bet · H101FiU23 · 2014-04-07 00:00:00 — Låt mig säga några ord om de utmaningar som finns på den kanten. Om man först och främst tar ett penningpolitiskt perspektiv ger en låg ränta stöd åt arbetsmarknaden. Vår uppfattning är att penningpolitiken inte varaktigt kan ändra på arbetslöshetens nivå. Vi kan bidra en del över en konjunkturcykel. Det är också det som en så kallad flexibel inflationsmålspolitik syftar till. Men i det stora hela i ett längre tidsperspektiv bestäms arbetslöshetens nivå av andra faktorer, frågor och frågeställningar som ska hanteras på annat håll. Det betyder att penningpolitiken inte kan åtgärda strukturella frågor och frågeställningar på arbetsmarknaden. Den röda grafen här är ett sätt att beskriva konjunkturbilden eller konjunkturutvecklingen över tiden som är mätt i form av ett så kallat produktionsgap. Man tänker sig ett slags normalproduktionsnivå, och ibland ligger man över och ibland ligger man under den nivån. Arbetslösheten fluktuerar då en del. Men om man tittar på det i genomsnitt ser vi att den streckade linjen har flyttat uppåt. efter mitten av 90-talet och framför allt har den genomsnittligt legat på en högre nivå . För att hantera de frågorna och frågeställningarna handlar det om arbetsmarknadens funktionssätt. Det är inte frågor och frågeställningar som rör den allmänna penningpolitiken. Ett sätt att beskriva detta är att notera att arbetsmarknaden har en annan sammansättning än tidigare om man tittar på arbetslösheten och arbetslöshetens fördelning. Det är delat på två grupper som här kallas för ej utsatta grupper, något slags normalt anställningsbar person, eller vad man ska kalla det, och utsatta grupper, som framför allt består av lågutbildade personer, utomeuropeiskt födda, funktionshindrade och äldre. Vad man ser när man tittar på detta är att den blå grafen i genomsnitt är ungefär på samma nivå medan den röda sakta kryper uppåt. Det är en fråga och en frågeställning hur man ska hantera det på arbetsmarknaden. Men det är en fråga som ligger utanför penningpolitiken. Hushållens skuldsättning har vid det här laget varit en återkommande fråga. Varför det är en viktig fråga och varför man inte vill att det ska uppstå problem på bostadsmarknaden eller skuldsättningssidan kan man beskriva på många olika sätt och försöka illustrera på många olika sätt. Detta är ett försök att göra det. Man tittar på den procentuella förändringen i reala bostadspriser. tittar man på procentuell förändring i arbetslöshet, i det här fältet –2012. Man ser i den här illustrationen att om bostadspriserna faller stiger också arbetslösheten. Den kan till och med stiga ganska kraftigt. finns det i och för sig inte nödvändigtvis någon direkt koppling mellan bostadspriser och arbetslöshet som sådan. Men någonstans där är vad som sker på den finansiella sektorn och kreditmarknaden en faktor. Får man bekymmer på kreditsidan slår det också på den allmänna efterfrågan. Det är då ganska sannolikt att arbetslösheten stiger. Det är en svår fråga att hantera. Det visar sig tyvärr i ganska många länder under en ganska lång tidsperiod. Man vill helst se att vi inte hamnar där. Så mycket ska jag säga om arbetsmarknaden. Låt mig också säga några ord om inflationen, inflationstakten och varför vi har en låg inflation. Först en mer teknisk reflexion, eftersom vi har ränteutgifter som en del av vårt KPI när det gäller bostadsmarknaden. Vi har mycket rörliga räntor i , och vi räknar KPI på hela värdet av bostaden. Sänker man räntan så faller inflationen, och vi har med oss de ränteförändringarna i bagaget . Det betyder att när räntan går ned går KPI ned, och när räntan går upp går KPI upp. Det innebär att man i det avseendet får ganska stora slag om det sker stora förändringar på räntesidan. Om man å andra sidan räknar bort ränteförändringarna och tittar på KPIF ligger KPIF-inflationen någonstans kring . Det är under vårt mål på . Man kan då ställa sig frågan: Vilka faktorer är det framför allt som har lett till detta i närtid? En faktor som spelar roll är låga importpriser på grund av en svag utveckling i omvärlden och inte minst utvecklingen i . Detta är ett sätt att beskriva det. Vi börjar med den gula grafen som beskriver globala exportpriser. Vad som sker på de globala marknaderna påverkar dels eftersom en del av den globala exporten är svensk import, dels eftersom en del av den globala exporten är vår egen export. I båda fallen påverkar det oss om prisutvecklingen är låg. Man ser rätt tydligt här att det hänger ihop. Det kommer inte minst ifrån euroområdet, som jag tidigare sade. har vi en period där kronkursen har stärkts mot i det här fallet ett handelsvägt index, vilket väger mot detta. Så brukar det vara av stor osäkerhet, i varje fall om man tittar bakåt i tiden. När det blir bekymmer i världen försvagas kronan. Sedan stabiliseras kronan och ligger någonstans kring någon form av ny hyggligt stabil nivå. Det är där vi är . Men eftersom vi har kronförstärkning med oss i bagaget påverkar det naturligtvis importpriserna. Om man tittar på den allmänna prisutvecklingen i kan vi notera att vi har låga prispåslag i svenska företag. Den gula grafen visar enhetskostnad per producerad enhet. För att inte kurvan ska bli så hackig har vi smetat ut den lite över tiden. Det fundamentala när man tittar på 2012–2013 är att enhetsarbetskostnaderna ligger betydligt över KPIF. Det betyder att man inte har skjutit prisökningar ut mot konsumentledet så att konsumentpriserna har stigit. De har stannat i företagssektorn. Det beror till en del på låg efterfrågan men också på den konkurrenssituation som har rått inte minst mellan och omvärlden. Summa summarum kan man säga att låga importpriser till följd av låga globala exportpriser, växelkursutvecklingen, låga prispåslag i svenska företag och en svag efterfrågan har skapat det här läget i närtid. Om man tar det i ett lite längre tidsperspektiv och tittar på inflationsutvecklingen är det klart att vi lever i en helt annan värld jämfört med den värld som fanns när vi hade en fast växelkurs och innan inflationsmålet infördes. I genomsnitt har KPIF legat på ungefär 1,8 och KPI på ungefär 1,4. Om man har varit med , vilket jag har varit vid det här laget, får man nog lov att säga att inflationsmålspolitiken har varit väldigt lyckosam jämfört med hur det såg ut tidigare. Inflationsförväntningarna är väl förankrade kring inflationsmålet på . Som vanligt ligger inflationsförväntningarna på kort sikt, ett eller , närmare den observerade inflationstakten. förväntar man sig att inflationstakten kommer att ligga bra . Om man tittar på ränteutvecklingen och använder reporäntan som norm kan vi också notera att reporäntan i ett historiskt perspektiv är väldigt låg. Reporäntan behöver vara låg. Då bidrar vi till att få upp inflationstakten till , och vi stöder också den allmänna konjunkturutvecklingen. Det är en grannlaga fråga hur låg den kan vara. Vi har hävdat att man också måste väga in vad som sker inom den finansiella sektorn och vad som sker på skuldsättningssidan så att det också har viss vikt. Det går inte att komma ifrån att vi för en väldigt expansiv penningpolitik. kan man mäta detta på lite olika sätt, här i termer av realränta, mätt i termer av inflationsförväntningar bland hushållen eller med vår inflationsprognos. Oberoende av hur man mäter, om man tittar på den röda kurvan eller den blå i det här sammanhanget, är penningpolitiken väldigt expansiv. I ett historiskt perspektiv är vi i ett alldeles unikt läge när det gäller realräntan. Detta är en liten bakgrund om var vi nu befinner oss. Jag ska säga några ord om penningpolitiken . Vart är vi på väg? Om man börjar med omvärlden finns det som alltid en del saker att grunna på och en del saker att oroa sig för. En fråga som har varit aktuell är den amerikanska finans- och penningpolitiken. Amerikansk penningpolitik påverkar de globala värdepappersmarknaderna och inte minst obligationsmarknaderna. Det är naturligtvis viktigt vad som sker på den kanten. Ska man eller ska man inte sluta köpa värdepapper, hur mycket och ? Det är en återstående ganska stor fråga. Det finns fortfarande som känt en del återstående frågetecken när det gäller amerikansk finanspolitik. Den andra stora frågan i vårt närområde är skuld- och bankproblemen i euroområdet. Så länge man inte sköter och löser bankfrågorna inom euroområdet påverkar det penningpolitiken i euroområdet, den allmänna efterfrågan och den ekonomiska utvecklingen i största allmänhet. Det är viktigt och angeläget att de frågorna löses. Givet vår stora export till euroområdet påverkar detta oss. När man över tiden ser en bättre konjunkturutveckling framför sig i världen, i och också till en del i , händer det saker när det gäller tillväxtekonomin och kapitalflödena. I de länder som har hög utländsk upplåning med kort löptid och ett bytesbalansunderskott går pengarna i andra riktningen, det vill säga tillbaka till eller . Det påverkar den allmänna utvecklingen där. Det är nog den faktorn som påverkat minst i det här sammanhanget. Det är mer viktigt för oss vad som sker i och inte minst i . När man tittar på olika typer av förtroendefaktorer ser vi en stigande trend framför oss. Det gäller ganska brett på olika håll i världen att många förväntar sig bättre tider. Man kan översätta detta till världshandelssiffror. I det här fallet är det IMF:s prognos . Bedömningen är att världshandeln kommer att fortsätta uppåt. Det är någonting som har stor nytta av i de här sammanhangen. I tillväxttermer ser vi och många andra framför oss en fortsatt ökande tillväxt i den amerikanska ekonomin. Klarar man bara av de finanspolitiska diskussionerna där och hanterar finanspolitiken på ett sådant sätt att man lägger de åtstramande åtgärder bakom sig som man infört är bedömningen att tillväxten gradvis kommer att tillta. Samma bedömning gäller fast på en betydligt lägre nivå. Det är inget nytt mönster i detta när man tittar på tillväxttal. ligger normalt sett en bra bit under , men det är i varje fall tillväxt. När man väger ihop detta med svenska handelsvikter kommer tillväxten såvitt vi kan se att vara ganska god i resten av världen kommande år. Det finns också goda förutsättningar för en konjunkturförbättring i . Vi ser en bättre tillväxt i omvärlden, som jag noterat. Hushåll och företag är mer optimistiska. Vi ser framför oss en god inkomstutveckling i hushållssektorn. för vi en expansiv penningpolitik i . Det förs också en expansiv finanspolitik. Det i kombination med en god inkomstutveckling bör leda till att efterfrågan i svensk ekonomi kommer att ligga på en allt bättre nivå. Det innebär att vi ser en tydligt högre tillväxt framför oss när det gäller konjunkturprognosen och därefter ytterligare högre tillväxt. Långt inne blir det naturligtvis dimmigare när man ska göra konjunkturprognoser. Men allmänt sett handlar det om en normaliserad ekonomisk utveckling. Mot den bakgrunden tror vi också att arbetslösheten kommer att falla tillbaka. Framför allt ser vi framför oss en större förändring . Det är så det brukar vara i ett konjunkturförlopp. har arbetslöshetssiffrorna till en del blivit lite lägre än vad vi trodde tidigare när vi gjorde våra prognoser och vår analys. Summa summarum är bedömningen att arbetsmarknaden kommer att förbättras . I den här världen när den allmänna efterfrågan stiger i svensk ekonomi kan man också förvänta sig att inflationen stiger därför att omvärldskonjunkturen förbättras. Vår bedömning är att växelkursen nu ligger på en rimlig nivå i förhållande till vad som sker på tillväxtsidan och vad som sker i svensk ekonomi och i resten av världen. Jag kommer åter till den fråga som jag belyste tidigare. Givet det efterfrågeläge som vi ser framför oss bör det också vara rimligt att höja priserna mer än vad man har gjort bakåt i tiden. Om enhetsarbetskostnaderna ligger betydligt över prisökningstakten kommer också priserna att stiga när man skjuter prisökningar fram mot konsumentledet. Vi går mot ett läge där KPIF går mot . När det är dags att höja räntan kommer också KPI att stiga och slå över målet, eftersom vi får med oss räntehöjningarna som finns inbyggda i det system som vi använder. Vi har frågan om hushållens skuldsättning. Den har vi att ha i åtanke, beakta och komma ihåg när det gäller detta. När vi har kommit upp på skuldnivåer som är så pass höga som de är och när skulderna såvitt vi kan se fortsättningsvis kommer att sakta krypa uppåt har vi att leva med detta. Det är en fråga och frågeställning som inte kommer att försvinna i närtid, och det kan man inte bortse ifrån. Om man översätter detta till penningpolitik är enligt vår bedömning en lämplig avvägning att låta räntan ligga på nuvarande nivå fram emot slutet av . När konjunkturen har tagit fart är det rimligt att sakta höja räntan så att vi går mot ett normalläge . I allt väsentligt kommer vi ändå att ha ett mycket lågt ränteläge i . Ordföranden: för det. Vi gör som vi brukar och går rakt på den kompletterande inledningen först. Vice riksbankscheferna gör med dem som de vill. vill de framföra en ämnesfördjupning, ibland vill de ge en annan nyans. Det är helt upp till var och en. Det har visat sig vara väldigt intressant för att få en lite fördjupad inblick i hur direktionen har resonerat. Jag säger återigen välkommen till i denna form. Vice riksbankschef : Tack så mycket. Det är kul att vara här. Jag har suttit i direktion . Under den tiden har jag hunnit vara med på tre penningpolitiska möten. Som ni förmodligen känner till har jag vid vart och ett av de mötena velat se en sänkt ränta till skillnad från majoriteten i direktionen. Den fördjupning som är naturlig för mig att tala om här är hur jag har tänkt kring de besluten. Det är vad jag vill utveckla. Det gäller både skillnader mellan vad jag tycker och vad majoriteten i direktionen tycker och också en hel del likheter som jag instämmer med. Jag vill utveckla lite grann kring båda de punkterna. Om vi ska se på likheter håller jag egentligen med om i princip allting som sade utom den allra sista bilden när vi kommer till avvägningen: Vad är en lämplig penningpolitik ? Jag har ställt mig bakom konjunkturbilden i den penningpolitiska rapporten och i de rapporter som är publicerade. Jag håller med om att räntan behöver hållas låg för att bidra till en konjunkturåterhämtning och för att inflationen ska börja närma sig inflationsmålet. Jag håller också med, åtminstone delvis, om synen på vårt mandat och att penningpolitiken kan och i vissa fall ska ta hänsyn till finansiella risker och obalanser som kan uppstå. Det är en punkt som jag tänker komma tillbaka till och utveckla alldeles strax. Jag vill också utveckla avvägningen av vad som är en lämplig penningpolitik. Hänsynen till de finansiella riskerna måste vägas både mot vad man kan uppnå och med en sådan eventuell hänsyn och hur det påverkar inflationsmålet och även övrig konjunkturutveckling. Här är några punkter som jag vill utveckla. Vi har sett en låg inflation under framför allt . När jag talar om inflation talar jag huvudsakligen om KPIF-inflation. talade om skillnaden mellan KPI och KPIF. För min del, som en vägledning för en framtida penningpolitik, fokuserar jag huvudsakligen på KPIF. När jag säger inflationen menar jag typiskt sett KPIF. Jag menar också att det är svårt att ta hänsyn till andra mål som är underordnade inflationsmålet . Vi kan ta hänsyn till konjunkturutveckling, finansiella risker etcetera så länge inflationsmålet blir uppfyllt. Här är en avvägning. Hur länge kan vi låta inflationen vara lägre än annars? Hur snabbt ska vi försöka få inflationen att komma tillbaka mot målet? Jag kommer tillbaka till den punkten. En ytterligare pusselbit här är att enligt de analyser som jag sett har förmodligen räntan liten effekt på de finansiella risker som vi oroas av. Min slutsats är alltså att det är motiverat att sänka räntan , framför allt för att det är viktigt att säkerställa att inflationen verkligen stiger mot målet. Låt mig då börja med finansiella risker och på vilket sätt vi kan och ska ta hänsyn till sådana. Jag menar att det är tre frågor som man i princip bör svara ja på innan man börjar låta penningpolitiken påverkas av en oro för finansiella risker. För det första: Är det förenligt med vårt mandat att vi tar hänsyn till finansiella risker? För det andra: Är det motiverat att vi är oroade av eventuella finansiella risker ? Det gäller då framför allt hushållens skuldsättning, alltså om den är oroande hög. För det tredje: Om vi nu är oroade för riskerna, är reporäntan då rätt verktyg? Är det reporäntan vi ska använda för att försöka motverka sådana risker? När det gäller de två första frågorna, om det är förenligt med vårt mandat, svarar jag ja, och om vi ska oroas av hushållens skuldsättning, svarar jag nog också ja, men kanske med lite andra nyanser än majoriteten i direktionen. Beträffande vårt mandat står det tydligt i förarbetena till riksbankslagen att vi ska främja prisstabilitet. Det är det överordnade målet och tolkat som inflationsmålet. Dessutom ska vi främja hållbar tillväxt och hög sysselsättning. Om penningpolitiken bidrar till att det byggs upp finansiella risker som kan leda till en finansiell kris och till andra problem är det uppenbart inte förenligt med att främja hållbar tillväxt. Det är självklart, åtminstone om penningpolitiken bidrar till att bygga upp risker, att det är sådant som vi måste ta hänsyn till. Även om riskerna kommer från annat håll och kan påverkas av penningpolitiken är det sådant som vi ska ta hänsyn till. Men sådana hänsyn måste då vägas mot de övriga uppdragen, framför allt mot att uppfylla inflationsmålet. Är hushållens skuldsättning någonting som vi ska oroas över? Här är svaret lite mer oklart. Det råder stor osäkerhet om vad som har bidragit till den kraftiga uppgången i hushållens skuldsättning. Det finns ett antal faktorer som kan förklara stigande bostadspriser. Det kan vara ett resultat av lågt byggande, inflyttning till storstäder och så vidare. Även om det skulle vara välgrundade orsaker och förklaringar till hög skuldsättning kan vi ändå oroas av den. Hög skuldsättning gör att hushållen blir mer känsliga för störningar, och om det kommer någon negativ chock till ekonomin är det troligt att ekonomin drabbas av större svängningar, en djupare lågkonjunktur, än vi skulle ha sett annars. Det beror lite på hur hushållens tillgångssida ser ut. Vi vet att hushållen sparar mycket, det är ännu en pusselbit, men sparandet är förmodligen mer riskabelt och medlen är kanske inte lika likvida som hushållens skulder. Här finns alltså många faktorer att väga in. Ytterligare en pusselbit är att det finns en del tecken på att hushållens förväntningar på den framtida ränteutvecklingen är lägre än vad vi på tror att räntorna kommer att bli . Om felaktiga förväntningar om framtida penningpolitik och ränteutveckling har bidragit till högre bostadspriser och högre skuldsättning är det ännu ett skäl till att vi ska oroas av den här utvecklingen. Jag tycker alltså att det finns skäl för åtminstone viss oro för den höga skuldsättningen. Sedan är frågan om reporäntan är det som vi ska använda för att bekämpa den oro som finns. Till att börja med tyder empiriska studier på att ränta har ganska små effekter på hushållens skuldsättning. De empiriska studierna har ett antal brister, vi har inte så bra data och så vidare, så det råder ganska stor osäkerhet om dessa skattningar. Enligt mig verkar dock effekterna bli små. De ganska små effekterna måste då vägas mot vad vi förlorar på att inte sänka räntan , nämligen att inflationsmålet nås lite långsammare. Det är större risker förknippade med en sådan strategi om vi drabbas av fler negativa chocker. Jag kommer tillbaka även till den frågan. Konjunkturutvecklingen blir också svagare än annars. har vi ett svagt resursutnyttjande, och utifrån det är det motiverat att bedriva en mer expansiv penningpolitik. Om det är oron för att en låg ränta driver fram felaktiga förväntningar på räntan på lång sikt kan det vara motiverat att sänka räntan nu för att på så sätt snabbare röra oss mot inflationsmålet och få en mer balanserad konjunkturutveckling. En räntesänkning , allt annat lika, kan göra att vi snabbare kan börja höja räntan mot mer normala nivåer. Sedan finns det andra tillsynsverktyg som kan användas för att dämpa skulduppbyggnaden. Det gäller amorteringskultur, kapitalkrav för bankerna och så vidare. Låt mig även säga några ord om inflationsmålet. Min syn är att det just nu är viktigt att säkerställa att det verkligen kommer till 2 procents inflation. Av diagrammet som visas på skärmen framgår KPIF-inflationen . Den streckade linjen visar prognosen framåt. Om vi tittar ser vi att KPIF-inflationen i genomsnitt varit , vilket är ganska mycket under målet. Om vi tittar framåt ser vi att den genomsnittliga KPIF-inflationen enligt vår prognos kommer att ligga på . Det kanske är en acceptabel utveckling. är det en prognos, och prognoser är osäkra. Det finns många osäkerhetsmoment . talade tidigare om flera av de externa orosfaktorerna. Utvecklingen i euroområdet är kanske särskilt oroande. Jag tycker att det är lättare att se nedåtrisker än potentiella positiva nyheter. Framför allt är jag bekymrad över att vi kan tvingas revidera ned prognosen framöver. I så fall tror jag att inflationsutvecklingen inte blir acceptabel. Lite relaterat till detta kan vi av nästa diagram som visas se hur vår prognos för KPIF-inflationen har förändrats , när vi senast sänkte räntan, och fram till . Diagrammets fyra streckade linjer i olika färger visar att varje revidering gjort att vi skjutit inflationsuppgången på grund av olika chocker som drabbat ekonomin och på grund av den större revideringen av vårt prognosarbete som vi gjorde . Det jag egentligen vill ha sagt är att vi inte har ändrat vår reporänta. När det kommer ny information, vilket det alltid gör, är det inte anmärkningsvärt att prognoserna revideras. När vi får ny information, när det kommer negativa inflationschocker, skulle det vara naturligt att vi också sänkte räntan. Det är mest det jag vill visa med bilden på skärmen. Avslutningsvis vill jag säga att jag röstat för den blå reporäntebanan som kan ses i den övre vänstra panelen på skärmen, en räntesänkning med 25 punkter från nu och fram till och med tredje kvartalet . Reporäntan skulle sedan ganska snabbt närma sig majoritetens föreslagna räntebana, som visas av den röda linjen. En räntesänkning nu skulle ge en snabbare återgång mot för KPIF-inflationen, som vi kan se av nästa panel, och arbetslösheten skulle bli något lägre. Det är inga stora skillnader vi talar om. Det kan verka som att skillnaderna är så små att de inte är värda att tala om, men jag tror att det är viktigt att skicka ut signalen att vi verkligen försöker uppfylla inflationsmålet. Jag har för protokollen och vid olika andra tillfällen sagt att jag egentligen tycker att det skulle vara motiverat att sänka räntan med mer än 25 punkter, men det är inte så vi normalt bedriver penningpolitiken, och det är inte så viktigt att jag skulle vilja förespråka en överraskande stor förändring av penningpolitiken. Ordföranden: tackar och går därmed in på en diskussion med ledamöterna. Vi gör som vi brukar och tar partierna i storleksordning, några i taget. Där frågan avser den ene eller den andre riksbanksföreträdaren specifikt kan ni gärna säga vem ni riktar er till. På så sätt blir det tydligt, och båda behöver inte svara på allt. Vill man det går det förstås också bra. (S): Som sade har mandat att inte bara upprätthålla ett fast penningvärde genom inflationsmålet på , utan mandatet omfattar också att bidra till hög sysselsättning och hållbar tillväxt. Det tycker jag är viktigt att påpeka i sammanhanget. Det har sagts här och det står skrivet i rapporten att ni bedömer arbetslösheten som historiskt hög, vilket är ett stort problem, och att sysselsättningsgraden dessutom är lägre än vad som är en långsiktigt hållbar nivå.