har ett stort ansvar för att exempelvis utbilda reklambyråanställda och aktivt motverka att reklamen blir en budbärare för en stereotyp och sexistisk bild av kvinnor och män. Frågor om lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam har varit föremål för överväganden och förslag i en rad olika sammanhang . Vad som har diskuterats har gällt dels om sådana regler över huvud taget behövs, dels om en sådan lagstiftning kräver grundlagsändringar. De som har motsatt sig lagstiftning har bl.a. gjort gällande att näringslivets egenåtgärder på området är mer verkningsfulla än vad som kan åstadkommas genom lagstiftning. Frågor om könsdiskriminerande reklam behandlades ingående av lagutskottet i samband med att antog marknadsföringslag (prop. 1994/95:123, bet. ansåg i sitt yttrande till lagutskottet över propositionen, i likhet med den dåvarande regeringen, att lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam, som begärts i då aktuella motioner, inte kan införas utan grundlagsändring. delade de då aktuella motionärernas uppfattning att reklam med inslag av diskriminering i olika former var oacceptabel. Eftersom en laglig möjlighet att ingripa mot könsdiskriminerande reklam kräver en grundlagsändring som innebär inskränkningar i tryckfrihetens och yttrandefrihetens grundvalar borde dock, anförde utskottet, lagstiftning komma i fråga endast om detta framstår som det enda alternativet att komma till rätta med problemet. Förutom att lagstiftningsbehovet sålunda måste vara klarlagt borde det vidare krävas att den diskriminerande reklamen förekommer i sådan omfattning och är av sådan art att inskränkningar i tryckfriheten och yttrandefriheten oundgängligen är påkallade. , som konstaterade att regeringen enligt vad som anförts i propositionen avsåg att följa utvecklingen på området, avstyrkte de aktuella motionerna. har därefter, i huvudsak med hänvisning till tidigare ställningstaganden och till näringslivets egenåtgärder på området, vid ett flertal tillfällen avstyrkt motionsyrkanden med krav på införande av lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam (se bl.a. bet. 1994/95:LU32, 1995/96:LU26, 1996/97:LU13, 1997/98:LU21, 1998/99:LU10, 1999/2000:LU13, 2001/02:LU16, 2002/03:LU9, 2003/04:LU8 och 2005/06:LU20). har följt utskottet. Motionsyrkanden om lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam behandlades även av civilutskottet i samband med att antog marknadsföringslag (bet. 2007/08:CU21). Enligt utskottets mening ägde de ovan redovisade ställningstagandena från sida alltjämt giltighet. Utskottet föreslog att de då aktuella motionerna skulle avslås och följde utskottet. Utskottet har därefter, bl.a. (bet. 2010/11:CU14), (bet. 2011/12:CU15) och (bet. 2012/13:CU13), behandlat motionsyrkanden om könsdiskriminerande reklam. underströk utskottet inledningsvis att det delar uppfattningen att könsdiskriminerande reklam inte är önskvärd i ett samhälle som strävar efter ökad jämställdhet mellan könen och alla människors lika värde. När det gällde frågan om att införa lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam instämde dock utskottet i de överväganden som tidigare gjorts från sida. Utskottet menade således att en sådan lagstiftning inte bör införas. I likhet med ministern ansåg utskottet att reklambranschens eget ansvar är stort när det gäller att motverka könsdiskriminerande reklam. Liksom tidigare betonade utskottet att det är av största vikt att näringslivets egenåtgärder fungerar. Utskottet välkomnade vidare initiativet att inrätta en branschfinansierad reklamombudsman och förklarade att det även fortsättningsvis kommer att följa verksamhet. När det gällde ett motionsyrkande om att ge i uppdrag att göra en kartläggning av den könsdiskriminerande reklamens utveckling och omfattning samt utforma råd och sprida information om könsdiskriminerande reklam, anförde utskottet att ett motsvarande yrkande tidigare avstyrkts av civilutskottet i de av godkända betänkandena /09:CU34 och 2009/10:CU7. Utskottet kunde inte heller se att det fanns skäl att föreslå ett tillkännagivande om ett sådant uppdrag. Utskottet avstyrkte de då aktuella motionsyrkandena och följde utskottet. Utskottet vidhöll 2012 och 2013 sina tidigare ställningstaganden om att det inte bör införas någon lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam. De då aktuella motionsyrkandena avstyrktes och följde utskottet. Utskottet står fast vid sin ovan redovisade uppfattning och föreslår att avslår motionsyrkandena. Införande av en konsumentbalk Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att införa en konsumentbalk. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservation 10 (MP). I motion 2013/14:C329 föreslår och (båda MP) ett tillkännagivande om behovet av att samla all konsumentlagstiftning i en gemensam konsumentbalk. Motionärerna anser att frågan om införande av en konsumentbalk bör prövas i en utredning om den framtida konsumentpolitiken. Frågan om att införa en konsumentbalk övervägdes av i betänkandet Konsumentpolitik i en ny tid (SOU 1994:14). Kommittén pekade på en rad omständigheter som talade mot att införa såväl en konsumentbalk som en mindre omfattande konsumentskyddslag, bl.a. att konsumenträtten är ett förhållandevis oenhetligt rättsområde, att reglerna är av mycket blandat slag och att det skulle bli svårt att samordna dem utan att besvärande systematiska brister uppkommer. Strävan efter enhetlig och konsekvent lagstiftning på nationell nivå försvårades även, enligt kommittén, av internationella åtaganden. Därtill kom att införandet av en konsumentbalk skulle kräva stora resurser. De angivna nackdelarna var, enligt kommittén, så stora att man inte kunde ställa sig bakom tanken på att samla den konsumenträttsliga lagstiftningen i en balk. Flertalet remissinstanser delade kommitténs bedömning och i den sedermera återkallade propositionen 1994/95:16 Den framtida konsumentpolitiken anslöt sig även regeringen till kommitténs uppfattning i frågan. I proposition 1994/95:140 Konsumentpolitik i ny tid, som överlämnades till , berördes inte frågan. har behandlat och avstyrkt förslag om att införa en konsumentbalk (se bl.a. bet. 2006/07:CU12, 2008/09:CU34, 2009/10:CU7 och 2012/13:CU13). har följt utskottet. Utskottet ansåg i betänkande 2006/07:CU12 att de skäl som anförts mot att införa en konsumentbalk alltjämt hade bärkraft och såg inte skäl att på nytt utreda frågan, varför förslaget avstyrktes. Utskottet har vid senare behandlingar stått fast vid detta ställningstagande. Utskottet står fast vid sin ovan redovisade uppfattning och föreslår att avslår motionen. Avtal om digitalt innehåll Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. information vid avtal om digitalt innehåll. Utskottet hänvisar bl.a. till beslutade lagändringar. Jämför reservation 11 (MP, V). m.fl. (MP) anser i motion 2013/14:N441 bl.a. att konsumenter som köper digitala enheter eller material ska informeras om varje begränsning av användningen som införs tekniskt eller genom licenser. Enligt motionärerna bör EU arbeta för att garantera plattformsneutralitet och hårdvaruproducenterna bör underlätta detta. Vidare anför motionärerna att det krävs starkare incitament för att leverantörer och producenter av it-system ska leverera säkrare produkter och reagera snabbare på kända sårbarheter. Motionärerna anser att regeringen bör arbeta inom EU för att det införs bestämmelser om leverantörens ansvar i de fall då en betydande skada sker på grund av att en känd sårbarhet inte har åtgärdats . Tillkännagivanden föreslås i enlighet härmed (yrkandena 6 och 24). Som redovisats ovan i avsnittet Obeställd reklam och telefonförsäljning m.m. beslutade om ändringar i bl.a. distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) och marknadsföringslagen (2008:486) för att genomföra direktivet om konsumenträttigheter i svensk rätt. Lagändringarna ska träda i kraft (prop. 2013/14:15, bet. 2013/14:CU7, rskr. 2013/14:118). En ändring är att det införs särskilda informationskrav för digitalt innehåll. Informationskravet gäller vid distansavtal och avtal utanför affärslokaler (t.ex. vid gatuförsäljning). Sådan information ska också med vissa undantag lämnas vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal. Med digitalt innehåll avses data som produceras och levereras i digital form, t.ex. datorprogram, applikationer, spel, musik, videor och texter. Det spelar ingen roll om åtkomsten sker genom nedladdning, direktuppspelning från ett fysiskt medium eller på något annat sätt. Näringsidkaren ska upplysa om funktionen hos det digitala innehållet. Konsumenten ska också få information om vilka tekniska skyddsåtgärder som har använts, vilket t.ex. innebär att information ska ges om huruvida det följer några särskilda begränsningar i möjligheten att använda innehållet till följd av att detta är skyddat mot exempelvis kopiering. Näringsidkaren ska vidare informera om vilken maskin- och programvara som krävs för att använda det digitala innehållet. Ett exempel kan vara om det krävs en särskild programvara eller maskin för att ett spel ska kunna användas eller en skiva ska kunna spelas. Näringsidkarens informationskrav avser det som han eller hon känner till eller rimligen kan förväntas känna till. Om näringsidkaren inte ger sådan information ska marknadsföringslagens sanktionsregler tillämpas. Det innebär bl.a. att en näringsidkare vid vite kan åläggas att lämna informationen. En näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet utelämnar information kan vidare bli skadeståndsskyldig.